Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (далі по тексту відповідач) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у ррзмірі 38 191, 85 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис № 147192 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 60 214,23 грн. У процесі виконавчого провадження № 66406606 з позивача на користь відповідача було стягнуто 38 191,85 грн. Рішенням Деснянського суду міста Києва від 08.11.2022 у справі № 754/5992/22 визнано виконавчий напис, вчинений 11.06.2021 року приватним нотаріусом Остапенко Є.М. та зареєстрований в реєстрі № 147192, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованість у розмірі 60 214,23 грн. таким, що не підлягає виконанню. За наведених обставин, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 38 191,85 грн. безпідставно отриманих грошових коштів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.06.2023 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 27.07.2023 та 01.08.2023 засобами поштового зв`язку представник відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - Клещ О.В. подала до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позиція позивача щодо відсутності підстав для отримання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» коштів у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є помилковою та необґрунтованою, оскільки підставою отримання коштів Товариством є договір кредиту № 300478036963005 від 20.06.2012, укладений між позивачем та ПАТ «АСТРА БАНК». Після чого, право вимоги за вказаним кредитним договором було передано ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги за № 1533 від 02.12.2013, яке 15.06.2020 р. останнім було передано ТОВ «ФК «Дніпрофінаногруп» за договором про відступлення прав вимоги № 2258/К за № 403. У зв?язку із чим, стягнута з позивача сума коштів в розмірі 34 220,81 грн. за виконавчим написом відповідач зарахував на погашения заборгованості саме по кредитному договору, а відтак вони вважаються такими, що набуті на законних підставах. Крім того, в рамках виконавчого провадження № 66406606 з позивача було стягнуто суму коштів в розмірі 3 971,04 грн., з яких: 3 422,08 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 548,96 грн. - витрати виконавчого провадження. Однак, позивачем не було оскаржено жодного рішення, дії чи бездіяльності приватного виконавця в межах виконавчого провадження, рішення, дії чи бездіяльності приватного виконавця не були визнані незаконними чи протиправними, що свідчить про законність вчинених дій та прийнятих рішень а відтак відсутні підстави для застосування положень ст. 1212 ЦК України. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 11.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис № 147192, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 60 214,23 грн. Постановою приватного виконавця Іванова А.В. від 05.08.2021 відкрито виконавче провадження № 66406606. В рамках виконавчого провадження з позивача було стягнуто суму коштів в розмірі 38 191,85 грн., з яких: 34 220,81 грн. - кошти перераховані ТОВ «ФК «Дніпрофінаногруп» в рахунок погашення боргу; 3 422,08 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 548,96 грн. - витрати виконавчого провадження. Рішенням Деснянського суду міста Києва від 08.11.2022 року у справі № 754/5992/22 визнано виконавчий напис, вчинений 11.06.2021 року приватним нотаріусом Остапенко Є.М. та зареєстрований в реєстрі № 147192, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованість у розмірі 60 214,23 грн. таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: -а) набуття або збереження майна; -б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; -в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. При цьому, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст. 190 ЦК України). Суд не може погодитись з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки наявність кредитного договору може свідчить про зобов`язання позивача сплатити борг на підставі договору, але законно набути дане майно відповідач зміг би лише на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, якщо це передбачено договором та/або законом. Питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти в розмірі 34 220,81 грн. від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18. В той же час, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 3 422,08 грн., стягнутою як основна винагорода приватного виконавця, та 548,96 грн. - витрат виконавчого провадження, слід відмовити з огляду на наступне. Згідно зі ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Відповідно до положень ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Стягнення за рахунок приватного виконавця грошових коштів, отриманих останнім як основна винагорода приватного виконавця не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Доказів того, що позивачем будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження № 66406606 матеріали справи не містять. З огляду на це, відсутні правові підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 201/8493/18. Крім того, приватний виконавець проводив виконавчі дії в межах виконавчого провадження, зокрема і примусове стягнення з позивача коштів, до часу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто діяв в межах наданих Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Відтак, у даному випадку відсутні законні підстави для покладання на відповідача обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження, а саме суми основної винагороди та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не були отримані відповідачем і підлягають стягнення у інший спосіб. Суд, ураховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial