Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

28.07.2023 року [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить постановити рішення, яким розірвати шлюб та визначити місце проживання їх малолітніх дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] .. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 лютого 2013 року у виконкомі Чорнотисівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №01. Від даного шлюбу народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] .. Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, сім`я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб та визначити місце проживання старшого сина з ним. На даний час старша дитина проживає разом з позивачем і перебуває на його повному утриманні, а менша разом із матір`ю. В судове засідання позивач не з`явився однак надав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення яким розірвати шлюб та встановити місце проживання старшого сина з батьком. В судове засідання відповідачка не з`явилася, однак надала письмову заяву в якій просила слухати справу у її відсутності та не заперечувала стосовно задоволення позову. Третя особа до суду не з`явилась, однак надала суду письмову заяву в якій просила слухати справу у відсутності її представника та при винесенні рішення врахувати її висновок щодо визначення місця проживання дитини. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою склалися сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання одного з синів, які врегульовані Сімейним кодексом України. Під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 16 лютого 2013 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане у виконкомі Чорнотисівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №01 (а.с.8). В шлюбі народилось двоє дітей: - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконкомом Чорнотисівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 07.05.2014 року серія [NUMBER] (а.с.12); - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконкомі Чорнотисівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 20.12.2019 року серія [NUMBER] (а.с.13). Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній. Молодший син [PERSON] залишається проживати з матір`ю. Стосовно цього між сторонами досягнута угода у досудовому порядку. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дітей. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Частиною 1 ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2 ст.160 СК України). Згідно вимог ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Зі слів сторін справи, старший син знаходяться за місцем проживання батька [PERSON] , на повному утриманні якого і перебуває. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області №04-20/1113 від 25.08.2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, Конвенції про права дитини ратифіковану 27.02.1991 р., стать дітей, належні умови проживання за місцем проживання батька, що сприяють розвитку і належному вихованню дитини, суд вважає доцільним визначення місця проживання вищезазначеної дитини з батьком та на його повному утриманні, що повністю відповідає її інтересам. Судові витрати в справі покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved