Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

19.04.2023 року позивач звернувся з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на їх утримання. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є батьком двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З матір`ю дітей [PERSON] позивач проживав однією сім`ю у не зареєстрованому шлюбі. 3 вересня 2022 року сторони не проживають разом та припинили фактичні шлюбні відносини. Відповідачка залишила дітей разом з позивачем за місцем їх постійного проживання та виїхала з населеного пункту. Постійно змінює місце свого проживання. Діти проживають з позивачем, що підтверджується актом обстеження умов проживання та актом № 23 від 03.10.2022 року. Відповідно до постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2022 року по справі № 481/1142/22 судом встановлено, що 24 жовтня 2022 року мати дітей ухилилась від виконання покладених на неї ст. 150 Сімейного кодексу України батьківських обов`язків щодо належного догляду за своїми дітьми a саме: покинула дітей на свого співмешканця та залишила їх без належного догляду Своїми діями вчинила адміністративне правопорушення. передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, визнана винною судом та притягнена до адміністративної відповідальності. Однак, відповідачка не виправилась, не навідує дітей, не доглядає за ними, не утримує, та взагалі не цікавиться їхнім життям. Із висновку органу опіки та піклування Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 28.03.2023 року № 41, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її малолітніх дітей. Позивач разом із дітьми зареєстровані та проживають за адресою : [ADDRESS] . Оскільки діти досить маленькі, то по догляду за ними позивачу допомагають його батьки. Позивач також має власний будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договором купівлі-продажу від 02.12.2021 року. В акті обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї позивача вказано, що умови проживання у будинку, де на даний час проживає позивач, задовільні, всім необхідним для проживання та розвитку дітей родина забезпечена. За місцем проживання позивач характеризується позитивно. Позивач разом з батьками тримають худобу та бджіл, тобто має дохід, щоб утримувати дітей. Позивач має змогу забезпечити дітей всім необхідним для нормального розвитку. Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та дітьми склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Відповідачка не має постійно місця проживання, роботи, міцних соціальних зв`язків, веде аморальний спосіб життя, чим може зашкодити розвитку дітей. Враховуючи те, що відповідачка по справі жодним чином не позбавлена інформації стосовно місця проживання їх спільних дiтей, оскільки сама там проживала, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з нею та прийманні участі матері у вихованні, тим більше відповідачка сама залишила дітей з батьком та не цікавиться ними, тому вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дітей, батьківські обов`язки, покладені на неї законом. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2023 року матеріали справи передані до провадження судді Уманської О.В. Ухвалою судді від 20.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 16.05.2023 року закрите підготовче провадження, а справа призначена до розгляду. Заочним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.05.2023 року задоволено позовні вимоги адвоката Проценко Оксани Миколаївни, яка представляє інтереси [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів . Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 20.07.2023 року скасовано заочне рішення від 30.05.2023 року, призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.09.2023 року закрите підготовче провадження, а справа призначена до розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Проценко О.М., під час розгляду справи позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини зазначені у позові та просили їх задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, органу опіки та піклування Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області Бондаренко Н.М., під час розгляду справи зазначила, що відповідачка [PERSON] будучи матір`ю неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх життя. Діти проживають з батьком, який ними опікується. Хоча відповідачка і була присутня на комісії органу опіки та піклування, їй відомо про вирішення питання про позбавлення її батьківських прав, однак будь яких дій на повернення до дітей, чи хоч якимось чином участь у житті своїх дітей, не робила. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей в інтересах самих же дітей. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суду пояснила, що дійсно у вересні 2022 року вона була змушені покинути будинок де вона проживала з дітьми та позивачем, оскільки останній її ображав, застосовував фізичне насилля, звинувачував у зрадах, і в результаті сам же й вигнав із будинку пізно увечері. Позивачка деякий час перебувала у лісосмузі а потім зателефонувала своїй рідній сестрі, щоб та її забрала. Декілька місяців відповідачка проживала у сестри [PERSON] у м.Баштанка, Миколаївської області. Пізніше вона проживав у свого брата у селі Піски, Баштанського району, Миколаївської області до березня 2023 року. За цей період відповідачка [PERSON] декілька разів поверталась до позивача, він обіцяв, що сімейне життя налагодиться, однак знову вчиняв сварки та виганяв відповідачку з дому вночі. Також повідомила суд, що позивач застосовував відносно неї фізичне насилля, наслідком чого були тяжкі наслідки пов`язані із жіночим здоров`ям, через які їй довелось лікуватися у медичному закладі. При цьому позивач тиснув на відповідачку морально, ображаючи її та постійно погрожуючи, що їй нема від кого чекати допомоги оскільки вона сирота. Відповідачка постійного місця роботи не мала, однак матеріально її підтримувала рідна сестра та брат, а також відповідачка працювала у людей по найму. У березні 2023 року вона почала працювати у [PERSON] , у них почались стосунки і вони одружились. Відповідачка [PERSON] уже зі своїм законним чоловіком неодноразово приїздила до дітей, привозила гостинці, однак відповідач та його батьки їх виганяла та перешкоджали побаченням з дітьми. Лише в останню поїздку приблизно в липні місяці 2023 року вона мала змогу трішки погратися з дітьми. Відповідачка [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вона хоче забрати дітей, оскільки проживати з ними вона не може саме з вини позивача. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що відповідачка не з власної волі залишила дітей, а позивач її вигнав. При цьому увесь час відповідачка намагалась влаштувати своє життя так, щоб мати змогу забрати до себе дітей. Батьки позивача і сам позивач створили умови при яких вона не має змоги бачитися з дітьми. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у сторін по справі народилась донька - [PERSON] , в графі батьки записано: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17.03.2020 року (а.с.8). Крім того, [INFO] у сторін по справі народився син - [PERSON] , в графі батьки записано: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.04.2021 року (а.с.8) Згідно акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Вільнозапорізької сільської ради та Акта № 23 від 03.10.2022 року, складеного комісією старостинського округу Вільнозапорізької сільської ради, [PERSON] проживає на даний час із своїми батьками [PERSON] та [PERSON] , а також двома малолітніми дітьми : [PERSON] та [PERSON] . Сім`я проживає у будинку та матеріально забезпечена Мати дітей [PERSON] з вересня 2022 року з дітьми не проживає (а.с.9). Відповідно до Характеристики старости Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 10.01.2023 року №2/14.01.02 [PERSON] позитивно характеризується, самозайнятий в особистому господарстві, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (а.с.10). Згідно довідок про зареєстроване місце проживання Новохристофорівського старостинського округу №1 [PERSON] та [PERSON] з народження зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.10,11) Як видно із довідки ФОП [PERSON] від 01.03.2023 року № 2 [PERSON] отримує дохід від пасіки ( а.с.12). Крім того позивач [PERSON] має у власності приватний будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 02.12.2021 року, ( а.с.13-14); Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15). Також судом встановлено, що [PERSON] в період з 09.09.2022 року по 14.09.2022 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Баштанській ЦРЛ ( а.с.123) Згідно акту про встановлення факту проживання від 10.07.2023 року [PERSON] фактично проживає по [ADDRESS] ( а.с.128) який частково належить [PERSON] (а.с.130-138). Згідно акту обстеження умов проживання від 22.09.2022 року по [ADDRESS] , за даною адресою проживають [PERSON] та [PERSON] , у будинку створені усі умови для проживання дітей ( а.с.160). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області про доцільність позбавлення батьківських прав, виданого затвердженого рішенням виконавчого комітету за № 41 від 28.03.2023 року, [PERSON] протягом тривалого часу діє всупереч інтересам малолітніх дітей, тим самим позбавила їх права на належне батьківське виховання та утримання. Не спілкується з дітьми, не цікавиться їх долею, не піклується про їхнє здоров`я, не дбає про їхній добробут. Між матір`ю та дітьми відсутній психологічний зв`язок. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.16-17). Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона проживає із сторонами по справі в одному селі і її діти постійно ходять гратися до дітей позивача по справі, тому з їх слів їй відомо про обставини по справі. Відповідачку [PERSON] вона не бачила вже майже рік. Відповідачка не цікавиться своїми дітьми, не займається їх вихованням, не піклується про них та не утримує дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідачки [PERSON] . Пояснила суду, що під час спільного проживання відповідачки з позивачем останній неодноразово ображав сестру та застосовував фізичне насилля після чого відповідачці доводилось лікуватися. Приблизно у вересні 2022 року їй зателефонувала [PERSON] та попросила приїхати її забрати, оскільки чоловік її вигнав з дому. Однак оскільки був вже вечірній час, перед початком комендантської години, вона попросила поїхати за сестрою знайомого таксиста. Декілька місяців відповідачка проживала у свідка, а ще деякий час у іншому селі у їх брата. На даний час відповідачка влаштувала особисте життя, вийшла заміж та створила усі умови для проживання своїх дітей. Також свідок суду повідомила, що саме позивач створив такі умови життя при яких сім`я розпалась, і саме він виганяв постійно відповідачку з дому, а потім не давав можливості бачитися з дітьми. Свідок [PERSON] суду пояснив, що минулої осені за проханням знайомої [PERSON] у пізній час, під час комендантської години, їздив забирати відповідачку із с. Новохристофорівка. Під час поїздки відповідачка була мовчазна, засмучена, іноді плакала, при цьому причину такого свого стану вона не пояснила. Пізніше, ще декілька разів за проханням [PERSON] він забирав з того ж села відповідачку [PERSON] та привози її щоразу в м. Баштанку до [PERSON] . Кожної поїздки [PERSON] була пригнічена, плакала, при цьому мовчазна і не розповідача причини свого настрою. Навесні 2023 року відповідачка [PERSON] , яка шукала роботу, допомагала свідку по господарству, оскільки у нього була дуже хвора дружина. У них розпочались стосунки і після смерті дружини свідка, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб і на даний час чекають народження спільної дитини. Після укладення шлюбу свідок разом із відповідачкою їздив до позивача додому, щоб мати змогу поспілкуватися із дітьми, однак позивач не дозволяв цього зробити, і після одної такої поїздки відповідачка потрапила у лікарню, оскільки через нервування з`явились загроза вагітності. Однак поспілкуватися із дітьми їм одного разу все ж тики вдалось оскільки позивача не було вдома. Оцінюючи встановлені обставини в їх сукупності та вирішуючи даний спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Статтями 111, 112 Закону України «Про охорону дитинства» закріплене право кожної дитини проживати в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, а також наголошено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, та визначено обов`язок держави надати батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей. Конвенція ООН про права дитини, яка ратифікована Україною 28.08.1991 року, передбачає, що держава має дбати про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини. У «Прикінцевих висновках» Комітету ООН з прав дитини від 09.10.2002 року стосовно Другої періодичної доповіді України, визначено занепокоєння з приводу високого зростання кількості дітей, залишених без батьківського піклування та невиконання державою його попередніх рекомендацій щодо розроблення комплексної стратегії допомоги уразливим сім`ям. Рада Європи у додатку до Рекомендації Rec(2005)5 Комітету міністрів, прийнятої 16.03.2005 року, зазначила основні принципи забезпечення прав дітей, які передбачають, що сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і, наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; що встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини; що рішення про встановлення опіки над дитиною і сам такий захід не повинні бути предметом дискримінації за ознакою інвалідності або іншого статусу батьків дитини. Згідно з Рекомендацією Rec (2006)19 «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13.12.2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Європейський Суд з прав людини при розгляді конкретних справ неодноразово наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції, якщо воно не відповідає законним цілям і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Фактичне розірвання сімейних зв`язків, що означає позбавлення дитини її коріння, може бути виправдане лише за виняткових обставин, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року, п.39,47-50 та інші справи, зазначені в цьому рішенні). Враховуючи наведені норми національного та міжнародного законодавства (міжнародних договорів) суд, за результатами повного та всебічного дослідження всіх обставин даної справи, приходить до висновку, що такі виняткові обставини, як позбавлення батьківських прав (розірвання сімейних стосунків) не є єдиним способом вирішення даного спору. Позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що відповідачка матеріально дітей не утримує, допомоги не надає та повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, в зв`язку з цим вважає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню неповнолітніх дітей. В свою чергу, встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать, що відповідачка намагається підтримувати стосунки з дітьми, яка, приїжджала до помешкання, де проживають діти. Дані обставини підтверджуються показами свідків та не заперечувались і самим відповідачем. Жодних відомостей про поведінку відповідачки, яка б негативно впливала на дітей, або інші обставини, які б свідчили про те, що наявність батьківських прав у відповідачки дійсно суперечить інтересам дітей та зумовлювали б застосування такої виключної міри як позбавлення матері батьківських прав, позивачем не надано та судом не встановлено, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. Єдине, що достеменно встановлено в судовому засіданні, це проживання відповідачки окремо від дітей. Проте судом також встановлено, що сам позивач також усіляко чинить перепони у спілкуванні дітей з їх матір`ю, через наявність особистих образ між сторонами по справі, тобто сам позивач також діє не в інтересах дітей. Отже, за переконанням суду, це вказує на доцільність перебування відповідачки під контролем та можливість досягти нею позитивних змін без вжиття крайніх заходів, таких як позбавлення батьківських прав, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступних міркувань. Стягнення аліментів не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки дитини, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти на дитину стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватися за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. В судовому засіданні встановлено, та не оспорюється відповідачкою, що діти на даний час проживають із відповідачем та знаходяться на його утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України відповідачка, будучи матір`ю дитини, зобов`язана утримувати її до досягнення повноліття. Обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку відповідачкою по утриманню дитини за станом її здоров`я або за іншими поважними причинами, судом не встановлені. Відповідачка є особою працездатного віку. Відповідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У пункті 17 в абзаці 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин та на підставі ст. ст. 180, 182, 183 СК України позов в цій частині підлягає задоволенню з визначенням розміру стягуваних аліментів - 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача. Також, відповідно до вимог ст.430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial