Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~В травні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В позовній заяві вказується, що 23.06.2021 року між був укладений договір позики між позивачкою (за договором - Позикодавець) та відповідачем (за договором - Позичальник) на суму 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США. На підтвердження укладення договору відповідачем власноручно написано та видано позивачці розписку від 23 червня 2021 року про отримання відповідачем 80 000 доларів США. За користування коштами відповідач зобов`язався сплачувати 2% (два відсотки) від суми позики щомісячно. Також відповідач зобов`язався повернути кошти до 1 листопада 2021 року. Проте відповідач у встановлений строк борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку відмовляється повернути вказану суму боргу. Просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 23 червня 2021 року: 80 000 доларів США. - основного боргу; 3 478,36 доларів США - 3% річних від простроченої суми; 35 200 доларів США - 2% за місяць за весь період позики; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю про стягнення боргу та 3% річних від простроченої суми, 2% за кожен місяць та судові витрати, просять задовольнити на підставі обставин, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позовних вимог та стягнення судових витрат. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 23 червня 2021 року [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , дав розписку, якою підтвердив, що 23 червня 2021 року в [ADDRESS] отримав від [PERSON] кошти в сумі 80000 (вісімдесят тисяч) доларів США в якості позики. За користування грошовоми коштами [PERSON] зобов`язувався сплачувати 2 (два) % від суми позики щомісячно. Отримані грошові кошти зобов`язувався повернути до 1 (першого) листопада 2021 року [PERSON] , що гарантує своїм майном. Станом на час звернення до суду фактична сума заборгованості відповідача перед позивачкою за договором позики від 23.06.2021 року складає 118 678,36 дол. США, з яких: основний борг- 80 000 дол. США. Сума 3%\~річних від\~простроченої суми\~складає 3\~478,36\~дол.\~США.\~ Період розрахунку: з 23.11.2021 року по 31.12.2021 року - 39 днів. Проценти = 80 000,00 дол. США (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) /100% х 39 (кількість днів) /365 (днів у році) = 256,44 дол. США. Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - 365 днів. Проценти = 80 000,00 дол. США (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) /100% х 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2 400,00 дол. США. Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 05.05.2023 року - 125 днів. Проценти = 80 000,00 дол. США (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) /100% х 125 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 821,92 дол. США. Сума 2% за місяць за весь період позики складає 35 200 дол. США. Період розрахунку: з 23.06.2021 року по 05.05.2023 року - 22 повних місяці 80 000,00 дол. США (сума боргу) х 2,000% (процентна ставка) /100% х 22 (кількість місяців)= 35 200 дол. США. Відповідно до наведених розрахунків, загальна сума заборгованості на час звернення позивача до суду становить 118 678,36 дол. США. Відповідно до вимог статтей\~1046,\~1047,\~1048,\~1049,\~1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Ст. 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Стаття 526 Цивільного кодексу України регламентує, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.\~625\~ЦК України. (ч.1 ст.1050 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики. Факт укладення договору позики сторони в судовому засіданні не заперечили, а тому вказаний факт окремому доказуванню в ході розгляду справи не підлягає та є встановленим. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України. Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають па території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). На день подання позовної заяви відповідачем не виконано обов`язку з повернення коштів позивачу в обумовленій сумі, а саме: борг з основної суми позики, відсотки за користування позикою, 2% від суми позики за користування грошовими коштами щомісячно. Враховуючи наведені вище правові висновки, а також приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами саме договору позики, форма та зміст яких, а також іноземна валюта, у якій надано грошові кошти в позику, відповідають положенням цивільного законодавства, а відповідач, на відміну від позивача, свої зобов`язання за цими договором не виконав, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом задля стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а отже, підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 13\~420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень, так як згідно долучених квитанцій [PERSON] сплатила 11350, 00 гривень та 2070 гривень судового збору.

Outcome: approved