Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором б/н від 01.06.2006 року у розмірі 21405,32 гривень станом на 30.11.2022 року, та судові витрати у розмірі 2684,00 гривні. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 01.06.2006 року підписав заяву б/н. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, у подальшому кредитний ліміт збільшився до 3100,00 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.3.2, п.3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2022 року має заборгованість у розмірі 21405,32 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2622,28 гривень та заборгованості за відсотками у розмірі 18783,04 гривень. Позивач вказує, що оскільки відповідач умови кредитного договору в частині погашення кредиту не виконує, тому АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даною позовною заявою та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.03.2023\~ року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач подав до суду відзив, в якому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі посилаючись на наступне. Позивач стверджує, що ним була підписана заява б/н від 01.06.2006 року, внаслідок чого було відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом, а також видана картка Універсальна строком дії з 31.05.2006 року по червень 2009 року. Про існування таких відносин він взагалі не пам`ятає, з 2011 року по 2022 рік між ним і позивачем тривали суди щодо припинення кредитних правовідносин і жодних звернень від банку стосовно карткового рахунку чи наявності заборгованості не виникало. Ознайомившись із розрахунком заборгованості і випискою за договором за період з 31.05.2006 року по 27.12.2022 року, він повідомляє, що жодних платежів на користь АТ КБ «ПриватБанк» ані 09.06.2022 року, ані 05.12.2022 року і пізніше він не здійснював. Зазначені дії були неможливі через необізнаність про існування зазначеного простроченого кредитного зобов`язання і відсутності реквізитів для погашення вказаної заборгованості. Так 03.05.2022 року він звертався до каси АТ КБ «ПриватБанк», де здійснив два платежі за [PERSON] на суму 60876,57 грн. та на суму 1132,33 грн. у виконавчому провадженні, на підтвердження своєї особи на вимогу працівника банку ним був наданий паспорт. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж на погашення існуючої заборгованості по кредитній картці був здійснений 09.07.2008 року на суму 200,00 грн., строк дії картки скінчився в червні 2009 року і нова картка не оформлювалася. Станом на 16.07.2008 року заборгованість за наданим кредитом становила 2425,68 грн., заборгованість за відсотками-81,6 грн. Жодних звернень з боку позивача за період з 16.07.2008 року по дату подачі позову не було. За таких обставин з серпня 2008 року починається перебіг строку позовної давності щодо вимог за кредитним договором б/н від 01.06.2006 року, який він просить застосувати. Представник позивача Захаров М.І., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що 09.06.2022 року за договором здійснювалось часткове погашення заборгованості у розмірі 603,33 грн., що є фактичним перериванням строку позовної давності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, з підстав, зазначених у відзиві, просив застосувати до вимог позивача позовну давність. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до\~заяви [PERSON] між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про надання банківських послуг б/н від 31.05.2006 року та видано кредитну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом 3000,00 грн., з базовою процентною ставкою 3 процента в місяць із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості проводиться щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, яке може проводитися як шляхом внесення коштів на карту, так і шляхом списання коштів з Дебетної карти. Зі змісту\~заяви вбачається,\~що відповідачпідтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування кредитною карткою та «Тарифами», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Як вбачається із довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] був відкритий картковий рахунок 31.05.2006 року і для користування картковим рахунком видана кредитна картка «Універсальна» [NUMBER] , зі строком дії до 06/09. Інші картки не видавались. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» 20.06.2006 року кредитний ліміт по картці становив 3000,00 грн., який 18.10.2008 року був зменшений до 2630,00 грн., 23.12.2008 року був збільшений до 3100,00 грн., 25.12.2008 року зменшений до 3100,00 грн., 13.01.2009 року був зменшений до 2630,00 грн., 24.01.2009 року зменшений до 2630,00 грн., 19.08.2015 року був зменшений до 2630,00 грн., 30.10.2019 року кредитний ліміт був зменшений до 0,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 01.06.2006 року станом на 30.11.2022 року, з 29.08.2008 року [PERSON] нараховується прострочена заборгованість по кредиту, яка становить 2622,28 грн., а також з 25.02.2008 року по 30.11.2022 року нарахована заборгованість за відсотками в сумі 18783,04 грн. Передостанній платіж за договором на погашення заборгованості був здійснений 09.07.2008 року, а останній платіж здійснений 09.06.2022 року у сумі 603,33 грн. В той час відповідач заперечує, що здійснював будь-які платежі 09.06.2022 року від свого імені на суму 603,33 грн. Відповідно до наданої позивачем виписки за договором б/н за період 31.05.2006 по 27.12.2022 року відповідач користувався кредитними коштами до 08.07.2008 року, (здійснював покупки, знімав готівкові кошти, вносив готівкові кошти для поповнення картки), останній раз здійснювалося поповнення карткового рахунку відповідачем на суму 200,00 грн. 09.07.2008 року. В той час 09.06.2022 року була здійснена службова операція погашення заборгованості за договором, поповнення карткового рахунку на суму 603,33 грн., також 05.12.2022 року здійснено поповнення рахунку на суму 2,00 грн. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.06.2006 року, посилався на копію заяви позичальника, Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву. В той час в заяві, яка підписана [PERSON] зазначено тип карти, валюту кредитування, тип і суму кредитного ліміту, базову процентну ставку і строк дії кредитного ліміту, а також порядок погашення заборгованості по кредитному ліміту. Отже суд вважає доведеним, що позивачем відповідно до заяви відповідача від 24.05.2006\~року останньому відкрито 31.05.2006 року картковий рахунок і для користування картковим рахунком видана кредитна картка «Універсальна» № [NUMBER] , якою відповідач користувався до 09.07.2008 року. Вказані докази, надані позивачем, а саме розрахунок заборгованості та виписка за договором (виписка за картковими рахунками), є належними доказами наявності заборгованості позичальника, що підтверджується вищезазначеними висновками щодо застосування норм права Верховного Суду (постанова від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд вважає доведеною наявність заборгованості за тілом кредиту у сумі 2622,28 грн. і 1105,39 грн. заборгованості за відсотками на час строку дії картки. В той час позивачем нараховувались відповідачу проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору, який відповідає строку дії картки 06/09, що є неприпустимим. В Постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~28.03.2018\~у справі\~N\~444/9519/12 зазначено наступне. Відповідно до частини першої\~статті 1048 та частини першої\~статті 1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою\~статті 261\~ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. В той час відповідач заявляє про застосування до вимог позивача строку позовної давності, оскільки з часу останнього платежу 09.07.2008 року він не користувався карткою, строк дії якої скінчився 06/09 і нова картка йому не видавалась. Також він не здійснював жодного платежу на погашення заборгованості 09.06.2022 року в сумі 603,33 грн. та 05.12.2022 року в сумі 2,00 грн. Згідно ст. ст.256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 3 та 4 ст.\~267\~ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності скінчився, оскільки останній платіж на погашення заборгованості був здійснений відповідачем 09.07.2008 року. Крім того, суд вважає недоведеним позивачем факт перерахування відповідачем 09.06.2022 року на рахунок позивача на погашення заборгованості за кредитними коштами 603,33 грн., оскільки таке перерахування зазначено як службова операція, і неможливо ідентифікувати особу платника. Відповідач заперечує сплату ним такого платежу, а позивачем не доведено, що погашення заборгованості здійснено відповідачем і строки позовної давності перервалися. Враховуючи вищевикладене,\~позовні вимоги\~щодо стягнення\~з [PERSON] \~заборгованості за\~кредитним договором\~про надання\~банківських послуг\~б/н\~від 01.06.2006 року задоволенню не підлягають. 30.04.2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» було змінено тип Банку на публічне акціонерне товариство та його найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». 14.06.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Враховуючи ту обставину, що зміна типу товариства в розумінні ч. 2 ст.5\~Закону України\~«Про акціонерне\~товариство» не є його перетворенням, а зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, зазначені зміни зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим стягнути вищевказану заборгованість за користь АТ КБ «ПриватБанк». Питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~вирішує відповідно\~до вимогст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed