Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами: «Зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2009 року, по цивільній справі №2-1838/09, яким присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 травня 2009 року до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2013 року, по цивільній справі №755/3153/13, яким присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» 26 липня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 22 серпня 2023 року (вх.№ 41500) до суду надійшов відзив на позов, поданий відповідачем [PERSON] , з викладенням своєї позиції щодо підстав для відмови у задоволення позову в повному обсязі, надавши оцінку долученим до позову доказам щодо майнового стану позивача та стану його здоров`я, їх доказове значення для вирішення питання щодо зменшення розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, на утримання двох неповнолітніх дітей. 04 вересня 2023 року (вх.№43654) до суду надійшла відповідь на відзив, подана позивачем [PERSON] , з викладенням своїх контраргументів щодо позиції відповідача висловленої у відзиві на позов. 06 жовтня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про прийняття відповідь на відзив, подана до суду позивачем [PERSON] , зареєстрована в канцелярії суду 04 вересня 2023 року вх.№43654, та приєднання до матеріалів справи. Письмові докази, долучені до відповіді на відзив, згідно Додатку, подані до суду позивачем [PERSON] , зареєстровані в канцелярії суду 04 вересня 2023 року вх.№43654, - повернуто позивачу без розгляду. Клопотання позивача [PERSON] про долучення письмових доказів, подане до суду засобами поштового зв`язку та зареєстроване в канцелярії суду 19 вересня 2023 року за вх.№46288, - залишено без розгляду. Клопотання позивача [PERSON] про долучення письмових доказів, зареєстроване в канцелярії суду 06 жовтня 2023 року за вх.№49838, -залишено без розгляду. 06 жовтня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про поновлення процесуального строку для подання письмових доказів. Клопотання відповідача [PERSON] про долучення письмових доказів, зареєстроване в канцелярії суду 15 вересня 2023 року за вх. №45600, - залишено без розгляду. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. (до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України) Представник позивача - адвокат Падалко Ольга Юріївна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що з 23 березня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2013 року шлюб між сторонами припинено. 25 травня 2009 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 травня 2009 року до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 19 квітня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач обіймає посад головного наукового консультанта Управління справами Апарату Верховної Ради України, за місцем роботи з позивача, на виконання рішення суду, відраховуються аліменти на утримання двох дітей у загальному розмірі, що становить 50% від його заробітку. Позивач розуміє та сумлінно виконує свої обов`язки щодо виховання та утримання дітей, ніколи не відмовляв і не відмовлявся від цього, але враховуючи стан його здоров`я, встановлених медичних діагнозів: пошкодження передньої схрещеної зв`язки, латерального меніска та хряща медіального виростка стегнової кістки 2 ст. за Оутербріджем, антеромедіальна нестабільність лівого колінного суглоба, виникає постійна необхідність проходити медичні обстеження, лікування в умовах стаціонару та амбулаторно, за призначенням лікарів позивач регулярно має приймати медичні препарати, що значно впливає на його матеріальний стан, що пов`язане з необхідністю витрачати додаткові кошти на лікування. За наявності наведених обставин, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, присуджених за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2009 року, у цивільній справі №2-1838/09, на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі зі всіх видів заробітку щомісячно, та рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2013 року, у цивільній справі №755/3153/13, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, де платником аліментів виступає позивач [PERSON] , та призначити аліменти на кожну дитину окрему в розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Притульська Леся Вікторівна в судовому засіданні висловили свої заперечення проти позову, просили в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та долучених до нього доказів, пояснили, що дійсно сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Внаслідок неможливості врегулювати спірні питання між батьками щодо визначення розміру матеріальної допомоги на утримання дітей та порядку отримання аліментів, відповідач вимушена була звертатись з позовами до суду про стягнення аліментів на утримання дітей, позивач був обізнаний про розгляд судових справ, рішення суду про стягнення з нього аліментів у визначеному розмірі, по частині на кожну дитину окремо, не оскаржував, рішення суду виконується шляхом проведення щомісячних відрахувань із заробітної плати позивача за основним місцем роботи, яке він протягом тривалого часу не змінює. Відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з моменту ухвалення судами рішень про стягнення аліментів на дітей, у позивача погіршився матеріальний стан, також не надано доказів, що позивач за своїм станом здоров`я чи з інших причин не може працювати, внаслідок чого виникла б необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Оскільки позивач є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати за для належного та пропорційного забезпечення як своїх потреб, та і потреб дітей, тому відсутні правові підстави для зменшення розміру аліментів, присуджених за рішенням суду. Таким чином, вислухавши учасників цивільного процесу, наведенні доводи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупність, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомленні ними обставини, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Судом встановлено, що з 23 березня 2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилися діти - донька [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . 06 березня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного кодексу України, так і положень статей 183, 184 Сімейного кодексу України. 25 травня 2009 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 травня 2009 року до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 19 квітня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Згідно з частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. За змістом положень ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. Враховуючи зміст статтями 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12.01.2022 року у справі №545/3115/19 тощо, та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести належними та допустимими, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров`я. Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивач посилається на те, що після ухвалення судових рішень, якими присуджено до стягнення аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , у позивач змінився майновий стан, оскільки від заробітної плати відраховуються аліменти на утримання двох дітей у загальному розмірі, що становить 50% його доходу, також у позивача погіршився стан здоров`я, що потребує додаткових витрат на проведення медичних обстежень, проходження лікування та придбання медичних препаратів за призначенням лікаря, які має вживати на регулярній основі. Щодо тверджень позивача [PERSON] , що за його місцем роботи відраховуються аліменти на утримання дітей у загальному розмірі, що становить 50% від його заробітку, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. На підтвердження матеріального стану платника аліментів, позивачем долучено довідки про доходи за основним місцем роботи - Управління справами Апарату Верховної ради України, обіймає посаду головного наукового консультанта, розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати за наведені періоди складає: - за період січень 2019 р. по грудень 2019 р., нараховано 437 631,38 грн., утримано податків і зборів 85 338,12 грн, сплачено аліменти 176 146,66 грн, отримано готівки 171 772,56 грн (а.с. 15); - за період січень 2020 р. по грудень 2020 р., нараховано 576 358,00 грн., утримано податків і зборів 112 389,81 грн, сплачено аліменти 231 984,14 грн, отримано готівки 226 268,29 грн (а.с. 16); - за період січень 2021 р. по грудень 2021 р., нараховано 767 017,57 грн., утримано податків і зборів 149 568,43 грн, сплачено аліменти 308 724,58 грн, отримано готівки 302 508,91 грн (а.с. 17); - за період січень 2022 р. по грудень 2022 р., нараховано 819 867,08 грн., утримано податків і зборів 159 874,08 грн, сплачено аліменти 329 996,34 грн, отримано готівки 323 249,25 грн (а.с. 18); - за період січень 2023 р. по червень 2023 р., нараховано 296 055,51 грн., утримано податків і зборів 57 730,84 грн, сплачено аліменти 119 162,34 грн, отримано готівки 116 481,01 грн (а.с. 19) Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі № 682/3112/18). Крім того слід зазначити, що при ухваленні Дніпровським районним судом міста Києва рішення від 19 квітня 2013 року у цивільні справі №755/3153/13 (провадження №2/755/1939/1) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , судом враховано, що позивач має постійне місце роботи, працює на посаді головного наукового консультанта Управління справами Апарату Верховної Ради України, отримує регулярний дохід, сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, присуджених за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2009 року, ухваленого в межах розгляду цивільної справи №2-1838/09, при цьому ухвалені судові рішення позивач, як сторона цивільного процесу в установленому законодавством порядку не оскаржував, рішення суду позивач виконує сумліно шляхом здійснення відрахувань із заробітної плати за основним місцем роботи, виходячи з наданих суду довідок про отриману заробітну плату майновий стан позивач не змінився. Таким чином, сукупний розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей у примусовому порядку, не перевищує розмір відрахувань, встановлених статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначені обставини у своїй сукупності не свідчать про погіршення майнового стану позивача та його неспроможність сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у визначеному судом розмірі, який не перевищує розмір відрахувань, встановлених статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» Однією із самостійних правових підстав для зміни розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, є доведення належними та допустимими доказами обставин погіршення стану здоров`я платника аліментів, втрати працездатності, обмежень зайняття певними видами діяльності. Для доведення обставин погіршення стану здоров`я, позивачем долучено до позову докази щодо проходження медичного обстеження, направлення на консультації до фахових спеціалістів, перебування на лікуванні в умовах стаціонару та амбулаторно, про що долучено наступні документи: - Акт №СМАХ0341 від 03 грудня 2020 року про проведення МРТ поперекового відділу хребта (сума: 1 100,00 грн.); Акт №СМВD від 30 квітня 2021 року про проведення МРТ дослідження головного мозку (сума: 1 300,00 грн); Акт №ХD 1733 від 15 березня 2019 року про проведення МРТ колінного суглобу (сума: 850,00 грн.) МРТ гомілково-ступневого суглобу та проксимального відділу ступні (сума: 1 100,00 грн) МРТ гомілково-ступневого суглобу та проксимального відділу ступні (сума: 1 100,00 грн); Акт №СМАТ 0135 про проведення МРТ колінного суглобу (сума: 1 000,00 грн.); Акт СМВН 2155 від 20 липня 2021 року про проведення МРТ шийного відділу хребта (сума: 1 300,00 грн); АКТ №ХМ2824 від 24 серпня 2019 року про проведення комплексного МРТ головного мозку, мосто-мозочковий кут (сума: 1 800,00 грн.); Акт про надання медичних послуг в Інституті спортивної травматології від 21 вересня 2017 року (а.с.21-26, 34) 07 вересня 2020 року, 10 серпня 2022 року, 16 травня 2023 року, 13 червня 2023 року в Державній науковій установі «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» у лікаря ортопед-травматолог проведено огляд пацієнта [PERSON] з діагнозом: остеохондроз, спондилоартроз розповсюджений, більш виражений у поперековому відділі, лівобічний радікулоішемічний синдром, больовий та мязовотонічний синдром, двобічний гонартроз ІІ-ІІІ ст. двобічний. (а.с.29-32) Згідно Виписного епікризу №87 Медичного центру «Інститут спортивної травматології», [PERSON] перебував у клініці з 03 листопада по 04 листопада 2020 року, де 03 листопада 2020 року виконано оперативне втручання: артроскопія правого гомілковостопного суглоба: видалення екзостозного розростання заднього краю таранної кістки, дорзальна декомпресія. (а.с.27) Згідно Виписного епікризу № 0195 Медичного центру «Інститут спортивної травматології», [PERSON] перебував у клініці з 22 жовтня по 23 жовтня року 2020 року, виконано оперативне втручання: атрроскопічний дебрідмент та мікрофрактуризація зони пошкодження хряща, парціальна резекція медіального меніска правого колінного суглоба. (а.с.28) 11 липня 2023 року Державною науковою установою «Науково практичний центр профілактичної та клінічної медицини» оформлено Виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2213, відповідно до якої [PERSON] має діагноз: ІХС:дифузний кардіосклероз. Екстрасистологічна аритмія. Гіпертонічна хвороба ІІ ст, 2 ст, помірний ризик. СН 0 ст. Остеохондроз хребта, ускладнений протрузіями м/х дисків С2-С5, С6-С7, екструзію С5-С6, стенозом СМК на цьому рівні; протрузія м/х дисків . Гемангіома тіла L2 хребця. ЦВХ. Де ІІ ст., когнітивні порушення, церебростенічний с/м ЦАС. Арахноїдальна кіста лівої скроневої частки. Хронічний сфеноїдит. Стан після артроскопії лівого колінного суглобу (14 лютого 2019) Пластика передньої схрещеної зв`язки, парціальна резекція латерального меніска, дебрідмент зони пошкодження хряща. Застаріле пошкодження ММ правого колінного суглобу. Стан після артроскопії правого колінного суглобу (22 жовтня 2020 року) Стороннє тіло правого гомілково-ступневого суглобу. Стан після артроскопії правого гомілково-ступневого суглобу. ГЕРХ. Рефлюксний езофігіт. Функціональна недостатність кардії. Дивертикульоз товстого кишечника. Хронічний внутрішній геморой. Дефузний зоб, еутиреоз. Вторинний гіперпаратиреоз. Хронічний простатит. СКХ. (а.с. 20) Аналізуючи долучені до справи докази у їх сукупності, суд враховує, що позивач наразі є працездатною особою, не має перешкод для роботи за своєю професією, обмежень щодо працездатності та зайняття певними видами діяльності, з урахуванням долучених медичних документів, не прослідковується та у встановленому порядку не доведено. Посилання позивача на те, що він має складнощі зі здоров`ям та потребує періодичного проходження лікування, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт того, що він хворів та проходить медичні обстеження не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, також позивачем не надано доказів того, що внаслідок його захворювання він систематично витрачає на це значні кошти, і що це суттєво погіршує його матеріальний стан. Враховуючи, що надані позивачем докази свідчать про те, що його здібності, освоєні професії, вік, стан здоров`я дозволяють йому забезпечити рівень життя своїм дітям, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку в межах визначеного судовими рішеннями розміру аліментів, правових підстав для зменшення розміру аліментів судом не встановлено. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність об`єктивних факторів для зменшення розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, з урахуванням вимог статті 192 Сімейного кодексу України, щодо зміни його майнового стану та погіршення стану здоров`я після ухвалення судових рішень про стягнення аліментів на утримання дітей, наведені в позові обставини для зменшення розміру аліментів не є істотними та достатніми доказами для зменшення визначеного судом розміру аліментів, адже вказані факти не доводять мінливості його матеріального стану, а тому не можуть слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, в той же час розмір присуджених до стягнення аліментів в сукупності на двох дітей не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, присуджених до стягнення за рішенням суду, є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed