Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами та визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складалася, зокрема з 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок мав статус колгоспного двору, у якому станом на 15.04.1991 проживали [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом був [PERSON] , який не прийняв спадщину, оскільки не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подав у встановлений строк заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] за законом прийняла її донька [PERSON] , оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Однак [PERSON] не оформила спадкові права на вказане нерухоме майно. Позивач зазначила, що у свідоцтві про народження [PERSON] ім`я матері [PERSON] зазначене « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». При цьому у свідоцтві про смерть та заповіті ім`я [PERSON] зазначене « [PERSON] ». Відтак у даних правовстановлюючих документах виникли розбіжності щодо написання імені матері [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася, зокрема з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом був її син [PERSON] , який одночасно був чоловіком позивача, та прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак [PERSON] не оформив спадкові права на спадкове майно через відсутність правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцю та наявними розбіжностями у правовстановлюючих документах. Зокрема, у свідоцтві про народження [PERSON] ім`я матері зазначене « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] за законом прийняла позивач, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] за законом та за заповітом відсутні. Позивач подала до органу нотаріату заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак оформити спадкові права на вказане вище нерухоме майно не має можливості через відсутність правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцю. За таких підстав позивач просить: 1) встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] ; 2) встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] ; 3) визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок загальною площею 45,5 кв. м та житловою площею 18,4 кв. м з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 27.06.2023 позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку на усунення її недоліків. 06.07.2023 представник позивача усунула недоліки позовної заяви. 25.07.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.08.2023 та визначений учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 23.08.2023 витребувано від Державного нотаріального архіву Тернопільської області належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та витребувано від Тернопільської районної державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії спадкових справ після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 19.09.2023. 19.09.2023 витребувано від приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 09.10.2023. У підготовче засідання 09.10.2023 позивач [PERSON] та її представник адвокат Карпа М.М. не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її та позивача відсутність, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Не заперечувала проти постановлення рішення у підготовчому засіданні. У підготовче засідання 09.10.2023 уповноважений представник відповідача Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Суд встановив, що згідно з інформаційною довідкою Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації № 220 від 07.06.2023 станом на 01.01.2013 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 31.03.1990 та записаного в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 211 (а.с. 15). Згідно з довідкою Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 174 від 17.05.2023 указаний вище житловий будинок станом на 01.07.1990 мав статус колгоспного двору, членами якого були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дочка (а.с. 19). Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку не приватизована. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] станом на 15.04.1991 належало по 1/2 частці спірного нерухомого майна. Суд також встановив, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4). Після її смерті відкрилась спадщина, у тому числі на належну їй 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Так, спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом був її внук [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 01.02.1999, посвідченого секретарем виконавчого комітету Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за № 5 (а.с. 8). Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Стаття 529 ЦК УРСР визначає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 цього Кодексу). З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] встановлено, що [PERSON] не подавав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини за заповітом, а саме 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68-72). Так само відсутні підстави вважати, що [PERSON] фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, оскільки з довідки Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 172 від 17.05.2023 (а.с. 17) вбачається, що [PERSON] на час смерті [PERSON] не проживав та не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином суд доходить висновку, що [PERSON] фактично відмовився від прийняття спадщини на 1/2 частку спірного житлового будинку, а тому спадкування на таке нерухоме майно після смерті [PERSON] здійснювалось за законом. Стаття 529 ЦК УРСР визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем. Згідно з довідкою Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 172 від 17.05.2023 станом на час своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також за вказаною адресою була зареєстрована дочка померлої [PERSON] - [PERSON] (а.с. 17). Разом з тим суд встановив наявність розбіжностей у правовстановлюючих документах [PERSON] та [PERSON] . Так, з копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , вбачається, що матір`ю останньої зазначена [PERSON] (а.с. 26). Проте, як встановив суд вище, у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4), в матеріалах спадкової справи (68-72) та в довідках Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 172 і № 173 від 17.05.2023 (а.с. 17, 18) ім`я матері [PERSON] зазначено « [PERSON] ». Указані докази в їх сукупності свідчать про наявність документів, у яких ім`я матері [PERSON] зазначено як « [PERSON] », так і « [PERSON] ». Однак той факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується у сукупності дослідженими судом доказами. За таких обставин суд доходить висновку, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР та набула право власності на належне спадкодавцю спадкове майно, а саме на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим оформити спадкові права після смерті своєї матері [PERSON] не встигла, оскільки [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). Після її смерті відкрилась спадщина, у тому числі на належний їй житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , спадкоємцем останньої за законом був її син [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до органу нотаріату (а.с. 59, 60). Разом з тим постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори № 2631/02-14 від 27.09.2012 (а.с. 61) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане вище нерухоме майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцю, а також у зв`язку з наявними розбіжностями у правовстановлюючих документах спадкодавця та спадкоємця (а.с. 61). Так, з копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , вбачається, що матір`ю останнього зазначена [PERSON] (а.с. 24). Проте, як встановив суд вище, у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5), в матеріалах спадкової справи (а.с. 58-61) та в довідках Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 172 і № 173 від 17.05.2023 (а.с. 17, 18) ім`я матері [PERSON] зазначено « [PERSON] ». Указані докази в їх сукупності свідчать про наявність документів, у яких ім`я матері [PERSON] зазначено як « [PERSON] », так і « [PERSON] ». Однак той факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] , підтверджується у сукупності дослідженими судом доказами. Так, за змістом ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 Закону України «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як: Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст. 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). З урахуванням викладеного суд вважає доведеним, що на момент своєї смерті [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , хоча і не встигла здійснити державну реєстрацію такого майна, а тому таке право власності увійшло до складу спадщини після її смерті і було успадковане [PERSON] . Разом з тим 14.04.2022 [PERSON] не оформив спадкові права після смерті своєї матері, оскільки також помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , спадкоємцем останнього за законом є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до органу нотаріату (а.с. 86). Інші спадкоємці після смерті [PERSON] за законом та за заповітом відсутні. При цьому [PERSON] оформила спадкові права на частину спадкового майна, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 15.02.2023 (а.с. 98, 99). Разом з тим постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. № 21.04.2023 від 21.04.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцю. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи, що суд дійшов висновку, що [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved