Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~в якому\~просить визнати\~за ним\~право власності\~в порядку\~спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок [ADDRESS] .Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] бо проживала з ним до дати його смерті і вели спільне господарство.Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON] . Згідно довідки Добросинсько-Магерівської сільської ради від 30.11.2021р. № 1733 виписки по особовому рахунку № [NUMBER] житловий будинок по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи робітничий двір. Головою двору був [PERSON] . Зазначає, що вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки її мати такого права належним чином не зареєструвала. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить такий задоволити. Позивач в підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задоволити. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи належно повідомлений, що стверджено повідомленням про вручення повістки, однак представником відповідача надіслано на адресу суду лист в якому вказав про відсутність заперечень щодо позовної заяви. Окрім цього у даному листі просить розгляд справи проводити у відсутності його представників, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кобзар Любов Вікторівна в підоготове судове засідання не з`явилася. Від неї на адресу суду не надходило жодних клопотань, заяв. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності. Крім того суд враховує, що неявка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не перешкоджає розгляду справи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] були подружжям. Позивач [PERSON] була їх дочкою, що стверджується її свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Своє дошлюбне прізвище [PERSON] вона змінила на [PERSON] в зв`язку з одруженням із [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . З виписки з погосподарської книги № 3 по с.Зубейки Підліссянської сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 30.06.1990 року за адресою [ADDRESS] числився житловий будинок [PERSON] , тип двору робітничий, голова домогосподарства - [PERSON] , дружина - [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онука - [PERSON] , онука - [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.07.2008р., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] , померлої [INFO] є її дочка [PERSON] , яка проживає в с. Зубейки, Жовківського району, Львівської області. З довідки № 6071 від 09.11.2021 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» на житловий будинок [ADDRESS] , реєстрація права власності не проводилась. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.11.2022 року вбачається, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті [PERSON] у зв`язку із тим, що заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.З ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно ст. 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач [PERSON] спадщину після смерті своєї матері прийняла оскільки з нею проживала і вели спільне господарство до дати її смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. А тому враховуючи все вище викладене, суд приходить до переконання, що позивач не має можливості у встановленому порядку у нотаріальній конторі оформити своє право власності на нерухоме майно. Саме через цю обставину він змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved