Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до ТОВ «Українські фінансові операції», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №70679, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М, 28.05.2021. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.06.2023 року бухгалтерія за місцем роботи позивача повідомила його про наявність виконавчого провадження №68172608, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. 14.01.2022 року, за заявою ТОВ» Українські фінансові операції». Сума коштів, яку начебто позивач заборгував відповідачу складає 14043.10 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу. Так, нотаріус застосував не чинні на час вчинення нотаріальної дії норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Крім того, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності боргу, чим порушив ЗУ «Про нотаріат». Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 70679 від 28.05.2021 року здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» боргу в сумі 14043.10 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 липня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У визначений ухвалою суду від 05.07.2023 року строк, відповідачем не надано суду письмових пояснень (відзиву на позов) по суті позовних вимог. В судове засідання позивач не з`явився. Разом з тим, було подано до суду заяву, в якій просив проводити розгляд даної справи без участі позивача. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи бели повідомленими належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., на підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинено виконавчий напис, що зареєстрований реєстрі за №70679, про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Українські фінансові операції», якому ТОВ «Фінансова компанія «Верона»» відступило право вимоги на підставі Договору факторингу №1-31/08-В від 31 серпня 2020 року, право вимоги за Кредитним договором №1433328 від 24.08.2019 року, укладеного між ТОВ «ФК`Верона» та [PERSON] за період з 30.08.2020 по 27.05.2021 включно, суму у розмірі: 1500.00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 399.00 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 11744.10 грн. заборгованість за нарахованою пенею; плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 14043.10 грн. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. було відкрито виконавче провадження №68172608 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису №70679 від 28.05.2021. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказував на те, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений без правових підстав, а заборгованість за кредитним договором не є безспірною. За визначенням статті 18 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат» Пунктом 19 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють, зокрема, виконавчі написи. Вчинення нотаріусом виконавчих написів регламентовано главою 14 Закону України «Про нотаріат». Так, за приписами статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні приписи закріплені й в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок №296/5). На виконання вищенаведених положень законодавства Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року прийнято постанову № 1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (надалі - Перелік №1172). 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, пунктом 2 наведеної постанови КМУ доповнено Перелік №1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 65037659) визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме, в тому числі і п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у даній справі відмовлено у перегляді цієї ухвали Вищого адміністративного суду України. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчій напис. Отже, починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 07.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (07.06.2021), кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку №1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили. Тому, з врахування приписів статті 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає недоцільним проводити аналіз інших підстав позовних вимог та заперечень на них. При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1073.60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією № 4842-2224-7896-0270 від 04.07.2023 та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 536.80 грн., відповідно до квитанції №4850-2224-5038-1623 від 04.07.2023. З огляду на зазначене, на підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в загальному розмірі 1610.40 грн..

Outcome: approved