Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

В квітні 2023 року [PERSON] звернулася із означеним позовом до суду, вказавши, що [INFO] в с. Масівці Деражнянського району Хмельницької області помер [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, яким є земельна ділянка площею 1,81 га, що знаходиться на території Гатнянської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ №090249 виданого 23.09.2003 року. Позивач є спадкоємцем до майна померлого [PERSON] , проте при зверненні її до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав на вказану земельну ділянку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку, яким є державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ №090249, виданий 23.09.2003 року на підставі розпорядження Деражнянської райдержадміністрації №329 від 23.09.2003 року, тобто державна реєстрація права власності здійснена після смерті [PERSON] .. Враховуючи наведене, позивач, просила визнати недійсним вказаний державний акт на право приватної власності на землю з підстав здійснення реєстрації права власності за [PERSON] після його смерті, а також визнати за нею в порядку спадкування після смерті останнього право на земельну частку (пай), розміром 2,67 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебувала в колективній власності спілки селянських господарств 1-Травня с. Гатна Хмельницької області. Ухвалою судді від 14.04.2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст.178 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги вона підтримала у повному обсязі та просить задоволити їх з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якій при винесенні рішення покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 23.02.2023 року Деражнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. В березні 2023 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення спадкових прав на означену земельну ділянку, проте їй в цьому було відмовлено у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності [PERSON] на таку земельну ділянку відбулася після його смерті. У зв`язку з наведеним позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Вирішуючи обґрунтованість доводів позивача, наведених в обґрунтування позову, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] , батьками її значаться [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу [PERSON] уклала шлюб 05.05.1958 року із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва по народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] та батьками її значаться [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу [PERSON] уклала шлюб 16.07.1978 року із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Дослідивши спадкову справу до майна померлого [PERSON] , встановлено, що [PERSON] 14.03.2023 року звернулася до першої Хмельницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Довідкою виданою Старостинським округом з центром в с. Богданівці Хмельницької міської ради Хмельницької області №25 від 07.03.2023 року підтверджується, що [PERSON] дійсно був зареєстрований і проживав по [ADDRESS] . Фактично в управління спадковим майном вступила [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала з [PERSON] на день смерті. Судом встановлено, що померлому [PERSON] за життя належало права на земельну частку (пай), що перебувало у колективній власності спілки селянських господарств 1-Травня, що в с. Гатна Деражнянського району Хмельницької області, що підтверджуються сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ №050676, згідно якого [PERSON] набув право на земельну частку (пай) розміром 2,67 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Як вбачається з державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ 0025 спілці селянських господарств 1-травня село Гатна передано землі у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 11.09.1995 року. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). На момент видачі державного акта на право колективної власності від 11.09.1995 року, [PERSON] був включений до списку громадян-членів КСП. Даний факт також підтверджується списком громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу абро товариства [PERSON] значиться під №371. Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) вбачається, що [PERSON] значиться під №292. Аналізуючи наведені норми закону, а також встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності спілки селянських господарств 1- Травня с. Гатна Деражнянського району Хмельницької області і таке право входить до складу спадкової маси після його смерті. З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що вона позбавлена можливості у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права на означене спадкове майно. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно ст.549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.529 цього Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] права на земельну частку (пай) розміром 2.67 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності спілки селянських господарств 1-Травня с. Гатна Деражнянського району Хмельницької області. Відповідно до зазначеного державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ №090249, виданого 23 вересня 2003 року, [PERSON] був власником земельної ділянки, площею 1,81 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Гатнянської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги, те, що державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,81 га, а також сама видача державного акта відбулися після смерті останнього, суд приходить до висновку, що у [PERSON] , як у спадкодавця, право власності на земельну ділянку площею 1,81 га не виникло, а тому останнє не увійшло до складу спадкового майна після його смерті. Відповідно до ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18;від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших. Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня вересня 2022 року у справі 910/14224/20, провадження № 12-20гс22). Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин(постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19). Таким чином вимоги позову про визнання недійсним державного акта не призведе до відновлення права власності на земельну ділянку, а тому така не є ефективним способом захисту, в зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ №090249 виданого 23.09.2003 року недійсним . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed