Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що сторони проживали разом, як подружжя, без реєстрації шлюбу. За період спільного проживання у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . 07.10.2019 рішення суду було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, до повноліття дитини. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у дитини та у позивача, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Таким чином, позивач вважає, що дитина має проживати із нею, оскільки саме вона забезпечує дитині повноцінне виховання і в разі подальшого окремого проживання сторін забезпечить уникнення конфліктних ситуацій. Крім того, відповідач аліменти сплачує нерегулярно, в зв`язку з чим має заборгованість по виплаті аліментів, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню по аліментах в розмірі 14 311 грн. 10 коп. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, представник позивача надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала /а.с. 67/. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, проте надав до суду висновок про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю /а.с. 60-61/ та заяву про розгляд справи у його відсутність /а.с. 59/. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони проживали разом, як подружжя без реєстрації шлюбу. За період спільного проживання у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] /а.с. 14/. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає та допомагає в утриманні дитини, не цікавиться її станом та духовним розвитком. Визначення місця проживання дитини, позивачу необхідно задля того, щоб захистити дитину в разі непередбачуваних обставин, проте мирним шляхом з відповідачем домовитися не вдалося. Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку третьої особи про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 28.07.2023 року № 101-6403/02, останній вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю - [PERSON] /а.с. 60-61/. Позивач офіційно працює та має постійний заробіток /а.с. 28/. Згідно з вимогами ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.10.2019 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнути аліменти на утримання дитини - [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.06.2019 та до досягнення дитиною повноліття /а.с. 9-11/. З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Бобровицькому районному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавчий лист № 753/12541/19 виданий 20.12.2019, яким відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.06.2019 та до досягнення дитиною повноліття /а.с.17/. Згідно витягу інформації про виконавче провадження, вбачається, що заборгованість по виплаті аліментів становить 101 237 грн. 21 коп. /а.с. 19/. За розрахунком позивача пеня за прострочення сплати аліментів за період з 04.02.2020 по березень 2023 складає 14 311 грн. 10 коп. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно зі статтею 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Аліменти є періодичним платежем і повинні сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16 та від 25 квітня 2018 року в справі 572/1762/15-ц. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Водночас, закріплений у статті 196 СК України захід відповідальності передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, які зобов`язана особа сплачувати за рішенням суду. Відповідальність за несвоєчасне виконання аліментного зобов`язання спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати. За змістом частини 1 цієї статті, підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. При цьому, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано, як не надано доказів відсутності заборгованості зі сплати аліментів чи існування такої в меншому розмірі. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність в взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню та забезпечать найкращі інтереси дитини.

Outcome: approved