Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить: 1) поновити строк для звернення з позовом до суду; 2) визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями розташований по [ADDRESS] , після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, яке складається з житлового будинку з господарським будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку від 09.10.1982 року. Дітей у померлого не було. Заповіт померлим не складався. Позивач зазначає, що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори, де за її заявою була заведена спадкова справа № 24/2023. Постановою нотаріуса, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу та у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Вказує, що станом на грудень 1999 року вона працевлаштувалась на матеріально-відповідальну посаду в іншому районі, оскільки на той час для працевлаштування необхідно було бути зареєстрованим за місцем праці, тому вона і знялася з реєстрації постійного місця проживання, але фактично залишилася проживати разом з чоловіком безперервно та постійно за адресою: [ADDRESS] . Після смерті чоловіка, здійснила його поховання та відразу, декілька днів після його смерті, вже 04.01.2000 року знову зареєструвалась за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить відмітка в домовій книзі. Факт постійного проживання разом з чоловіком на час його смерті підтверджується актом обстеження складеного депутатом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області. Іншим позасудовим шляхом позивач не може отримати спадщину, у зв`язку з чим звернулася до суду. Позивач у судове засідання 05.10.2023 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялася, 25.07.2023 року надала до суду заяву з проханням завершити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.У судовому засіданні від 25.07.2023 року пояснила суду, що разом з чоловіком [PERSON] з 1981 року проживали по [ADDRESS] , де і на тепер продовжує проживати сама. [INFO] чоловік помер. На момент його смерті позивач не була з ним зареєстрована за вказаною адресою через те, що з 1996 по 1999 рік працювала в Охтирському районі Сумській області, в колгоспі «Маяк» на посаді «обліковця», де і вимушена була зареєструватися, оскільки того потребувало чинне законодавство. Проте, попри зазначене продовжувала проживати з чоловіком по [ADDRESS] , та вести спільне господарство, та протягом декількох років кожного робочого дня їздила на роботу в Охтирський район Сумської області. Поховавши чоловіка, позивач декілька днів потому знову зареєструвалася за колишньою адресою: по [ADDRESS] . З того часу і по тепер позивачка здійснює догляд за будинком, користується земельною ділянкою, сплачує комунальні платежі, переоформивши на себе всі особові рахунки. Зазначила, що після смерті чоловіка, позивачка фактично вступила в право користування спадковим майном. Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся, 31.05.2023 року надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника за наявними в матеріалах справи документами, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим Краснокутським районним відділом державної реєстрації актів цивільного Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) /а.с. 6/. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається із житлового будинку з господарським спорудами по [ADDRESS] . Як вбачається з довідки № 140 від 09.03.2023 року, виданої КП «Краснокутським бюро технічної інвентаризації», на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS] (колишній [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року право власності право приватної власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 09.10.1982 року, посвідченого Краснокутською держнотконторою. Реєстраційний номер: книга 26 номер запису 2814 /а.с.11/. З довідки №294 від 01.03.2023 року, виданої Виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] , 1949 року народження, на день смерті [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , один /а.с.9/. У довідці №996 від 05.07.2023 виданій Виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, на ім`я [PERSON] , 1951 року народження, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , зазначено, що з 04.01.2000 року [PERSON] на день смерті чоловіка, [INFO] , проживала разом з ним, що підтверджується актом депутата Краснокутської селищної ради Коваль І.М. /а.с. 62/. Відповідно до акту обстеження житлового будинку складеного депутатом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області Коваль І.М. від 01.05.2023 року, за участю двох свідків [PERSON] та [PERSON] , зі слів [PERSON] та підтвердження свідків було встановлено, що [PERSON] була дружиною [PERSON] , померлого [INFO] , до дня його смерті проживала разом з ним в одному домоволодінні, вели спільне господарство, після його смерті здійснила поховання чоловіка та проживає в зазначеному будинку по теперішній час /а.с.10/. Про факт реєстрації позивачки за адресою: [ADDRESS] , через декілька днів після смерті чоловіка, за вказаною адресою свідчить і запис в домовій книзі для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , з якої вбачається, що [PERSON] була зареєстрована в зазначеному будинку від 04.01.2000 року /а..с 17-18/. Згідно із копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17.11.1979 року виданого Краснокутським районним відділом ЗАЦС Харківської області, [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , актовий запис №115. Після шлюбу дружини присвоєно прізвище « [PERSON] », /а.с. 8/. Допитана у відкритому судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] пояснила, що знає [PERSON] з 1991 року, з того часу як свідок поселилася по [ADDRESS] . Чоловік позивачки, [PERSON] , проживав разом з дружиною та донькою [PERSON] , по [ADDRESS] . На час смерті чоловіка, вони проживали разом, хоча фактично [PERSON] була зареєстрована в Сумській області, у зв`язку з роботою. Кожного дня протягом 3-х років, [PERSON] їздила на роботу в Сумську область, при цьому проживала по [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] . Чоловік [PERSON] помер в 1999 році. На день смерті [PERSON] проживала разом з ним в [ADDRESS] , де позивач продовжує проживати і по тепер. Допитана в якості свідка у відкритому судовому засіданні [PERSON] , пояснила, що знає позивачку [PERSON] як свою сусідку, починаючи 1989 року, бачиться з нею кожного дня. Позивачка проживала зі своїм чоловіком [PERSON] , пізніше вони вдочерили [PERSON] , та почали жити втрьох. [PERSON] постійно проживала зі своїм чоловіком, вели спільне господарство. За три роки до смерті чоловіка, [PERSON] поїхала працювати в Охтирський район Сумської області. Оскільки на той час не можна було працювати в іншій області без реєстрації, [PERSON] вимушена була знятися з місця реєстрації по [ADDRESS] , та зареєструватися в с. Пологи Охтирського району Сумської області, проте продовжувала проживати в будинку [ADDRESS] , та кожного дня їздила на роботу в Сумську область. [INFO] помер її чоловік. На день його смерті позивачка проживала з ним за адресою [ADDRESS] ; його похованням займалася позивач. Після смерті чоловіка позивачка покинула роботу в Сумській області, та зареєструвалася по [ADDRESS] , продовжила вести господарство, доглядати за будинком, користуватися земельною ділянкою, тобто, фактично вступила в право користування майном після смерті свого чоловіка. Оскільки спадкодавець, чоловік позивачки - [PERSON] помер [INFO] , та після нього відкрилася спадщина, отже, до правовідносин зі спадкування застосовується положення Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Так, за приписами ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно зі ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ч.1 ст. 548 ЦК УРСР 1963 для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено судом, 13 квітня 2023 року [PERSON] звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори Богодухівського району Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом /а.с.44/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.04.2023 року, винесеною державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області Руденко В.О., відмовлено [PERSON] у вчинення нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що пропустила строк для прийняття спадщини та відсутні документи на спадкове майно /а.с. 7/. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З копії спадкової справи № 73/2023, наданої Краснокутською державною нотаріальної конторою Харківської області, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 22.05.2023 року, вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] було заведено спадкову справу №73/2023. Так, 13.04.2023 року до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON] за вх. №188. Інших заяв про прийняття спадщини чи відмови від неї до нотаріальної контори не надходило. Свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом нікому не видавалися. Вказані відомості підтверджуються також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72139174 від 13.04.2023, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 72139216 від 13.04.2023, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 72139233 від 13.04.2023 /а.с. 47,48/. Відповідно до відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 15.03.2023 року №639/01-20, за наявними в архіві даними, згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області за 1999-2000 роки, заяви про прийняття спадщини, відмови від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] , що постійно мешкав в смт Краснокутську Харківської області, до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися /а.с. 51/. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємецею за законом після померлого чоловіка [PERSON] і є такою, що спадщину прийняла. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено підстави для державної реєстрації прав, так, зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктами 4.15 та 4.18 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін`юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Так, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.04.2023 року, [PERSON] було відмовлено у вчинення нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що у [PERSON] крім іншого відсутні документи на спадкове майно /а.с. 7/. Про втрату оригіналудоговору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 09.10.1982 року, посвідченого Краснокутською держнотконторою на ім`я [PERSON] , 20.04.2023 року позивачем було подано оголошення в Краснокутській районній газеті «Промінь», випуск №16 від 20.04.2023 року /а.с. 25/. Як встановлено судом, інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 73/2023 року, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , копія якої знаходиться в матеріалах справи /а.с.42-51/. Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиною спадкоємицею за законом після померлого [PERSON] , до складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , який, як встановлено судом, належить [PERSON] і може бути успадкований його спадкоємцями. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із положеннями ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З викладеного вбачається, що позивачі в установленому законом порядку прийняли спадщину, і не можуть бути позбавлені права власності на спірний будинок в порядку спадкування. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем надано до суду достатньо доказів на їх підтвердження. На підставі викладеного,

Outcome: approved