Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

КП «Дубнокомуненергія» в особі директора Рухера П. звернулося у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 7\~505,45 грн, інфляційних нарахувань в розмірі 2171,50 грн, 3% річних у розмірі 319,52 грн, а також сплаченого судового збору. У позові зазначає, що КП «Дубнокомуненергія» є підприємством комунальної форми власності і займається виробництвом, транспортуванням та розподілення теплової енергії населенню, підприємствам па організаціям по м. Дубно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що КП «Дубнокомуненергія» здійснює відпуск теплової енергії у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , власником (квартиронаймачем) якого є [PERSON] 20 жовтня 2015 року між КП «Дубнокомуненергія» та [PERSON] було укладено Договір №419-8-8 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води». Згідно витягу оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на [PERSON] станом на 01.08.2023 (за період з 01.10.2021 по 01.07.2023) виникла заборгованість за надані КП «Дубнокомуненергія» послуги з постачання теплової енергії в сумі 7505,45 грн. При проведені нарахувань застосовані тарифи, затверджені уповноваженими органами, а саме: рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради: №504 від 20.11.2018, №328 від 17.09.2020, №438 від 19.11.2020, №38 від 21.01.2021, №109 від 04.03.2021, №158 від 01.04.2021, №434 від 07.10.2021. Вважає, що дії відповідача порушують платіжну дисципліну в сфері теплопостачання, що завдає істотної матеріальної шкоди КП «Дубнокомуненергія», тому заборгованість з відповідача підлягає стягненню в примусовому порядку. Крім того, просить стягнути з [PERSON] розмір інфляційних нарахувань в сумі 2171,50 грн, 3% річних в сумі 319,52 грн, а також сплачений судовий збір в сумі 2684 грн. Короткий виклад заперечень сторін. 04 вересня 2023 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає. У відзиві вказано, що у своїй позовній заяві позивач посилається на договір №419-8-8 від 20.10.2015 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води». Але даний договір є недійсним, так як 23.06.2020 між КП «Дубнокомуненергія» та відповідачем був укладений новий типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з постачання теплової енергії. Таким чином, договір №419-8-8 від 20.10.2015 втратив свою чинність з моменту укладення нового договору, а заборгованість по даному договору у нього відсутні, тому і предмет спору відсутній. Крім того, в матеріалах справи відсутні рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради, на які посилається позивач, а тому перевірити правильність нарахування не має можливості. Тому, просить провадження у справі закрити. 11 вересня 2023 року представником позивача КП «Дубнокомуненергія» надано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що КП «Дубнокомуненергія» здійснює відпуск теплової енергії у житлове приміщення за адресою [ADDRESS] , власником (квартиронаймачем) якого є [PERSON] 20 жовтня 2015 року між КП «Дубнокомуненергія» та [PERSON] було укладено Договір №419-8-8 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води». На підставі постанови КМУ від 21.08.2019 №830, 01 жовтня 2021 року було складено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії в м. Дубно, який був оприлюднений на офіційному сайті. За період надання споживачу послуги з постачання теплової енергії, було підписано декілька договорів. Строк дії договору укладається на 1 рік і набирає чинності з дня його укладання. Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Заяв про розірвання чи перегляду договору №419-8-8 не надходило. Всі умови договору виконувалися, тому міркування відповідача про втрату чинності договору хибні. Типовий договір був підписаний коли змінилася назва послуги з «централізованого опалення» на «послугу з постачання теплової енергії». Подача послуги зі сторони КП «Дубнокомуненергія» не припинилася, лише останній договір перейменував назву послуги, всі зобов`язання залишилися такими як були у попередньому договорі. Крім того, Типовий договір є публічним договором про приєднання. Квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному житловому будинку, приєднаному до системи централізованого опалення і він є споживачем житло-комунальних послуг. Між КП та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг. Таким чином, КП виконало свої зобов`язання відносно надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги зобов`язаний її сплатити. Тому, просить позов задоволити. 22 вересня 2023 року відповідач [PERSON] надав письмові пояснення на відповідь на відзив, згідно яких зазначає, що правовідносини з позивачем у нього почалися з укладенням договору від 26.02.2012. В жовтні 2015 року було укладено новий договір №419-8-8, відповідно договір від 26.02.2012 втратив свою чинність. В червні 2020 року КП повідомило про необхідність укласти новий договір, який був укладений 23.06.2020. Відповідно договір №419/8-8 втратив свою чинність. У відзиві позивач зазначає, що між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини з приводу постачання теплової енергії. Таким чином, позивач повинен був у своєму позові посилатися саме на цей договір, а не на договір від 20.10.2015 №419-8-8, як підставу спірної заборгованості. Рух справи Ухвалою суду від 07 серпня 2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позиції учасників процесу в судовому засіданні В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що сплачував за послуги згідно рахунків, які приходили на його адресу проживання. Однак, яким чином здійснювалися ці нарахування він не знає. Тарифи завжди публікувалися у місцевій пресі, тому він звірявся, чи все вірно. Підтвердив, що послуги з постачання теплової енергії від КП «Дубнокомуненергія» отримував та один раз сплатив за ці послуги у лютому 2022 року. Визнає, що у нього перед позивачем є заборгованість у тій сумі, яка вказана у позовній заяві, однак вважає, що позивачем не вірно вказаний Договір, на підставі якого ця заборгованість стягується. Погоджується спірну заборгованість сплатити після ухвалення рішення суду. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Договір №419-8-8 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладений з [PERSON] 20 жовтня 2015 року (а.с.9-11). Крім того, 23.06.2020 між КП «Дубнокомуненергія» та [PERSON] було укладено типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії на підставі постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №830 (а.с. 24-35). Згідно ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України, ст.ст. 19, 24, 25 Закону України "Про теплопостачання", п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", пп. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, пп. 23, 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.07 та укладеного договору споживач зобов`язаний щомісячно до 20 числа, наступного місяця за розрахунковим, здійснювати оплату за використану теплову енергію. При невиконанні даної вимоги борг стягується в судовому порядку. У відповідності ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно п. 7 та п. 10 "Правил користування приміщеннями житлових будинків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 за №572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, та сплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Нарахування за надані послуги здійснюється відповідно до вимог постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 (із змінами №1101 від 09.06.2016) рішеннями виконавчого комітету Дубенської міської ради №504 від 20.11.2018, №328 від 17.09.2020, №438 від 19.11.2020, №38 від 21.01.2021, №109 від 04.03.2021, №158 від 01.04.2021, №434 від 07.10.2021 (а.с. 63-79). Згідно розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , по особовому рахунку № [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] станом на 01.08.2023 (за період з 01.10.2021 по 01.07.2023) виникла заборгованість в сумі 7\~505,45 грн (а.с.15). Під час розгляду справи встановлено, що 23.06.2020 між позивачем та відповідачем було укладено типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії. Даний договір підписаний особисто відповідачем та є загальнодоступним на офіційному сайті Дубенської міської ради. Істотні умови, які були вказані у Договорі №419-8-8 від 20.10.2015 у порівняні з Типовим договором не змінилися. Відповідач [PERSON] підтвердив той факт, що йому надавалися послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії КП «Дубнокомуненергія» за період, вказаний у позовній заяві та він періодично сплачував платежі. однак виникла заборгованість, яку він не заперечує, а заперечує лише підставу, за якою даний подано позов. Відтак, суд приходить до переконливого висновку, що між сторонами існували договірні відносини. Статтями 509, 526 ЦК України передбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. При вирішенні спору судом враховується, що відповідач користувався наданими позивачем послугами та частково здійснював платежі за ці послуги. Отже, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, що створило заборгованість. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив зобов`язання, на вимоги кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача, інфляційні нарахування на суму боргу становлять 2171,50 грн, 3 % річних 319,52 грн (а.с.16), при цьому дійсність і правильність вказаного розрахунку відповідачем не заперечувалося та свого розрахунку, який спростував би розрахунок позивача, відповідач не надав, як і не спростовувалася відповідачем підстава нарахування таких - ст. 625 ЦК України, а не укладений договір між сторонами, а відтак, враховуючи принцип змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, суд не вбачає підстав зміни, чи визнання необгрунтованим такого з власної ініціативи, а відтак суд вважає вимоги позивача в цій частині такими, що підлягають задоволенню, а розрахунки належних до сплати сум доведеними. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2486 грн, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved