Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

03.05.2023 року адвокат Листопад Надія Андріївна в інтересах [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, 12 847,60 гривень - 3% річних за прострочення перерахування коштів та 84 415,98 гривень інфляційних втрат, що в загальному становить 97 263,58 гривень. В обґрунтування позову посилалася на те, що у травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового розслідування та прокуратури. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року по справі № 554/4547/20 вирішено постанову Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у частині стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, у розмірі 500 000 грн., змінити, визначивши розмір відшкодування моральної шкоди, яке підлягає до стягнення на користь [PERSON] , у сумі 396 732, 00 (триста дев`яносто шість тисяч сімсот тридцять дві) грн. На підставі вказаної постанови Октябрським районним судом м. Полтави виданий виконавчий лист по справі № 554/4547/20. 08 грудня 2021 року [PERSON] до Державної Казначейської службу України в Полтавській області подано виконавчий лист про стягнення на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, коштів в розмірі 396 732.00 грн. 30 грудня 2021 року виконавчий лист з доданими до нього документами, за вихідним № 04-20-10/10963 спрямований до Державної казначейської служби України для виконання. 22 січня 2022 року [PERSON] звернувся до Державної казначейської служби України із заявою щодо стягнення на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, коштів в розмірі 396 732.00 грн. Державна казначейська служба України своїм листом № 5-11-11/2408 від 31.01.2022 року повідомила, що у Казначействі за бюджетною програмою 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» з 04.01.2022 обліковується виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави по справі № 554/4547/20 про стягнення коштів на користь [PERSON] 24.02.2023 року до Державної казначейської служби України направлений адвокатський запит щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої невиконанням виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави по справі № 554/4547/20 про стягнення коштів на користь [PERSON] . Державна казначейська служба України своїм листом № 5-06-06/3917 від 06.03.2023 року повідомила, що станом на теперішній час на виконанні у Казначействі обліковується 363 не виконаних виконавчих документів на суму понад 109,31 млн. грн., які надійшли та обліковуються за бюджетною програмою раніше пред`явленого до виконання виконавчого листа по справі № 554/4547/20. Щодо нарахування компенсації за невиконання рішення суду Державна казначейська служба України повідомила, що законом не передбачена виплата компенсації за судовими рішеннями, виконання яких здійснюється за бюджетною програмою КПКВК 3504030, а також перерахування та виплата інфляційних витрат та 3% річних. На день звернення з даним позовом до суду, відповідачі виконавчий документ не виконали, кошти [PERSON] не перераховані. Отже, відповідачі ухиляються від виконання рішення суду, своєю бездіяльністю порушують [PERSON] права та інтереси. Представник позивача вважає бездіяльність Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, що виразилась у невиконанні судового рішення - протиправною. Внаслідок такої бездіяльності [PERSON] завдано моральної шкоди, яка оцінена в розмірі 100 000 гривень. Крім того, в позовній заяві представник позивача посилається на те, що Відповідач повинен виконати зобов`язання до 04.04.2022 року включно (у тримісячний строк). З 05.04.2022 року по день подачі позовної заяви Відповідач своїх зобов`язань не виконав. Через порушення Відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного перерахування позивачу коштів за виконавчим листом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація у розмірі трьох процентів річних від несплаченої суми, починаючи з дня закінчення тримісячного строку (05.04.2022 року) до моменту складення позовної заяви (03.05.2023 року) у розмірі 12 847,60 грн. та інфляційні втрати у розмірі 84 415,98 грн., згідно з розрахунками. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області скористався правом надання до суду відзиву та подав його до суду, в якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Заперечуючи щодо позовних вимог відповідач серед іншого зазнає, що рішення про відшкодування шкоди з Державного бюджету України заподіяної державними органами (зокрема, на користь Позивача) виконуються за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою КПКВК 3504030. Водночас, законодавство України (зокрема, Порядок М 845) не передбачає строку для виконання рішень суду про стягнення відшкодування моральної шкоди з державного бюджету. Відповідач просив суд узяти до уваги те, що у відзиві Казначейство України з посиланням на передбачений законодавством України механізм, продемонструвало вжиття заходів, спрямованих на виконання рішення суду по справі № 554/4547/20 у визначений спосіб. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Листопад Надія Андріївна позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідачів Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області Ткаченко А.М. у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні. При цьому зазначила, що у вересні 2023 року здійснено виплату [PERSON] грошових коштів у сумі 396 732, 00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, згідно виконавчого листа № 554/4547/20. Надала до суду відповідні докази. Заслухавши пояснення представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, судом встановлені наступні обставини. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року по справі № 554/4547/20 вирішено постанову Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у частині стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, у розмірі 500 000 грн., змінити, визначивши розмір відшкодування моральної шкоди, яке підлягає до стягнення на користь [PERSON] , у сумі 396 732, 00 (триста дев`яносто шість тисяч сімсот тридцять дві) грн. Поновлено виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2021 року з урахуванням змін, внесених за результатами касаційного перегляду. На виконання зазначеної постанови Октябрським районним судом м. Полтави виданий виконавчий лист у справі № 554/4547/20. 08 грудня 2021 року позивачем [PERSON] до Державної Казначейської службу України в Полтавській області подано виконавчий лист про стягнення на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, коштів в розмірі 396 732.00 грн. 30 грудня 2021 року виконавчий лист з доданими до нього документами, за вихідним № 04-20-10/10963 спрямований до Державної казначейської служби України для виконання. 22 січня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Державної казначейської служби України із заявою щодо стягнення на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, коштів в розмірі 396 732.00 грн. Державна казначейська служба України листом № 5-11-11/2408 від 31.01.2022 року повідомила, що у Казначействі за бюджетною програмою 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» з 04.01.2022 обліковується виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави по справі № 554/4547/20 про стягнення коштів на користь [PERSON] . Державна казначейська служба України в листі також повідомила, що на сьогодні у Казначействі за бюджетною програмою обліковується 564 не виконаних виконавчих документів на загальну суму 253,77 млн. грн., які надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави по справі № 554/4547/20, та зазначила, що враховуючи викладене вище, питання щодо перерахування коштів за виконавчим листом по справі № 554/4547/20 розглянеться Казначейством в порядку черговості та в межах відкритих асигнувань після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше вищевказаного виконавчого листа. 24.02.2023 року адвокатом Листопад Н.А. в інтересах [PERSON] до Державної казначейської служби України направлений адвокатський запит щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої невиконанням виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави по справі № 554/4547/20 про стягнення коштів на користь [PERSON] Державна казначейська служба України листом № 5-06-06/3917 від 06.03.2023 року повідомила, що станом на теперішній час на виконанні у Казначействі обліковується 363 не виконаних виконавчих документів на суму понад 109,31 млн. грн., які надійшли та обліковуються за бюджетною програмою раніше пред`явленого до виконання виконавчого листа по справі № 554/4547/20. Державна казначейська служба України в листі також повідомила, що питання щодо виконання рішення по справі № 554/4547/20 розглянеться Казначейством в порядку черговості та в межах відкритих асигнувань орієнтовно у четвертому кварталі 2023 року. Щодо нарахування компенсації за невиконання рішення суду Державна казначейська служба України повідомила, що законом не передбачена виплата компенсації за судовими рішеннями, виконання яких здійснюється за бюджетною програмою КПКВК 3504030, а також перерахування та виплата інфляційних витрат та 3% річних. Вважаючи бездіяльність Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, що виразилась у невиконанні судового рішення, протиправною, внаслідок чого також завдано моральної шкоди, позивач звернувся до суду з цим позовом. Згідно зі\~статтею 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до положень\~ст. 124 Конституції України\~ч, 2, 3\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»\~судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Згідно з ч.1, п.8 ч.2\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої - третьої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174\~ЦК України\~відповідно. Відповідно до\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі\~статтею 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174\~ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Право на судовий захист гарантується\~Конституцією України\~(статті 8, 56, 129-1), міжнародними договорами України і включає, у тому числі, і право на виконання судового рішення у розумний строк, яке реалізується за допомогою створення державою умов і забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України, пункт перший статті 6 Конвенції). Конституція України\~встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях\~1,\~11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із уточненням щодо кола осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. З урахуванням комплексного аналізу статей\~3,\~15,\~16,\~23,\~1167ЦК України\~компенсація за порушення права на виконання судового рішення у розумний строк як захід відповідальності держави має на меті відшкодування заподіяної немайнової шкоди фактом порушення процедурних умов, що забезпечують реалізацію цього права упродовж розумного строку, незалежно від наявності чи відсутності вини органів, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, інших державних органів та їх посадових осіб, хоча законом у цьому випадку передбачена умисна форма вини особи, що завдала моральної шкоди. Розглядаючи вимоги про компенсацію, суд встановлює факт порушення права на виконання судового рішення в розумний строк, виходячи зі змісту судових актів та інших матеріалів справи з урахуванням правової та фактичної складності справи, поведінки заявника, ефективності та достатності дій суду або судді, що здійснюються з метою своєчасного розгляду справи, ефективності та достатності дій органів, організацій або посадових осіб, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, характер дій та діяльності, спрямованих на своєчасне виконання судового акта, загальної тривалості провадження у справі і виконання судового акта. Оскільки сам факт порушення права на виконання судового акта в розумний строк свідчить про заподіяну немайнову шкоду (порушення права на судовий захист), а її відшкодування не залежить від вини органу або посадової особи. Особа, яка звернулася із заявою про компенсацію, не повинна доводити наявність цієї шкоди. Встановлення факту порушення права на виконання судового акта (рішення) в розумний строк є підставою для присудження компенсації. Дії органів, організацій або посадових осіб, на яких покладено обов`язки з виконання судового акта, визнаються достатніми й ефективними, якщо вони здійснюються з метою своєчасного виконання такого акта. При цьому необхідно враховувати, зокрема, своєчасність видачі належним чином оформленого виконавчого документа, направлення його судом або стягувачем до органу, організації або посадовій особі, на яких покладено обов`язки щодо виконання судових актів, а також з`ясовувати, чи не викликана затримка у видачі або направленні виконавчого документа поведінкою заявника, наприклад шляхом ненадання ним реквізитів банківського рахунка. Не можуть розглядатися як підстава, яка виправдовує порушення розумних строків виконання судового акта, обставини, пов`язані з організацією роботи органів і посадових осіб, які виконують судові акти. Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні Європейського суду з прав людини проти України у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04), а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Європейського суду з прав людини з цього питання. У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 18966/02; у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року, заява № 67534/01; у справі «Дубенко проти України» від 11 січня 2005 року, заява № 74221/01; у справі «Козачек проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 29508/04). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» від 26 квітня 2005 року, заява № 29439/02; у справі «Крищук проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 1811/06). Європейський суд з прав людини, розглядаючи питання наявності ефективних засобів юридичного захисту щодо скарг на тривале невиконання судових рішень, наголосив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту 1 ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 18966/02). Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов`язком держави. При цьому держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним. У справі «Скордіно проти Італії» Європейський суд з прав людини визначив ключові критерії для перевірки ефективності компенсаторного засобу юридичного захисту щодо надмірно тривалих судових проваджень. Ці критерії, які також застосовні до справ про невиконання рішень (рішення у справі «Вассерман проти Росії» від 10 квітня 2008 року, заява № 21071/05, пп. 49 і 51), вимагають такого: позов про відшкодування має бути розглянутий упродовж розумного строку (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, п. 195); призначене відшкодування має бути виплачене без зволікань і, як правило, не пізніше шести місяців від дати, на яку рішення про його призначення набирає законної сили (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, п. 198); процесуальні норми стосовно позову про відшкодування мають відповідати принципові справедливості, гарантованому статтею 6 Конвенції (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, п. 200); норми стосовно судових витрат не повинні покладати надмірний тягар на сторону, яка подає позов, якщо її позов обґрунтований (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, п. 201); розмір відшкодування не повинен бути нерозумним у порівнянні з розміром відшкодувань, призначених Судом в аналогічних справах (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пп. 202 - 206 і 213). Європейський суд з прав людини також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування майнової шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір, але інша ситуація - коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пп. 203 - 204, та у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, п. 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у разі надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення у справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, п. 100). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди в разі надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. У Постанові від 27 серпня 2020 року при розгляді справи №344/303/16-ц Верховний Суд зазначив, що Державна казначейська служба України належить до суб`єктів, які завдають шкоду, характер правовідносин свідчить про те, що права позивача - фізичної особи порушені протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій. Щодо обставин справи, які були підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу, слід відзначити, що такими обставинами є тривале невиконання судового рішення. Із матеріалів даної справи убачається, що у вересні 2023 року Казначейство здійснило перерахування коштів на користь позивач [PERSON] у сумі 396 732, 00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, за виконавчим листом № 554/4547/20, виданим Октябрським районним судом м. Полтави, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. За наведених вище обставин, ураховуючи тривалий характер порушення, що полягав у невиконанні рішення суду, аналізуючи зібрані докази, суд визнає факт заподіяння позивачу моральної шкоди діями, проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому

Outcome: partial