Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення, свідоцтва про право власності та рішення про державну реєстрацію права власності, мотивуючи тим, що маючи намір на отримання у власність в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, у встановленому законом розмірі не більше 2,0 гектара, за його зверненням на його ім`я був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6219 га, із кадастровим номером 0522683600:01:000:0933, що розташована за межами с. Кремінне Могилів-Подільського району Вінницької області. 09.11.2021 позивач звернувся про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до державного реєстратора прав на нерухоме майно Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області для проведення державної реєстрації права власності на вказану вище земельну ділянку. Проте, 12.11.2021 державний реєстратор прийняла рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким відмовила позивачу в державній реєстрації права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 0522683600:01:000:0933, мотивуючи тим, що позивач уже використав своє право безкоштовної приватизації землі із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. При з`ясуванні обставин позивачу від батьків стало відомо, що в 2013 році, коли позивач був 13-літнім, батьки від його імені зверталися до Кремінської сільської ради Могилів-Подільського району із заявою про надання позивачу в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки площею 0,0569 га для ведення особистого селянського господарства на території Кремінської сільської ради Могилів-Подільського району кадастровий номер 0522683600:02:002:0103, та вчиняли інші дії по державній реєстрації цієї земельної ділянки. Позивач вважає, що в 2013 році його права були порушені, оскільки на теперішній час він позбавлений права в порядку безоплатної приватизації оформити у власність більшу за розміром земельну ділянку площею 1,6291 га для ведення особистого селянського господарства. Крім того, вважає, що Кремінська сільська рада Могилів-Подільського району не мала достатніх законних підстав приймати рішення №176 від 20.11.2013 «Про затвердження технічної документації із землеустрою і надання в приватну власність земельної ділянки» в частині надання йому в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0569 га в [ADDRESS] на території Кремінської сільської ради Могилів-Подільського району кадастровий номер 0522683600:02:002:0103 за відсутності дозволу органу опіки та піклування на приватизацію малолітньою особою земельної ділянки. Враховуючи вище викладене позивач просить визнати незаконним та скасувати в частині, а саме п. 3 рішення Кремінської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області №176 від 20.11.2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою і надання в приватну власність земельної ділянки» щодо надання в приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,0569 га в [ADDRESS] на території Кремінської сільської ради Могилів-Подільського району кадастровий номер земельної ділянки 0522683600:02:002:0103. Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.12.2013, індексний номер 15087757 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0569 га в [ADDRESS] кадастровий номер 0522683600:02:002:0103. Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0569 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 0522683600:02:002:0103, номер запису про право власності : 3971685 від 20.12.2013 Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, де просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області в судове засідання не з`явився,подав до суду заяву, де просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] ( а.с.6). На ім`я [PERSON] виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6219 га, із кадастровим номером 0522683600:01:000:0933, що розташована за межами с. Кремінне Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с.8-15). Рішенням державного реєстратора № 61549048 від 12.11.2021 відмовлено в державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким відмовлено [PERSON] в державній реєстрації права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 0522683600:01:000:0933 (а.с.7). Згідно договору купівлі-продажу від 26.10.2013, посвідченого державним нотаріусом Могилів-Подільської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 1-69, [PERSON] належить буд. [ADDRESS] (а.с.20), що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.21). Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЗК України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України). У п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України зазначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений у статті 118 ЗК України. Рішенням виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради №343 від 27.11.2013 надано дозвіл законним представникам позивача: батькові [PERSON] , [INFO] , та матері [PERSON] , [INFO] на приватизацію земельної ділянки, яка належить їх малолітньому сину [PERSON] , [INFO] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд буд. [ADDRESS] від імені їх малолітнього сина [PERSON] [INFO] ( а.с.19). Рішенням Кремінської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області №176 від 20.11.2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою і надання в приватну власність земельної ділянки»: п. 1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянина [PERSON] площею 0,2500 га із них для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га в [ADDRESS] , на території Кремінської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області; п.2 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2500га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0522683600:02:002:0102; п.3, надано в приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянки площею 0,0569 га в [ADDRESS] на території Кремінської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області кадастровий номер земельної ділянки 0522683600:02:002:0103 (а.с.16). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.12.2013, індексний номер 15087757 [PERSON] належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0569 га в [ADDRESS] , кадастровий номер 0522683600:02:002:0103 (а.с.17), що підтверджується також витягом державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.18). Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.12.2013, індексний номер 15088801 [PERSON] належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га буд. [ADDRESS] , кадастровий номер 0522683600:02:002:0102 (а.с.22), що підтверджується також витягом державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.23). Як встановлено із оскаржуваного рішення сільської ради №176, із заявою про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в інтересах малолітнього [PERSON] зверталася його мати [PERSON] . На момент набуття [PERSON] у власність земельної ділянки йому виповнилося тринадцять років. Статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею 14 років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Поняття «малолітня особа» та «неповнолітня особа» пов`язані насамперед із дієздатністю і використовуються для визначення вікової межі, з якої ці особи здатні самостійно чи за згодою законних представників набувати та здійснювати суб`єктивні права і обов`язки. Відповідно до статті 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: самостійно вчиняти дрібні побутові правочини; здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Частиною 1 статті 242 ЦК України передбачено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. При цьому, згідно з частиною 6 статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відтак, в інтересах малолітньої особи мають діяти її законні представники. Як свідчать матеріали справи, в інтересах малолітнього [PERSON] із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою звернулася його мати [PERSON] (законний представник). Таким чином, вказаний правочин вчинено дієздатною особою - матір`ю позивача в інтересах правоздатності малолітнього [PERSON] , що відповідає нормам Цивільного кодексу України (аналогічний висновок зробив Верховний Суд у справі № 802/1596/17-а). У подальшому, 20 листопада 2013 року сільська рада затвердила технічну документацію із землеустрою та прийняла рішення про передачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0569 га у власність [PERSON] . Позивач зауважує, що відповідно до положень ст. 177 СК України та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» сільська рада дозволу на приватизацію малолітньою дитиною земельної ділянки не надавала. У ч. 2 ст. 177 СК України визначено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, щодо майна, власником (співвласником) та/або користувачем якого є дитина; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Частиною четвертою цієї статті визначено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям У частині третій статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Дозвіл органу опіки та піклування потрібний для охорони державою інтересів окремих осіб, і тому держава вважає за необхідне в певних випадках «втручатися» в приватноправові відносини батьків і вимагати отримання дозволу. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей в приватноправових відносинах. У даному випадку набуття малолітнім [PERSON] земельної ділянки у власність за відсутності дозволу органу опіки та піклування не призвело до зменшення або обмеження його прав та інтересів. Суд бере до уваги, що 26 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] від імені малолітнього [PERSON] уклали договір купівлі-продажу будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . 20.12.2013 року [PERSON] на підставі рішення Кремінської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області сільської ради №176 набув у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2500 га в [ADDRESS] , а також земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0569 га за цією ж адресою. Позивач просить визнати недійсним та скасувати лише пункт 3 згаданого рішення сільської ради, а саме в частині надання йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0569 га. У решті (затвердження технічної документації та набуття у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) рішення сільської ради з вказаних у позові підстав позивачем не оскаржується. При цьому позивач вказує, що виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради Вінницької області лише через сім днів після прийняття оскаржуваного рішення про передачу йому у власність земельних ділянок надав дозвіл його батькам, як законним представникам, на приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будіель і споруд буд. [ADDRESS] (рішення №343 від 27.11.2013). Зазначає, що цим рішенням дозвіл на приватизацію ним земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не надавався. З вказаного рішення виконавчого комітету №343 від 27.11.2013 встановлено, що воно приймалося, в тому числі, на підставі рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 20.11.2013 №09-16/01-23 «Про надання дозволу на укладення майнових угод». Тобто рішення Комісією з питань захисту прав дитини №09-16/01-23 прийнято в день передачі позивачу у власність земельних ділянок по [ADDRESS] . Хоча у згаданих рішеннях не йде мова про надання законним представникам позивача дозволу на приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, суд вважає, що це не є підставою для задоволення позовних вимог. У справі не доведено, що приватизація малолітнім [PERSON] земельної ділянки суперечила його правам та інтересам, звузила обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушила охоронювані законом інтереси дитини. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на набуття у власність дитиною земельної ділянки не є безумовною підставою для визнання оспорюваного рішення сільської ради в частині надання у власність земельної ділянки недійсним та скасування свідоцтва про право власності на цю земельну ділянку. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. [PERSON] не заперечує факт обізнаності про набуття у власність земельної ділянки та користування нею, навіть і після набуття повноліття. Фактично [PERSON] звернувся до суду із даним позовом лише після відмови державного реєстратора у державній реєстрації права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з більшою площею, що, на його думку, порушує його права на отримання земельної ділянки певного виду цільового призначення у більшому розмірі, який визначений законом. Відповідно частини 4 статті 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Як встановлено, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара. Стаття 121 ЗК України встановлює максимальний розмір земельних ділянок, що можуть бути відведені саме для цієї мети, а не їх обов`язковий розмір. Органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей. З огляду на це, сільська рада має право надавати земельні ділянки для особистого селянського господарства будь-якого розміру, у межах до 2,0 га, а також встановлювати різні їх розміри для членів територіальної громади і громадян, які до неї не належать. Надання сільською радою розміру земельної ділянки у меншому розмірі не суперечить вимогам викладених норм і не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого статтею 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Розмір же земельної ділянки, що надається, визначається власником. Частиною першою статті 15 ЦК України, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки позивач не довів порушення його прав та інтересів внаслідок прийняття сільською радою оскаржуваного рішення, в задоволенні вимоги позову про визнання незаконним та скасування в частині рішення сільської ради №176 від 20 листопада 2013 року слід відмовити. Також з цих підстав слід відмовити і в задоволенні вимог позову про скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності.

Outcome: dismissed