Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 01 червня 2022 року. Від спільного шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачкою. Також рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 червня 2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. У вересні 2021 року, під час шлюбу, [PERSON] та [PERSON] придбали транспортний засіб, марки «Mercedes-Benz», моделі «E 200 CDI», державний номерний знак [NUMBER] , 1999 року випуску, об`єм двигуна 2148 см? . Згідно посвідчення про реєстрацію транспортного засобу, власником цього автомобіля є [PERSON] , однак транспортний засіб має статус спільної сумісної власності подружжя, оскільки набутий під час шлюбу. На даний час сторони не можуть в добровільному порядку поділити належне їм спільне майно, а більше того відповідач вважає, що даний транспортний засіб є його особистою власністю. Враховуючи, що транспортний засіб, марки «Mercedes-Benz», моделі «Е. 200 CD», державний номерний знак [NUMBER] , 1999 року випуску, об`єм двигуна 2148 см?, є спільною сумісною власністю, перебуває у користуванні відповідача, є неподільною річчю, позивачка не може користуватися автомобілем через встановленні відповідачем обмеження, тому просить про поділ транспортного засобу, який є спільним майном подружжя, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартість належної їй 1/2 частки у спільному майні подружжя (1/2 вартості автомобіля, марки «Mercedes-Benz», моделі «Е 200 CDI», державний номерний знак [NUMBER] , 1999 року випуску, об`єм двигуна 2148 см?), у розмірі 97377, 60 грн. Вирішити питання сплати судового збору та судових витрат. Вказаний позов надійшов до суду 08 червня 2023 року. Ухвалами Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме на транспортний засіб, марки «Mercedes-Benz», моделі «E 200 CDI», державний номерний знак [NUMBER] , 1999 року випуску, об`єм двигуна 2148 см?, право власності на який зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 23.08.2023 від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи Висновку №03-08/23 про вартість об`єкту незалежної оцінки автомобіля, марки «Mercedes-Benz», моделі «E 200 CDI», державний номерний знак [NUMBER] , 1999 року випуску. В судове засідання позивачка та його представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Відзив не надсилав. А як зазначено в ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав: Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 01 червня 2022 року, що підтверджується рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 червня 2022 року в справі №556/465/22 про розірвання шлюбу. Від спільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 червня 2022 року в справі №556/530/22 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Згідно відповіді №31/52 аз-17-2023 від 25.05.2023, виданої регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Рівненській області, відповідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, 11.09.2021, на підставі вантажно-митної декларації №204020/2021/264166 від 06.09.2021, за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] зареєстровано в територіальному сервісному центр №5644 (на правах відділу смт Володимирець) транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» модель «E 200 CDI», 1999 року випуску, об`єм двигуна 2148. А як зазначено у Висновку №03-08/23 про вартість об`єкту незалежної оцінки від 21 серпня 2023 року, ринкова вартість автомобіля, марки «Mercedes-Benz», моделі «E 200 CDI», державний номерний знак [NUMBER] , 1999 року випуску, становить 125\~059, 39 грн. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення, за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17, постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі №711/2302/18 та в постанові від 03 квітня 2020 року в справі №286/1537/16-ц. А як зазначено в ч.1 ст.62 СК України, об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказаними правовими нормами встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу, яка може бути спростована. Так, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини з приводу припинення свого права на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року в справі №235/5146/16-ц (провадження №61-37616св18); від 03 червня 2020 року в справі №487/6195/16-ц (провадження №61-46326св18); від 30 вересня 2020 року в справі №552/1514/19 (провадження №61-21084св19); від 24 березня 2021 року в справі №501/2211/18 (провадження 2/501/458/19). Як визначено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст. 12, ч.1, ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи презумпцію рівності часток у спільному майні, набутому за час шлюбу, яка відповідачем спростована не була, положення ст.71 СК України, а також те, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», моделі «Е. 200 CD», державний номерний знак [NUMBER] , 1999 року випуску, об`єм двигуна 2148 см?, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , перебуває у користуванні відповідача, є неподільною річчю, позивачкою як іншим з подружжя не використовується, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ транспортного засобу, який є спільним майном подружжя, шляхом стягнення з відповідача на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля підлягають до задоволення. Розмір такої компенсації визначити в сумі 62529, 70 грн. (125\~059,39 / 2), тобто половину від ринкової вартості, визначеної Висновком №03-08/23 про вартість об`єкту незалежної оцінки від 21.08.2023. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2481,00 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 2684 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 62529,70 грн., що становить 66,96% від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір: за позовною вимогою про поділ майна в розмірі 718,88 грн.; за заявою про забезпечення позову в розмірі 359,44 грн, що складає 66,96 % від сплаченого судового зюору 1073,60 грн та 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial