Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діє [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.06.2012 року, який рішенням суду від 29.10.2018 року розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з відповідачем. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.08.2019 року з позивача стягнуто аліменти на користь [PERSON] , на утримання донки, в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Але при розгляді справи та винесенні заочного рішення не було враховано, що у позивача є ще одна дитина [PERSON] , [INFO] народжена у шлюбі (без реєстрації) з [PERSON] , [INFO] . Тобто, на утриманні позивача знаходяться двоє дітей та дружина, яка ніде не працює, та він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище обох дітей. Оскаржити заочне рішення про стягнення з нього аліментів позивач не мав змоги, адже не працював і взагалі не мав ніякого доходу, знаходився у дуже скрутному матеріальному становищі. 02.03.2022 року позивач був призваний на військову службу під час мобілізації, з цього періоду він почав платити аліменти і у нього з`явилася можливість звернутися до суду з заявою про зменшення розміру аліментів, зважаючи на те, що він почав отримувати заробітну плату. Заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Крім того, позивач не має у своїй власності рухомого майна, автомобілю, земельної ділянки, вимушений із сім`єю винаймати в оренду будинок, та тільки після призову на військову службу по мобілізації, матеріальний стан позивача покращився, так як він приймає участь під час відсічі та стримуванні збройної агресії РФ на території України у складі військової частини [NUMBER] . У зв`язку\~з цим,\~позивач проситьзменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду від 01.08.2019 року по справі №191/1334/19 з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 01.08.2019 року. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, завчасно надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, завчасно надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову з огляду на наступне. З копії свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] , вбачається, що її батьками є позивач та відповідач. З копії свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] , вбачається, що його батьками є позивач та [PERSON] . Судом також встановлено, що заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.08.2019 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 березня 2019 року і до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . З індивідуальних відомостей про застраховану особу наданих Пенсійним фондом України вбачається, що [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , за 2022 рік мів сукупний дохід у розмірі 544189, 06 грн. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей150,180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181\~СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Вищенаведена норма права зазначена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що при ухваленні заочного рішення від 01.08.2019 року судом не враховано наявність у нього ще однієї неповнолітньої дитини, [INFO] , яка перебуває на його утриманні разом з його цивільною дружиною, яка ніде не працює. Також те, що до 02.03.2022 року він ніде не працював, а з 02.03.2022 року проходить військову службу і його матеріальний стан покращився. Статтею 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів його доходу, відповідає вимогам\~сімейного законодавства,\~а його\~зменшення без\~доведення належними\~доказами погіршення\~майнового становища\~відповідача,\~не буде\~спрямовано на\~належне забезпечення\~малолітньої дитини\~та суперечитиме\~її інтересам. За таких обставин позивачем не доведено жодними належними документальними доказами факт погіршення його матеріального становища з часу ухвалення судового рішення від 01.08.2019 року. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому суд не враховує визнання позову відповідачем, як таке що суперечить вимогам діючого законодавства. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Норми ст.141ЦПКУкраїни вказують, що судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові\~на позивача, таким чином з позивача підлягає стягненню судовий збір, який необхідно було сплатити позивачем при зверненні до суду\~1073, 60 грн.

Outcome: dismissed