Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

21.12.2019 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Позов обґрунтований таким. Позивач на підставі договору дарування від 17.05.2002 року набула у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 04.11.2002 року частину зазначеного будинку [PERSON] подарувала [PERSON] . Факт набуття у власність будинку у цілому та в подальшому дарування частки будинку підтверджується договором дарування від 17.05.2002 року, на якому міститься запис про реєстрацію права власності на будинок, а також запис про відчуження частки будинку на підставі договору дарування [PERSON] . Ще одним підтвердженням належності права власності на будинку [PERSON] є і технічний паспорт на будинок, де міститься запис про власників цього будинку. В подальшому позивач свою частину будинку не відчужувала, не дарувала, а продовжує проживати у будинку до теперішнього часу. Також, у будинку проживає колишній чоловік позивача [PERSON] , який як відомо позивачу, успадкував від [PERSON] (своєї матері) належну їй частку зазначеного вище будинку. 16.12.2019 року до будинку з`явився державний виконавець, який оглянув його та повідомив, що на будинок в цілому буде звернуто стягнення в рамках стягнення заборгованості [PERSON] на користь банківської установи, на заперечення позивача, що половина будинку належить не відповідачеві, а особисто позивачу, державний виконавець повідомив, що будинок у цілому зареєстрований на [PERSON] , а тому реалізовувати його будуть в цілому для погашення боргу відповідача. На прохання [PERSON] адвокатом було зроблено Витяг із державного реєстру прав, з якого стало відомо, що дійсно весь будинок зареєстрований на [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.08.2016 року. Проте, відповідач міг успадкувати лише частину спірного будинку після смерті своєї матері ї [PERSON] , тому виникнення права на цілу частину будинку є протиправним і таким, що порушує законні права [PERSON] . Позивач просить суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1004266123101. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено та передано в провадження судді Ярошенко А.Г. Ухвалою судді від 13.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою судді від 13.01.2019 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони державному виконавцю Комунарського ВДВС Запорізького територіального управління юстиції вчиняти дії щодо звернення стягнення на будинок [ADDRESS] , в рамках виконавчого провадження щодо стягнення із [PERSON] грошових коштів до набрання законної сили рішенням суду по цій справі. Ухвалою суду від 30.09.2020 року цивільну справу № 333/7301/19 залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання. Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.11.2020 року ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020 року по цій справі скасовано, справу направлено для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 23.02.2021 року підготовче провадження у справі № 333/7301/19 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. На підставі розпорядження керівника апарату Комунарського районного суду м. Запоріжжя Заїченко Л.Г., у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, 31.10.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями і справа надійшла в провадження судді Кулик В.Б. 05.10.2021 року суддею Кулик В.Б. цивільну справу прийнято до розгляду, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 09.08.2022 року, за клопотанням сторони позивача залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунарський ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро). Ухвалою суду від 29.09.2022 року підготовче провадження закрито, призначено судовий розгляд. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси в суді довірила представляти адвокату Чоп`як В.М., який надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Під час проведення підготовчого засідання зазначав, що позов визнає, не заперечує проти задоволення, суду пояснив, що успадкував після смерті своєї матері лише частину будинку, яким чином на нього зареєстрували цілу частку йому невідомо. Представник третьої особи до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності представника Комунарський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), вирішення питання залишив на розсуд суду. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положенням ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору дарування від 17.05.2002 року, посвідченого держаним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Носенко Л.В. за реєстровим № 2-552 та зареєстрованим Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 27.06.2002 року за реєстровим № 1007 (реєстрова книга № 4), житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , прийняла в дар [PERSON] від [PERSON] (а.с. 5). 04.11.2002 року [PERSON] дарує частину будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , договір дарування посвідчено Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий № 3-2596 (а.с. 116). 22.07.2003 року [PERSON] склала заповіт на користь свого сина [PERSON] (а.с. 107). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 102), після її смерті [PERSON] прийняв спадщину за заповітом. 13.08.2016 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину будинку за адресою: [ADDRESS] (спадкова справа № 37/2016, зареєстровано в реєстрі за № 4-904) (а.с. 128). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 193797217 від 19.12.2019 року вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на праві власності в цілому належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2016 року, реєстровий № 4-904 (а.с. 6) Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п. п. 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) вказано, що відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що відповідно до ст. 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України. Аналогічну правову позицію висловив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року у справі № 920/615/16. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02.05.2018 року у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 року у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 року у справі № 910/8880/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 916/1608/18. Досліджені судом докази вказують на те, що позивач є власником частки будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказана частка набута [PERSON] у встановленому законом порядку і її право власності підтверджується договором дарування від 17.05.2002 року, посвідченого держаним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Носенко Л.В. за реєстровим № 2-552 та зареєстрованим Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 27.06.2002 року за реєстровим № 1007 (реєстрова книга № 4). Враховуючи, що відповідач [PERSON] визнає права позивача на частину будинку, а також наявність достатніх доказів, які свідчать, що спірний будинок належить також і позивачу, суд на підставі ст. 392 ЦК України вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 863 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Проте, дана вимога відсутня, тому суд вважає за доцільне її не розглядати.

Outcome: approved