Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] в якому просили визнати за ними право власності в порядку спадкування, визначити частку в будинковолодінні, яка належала померлому та виділити частки в будинковолодінні. В обґрунтування позову зазначила, що станом на 01 березня 2013 року житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] 3/10 частини та [PERSON] 7/10 частини. В період із 1971 по 1987 рік [PERSON] здійснив добудови та перебудови до належних йому 3/10\~ частин домоволодіння, в зв`язку із чим фактично змінилися частки співвласників. Проте, за життя [PERSON] та [PERSON] \~ змін щодо часток співвласників в домоволодінні не внесено. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому 3/10 частки в будинку [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини\~ до нотаріальної контори. 19 листопада 2019 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається із 3/10 частин вказаного домоволодіння. Оскільки частка спадкоємиці\~ (3/10 частини домоволодіння) не відповідала\~ дійсним розмірам її\~ частки після перебудови та добудови спадкодавцем, [PERSON] звернулася до інженера з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] , який здійснив розрахунок часток по домоволодінню [ADDRESS] . Відповідно до якого частки співвласників\~ домоволодіння [PERSON] та [PERSON] становлять 1/2 до 1/2 частини. 10 листопада 2020 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частинну зазначеного домоволодіння. Окрім того зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 7/10 частин зазначеного домоволодіння. Спадщину після його\~ смерті прийняла вона,\~ оскільки звернулася\~ із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки частки в загальному обчисленні зазначеного домоволодінні не складають одну одиницю, а тому змушена звернутись із даним позовом до суду. У судове засідання сторони не з`явились. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності у судовому засіданні та задовольнити позов. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, неявкою його в судове засідання без поважних причин та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2\~\~ ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно інформаційної довідки №292-о від 05 березня 2020 року\~ КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації станом на 01 березня 2013 року житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] належало [PERSON] - 3/10 частини та [PERSON] 7/10 частини. В період із 1971 по 1987 рік [PERSON] здійснив добудови та перебудови до належних йому 3/10\~ частин домоволодіння, в зв`язку із чим фактично змінилися частки співвласників. Проте, за життя [PERSON] та [PERSON] \~ змін щодо часток співвласників в домоволодінні не внесено. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 3/10 частки у вказаному домоволодінні. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] та 19 листопада 2019 року на її ім`я видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається із 3/10 частин вказаного домоволодіння, Згідно розрахунку ФОП [PERSON] б/н від 28 січня 2020 року частки співвласників зазначеного домоволодіння [PERSON] та [PERSON] становлять 1/2 до 1/2 частини. 10 листопада 2020 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частинну зазначеного домоволодіння. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03 квітня 2020 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 7/10 частин будинковолодіння [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивачка [PERSON] , оскільки звернулася\~ із заявою про прийняття спадщини до Смілянської державної нотаріальної контори, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З постанови нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Зайцевої О.А. від 08 листопада 2022 року вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки частки в загальному обчисленні зазначеного домоволодінні не складають одну одиницю. З Відомостей центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради № 01-16/1453 від 15 вересня 2023 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] з 05 вересня 1997 року та до дня смерті. Разом з ним на час смерті за вказаною адресою зареєстрований ніхто не був. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України). З відповіді Смілянської державної нотаріальної контори № 1154/02-14 від 15 серпня 2023 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] позивачка по справі. Інші спадкоємці відсутні. Позивачка по справі [PERSON] є донькою померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 лютого 1973 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15 липня 1995 року. Ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином судом встановлено, що єдиною спадкоємицею за законом, після смерті [PERSON] , є його донька [PERSON] позивачка по справі. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно частини 1,2 стаття 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено ст. 1218, ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України вся спадщина вважається належною позивачу з часу смерті спадкодавця. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, єдиним способом реалізації позивачкою своїх спадкових прав є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Отже вимова [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину будинковолодіння [ADDRESS] підлягає до задоволення. Що стосується позовної вимоги про визначення частки померлого [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах: від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі\~ № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 61-17859св19);\~ від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі\~\~ № 464/1663/18 (провадження\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. При вирішенні спору у цій справі та з огляду на релевантну практику Верховного Суду, суд звертає увагу на те, що на момент ухвалення рішення судом [PERSON] помер, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість виділення 1/2 частки спірного будинку померлій особі. Отже в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають. Що стосується позовної вимоги про виділення в користування приміщень в будинку по [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Як передбачено статтею 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом частин 1, 2 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст. 356 ЦК України та означає власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у виразі часток. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. З врахуванням тієї обставини, що частки співвласників спірного домоволодіння становлять 1/2 до 1/2 частини, а також із врахуванням висновку\~ інженера з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] , який здійснив розрахунок часток по домоволодінню [ADDRESS] із визначенням конкретних приміщень, що перебувають у фактичному володінні та користуванні сторін по справі, суд вважає за можливе виділити в користування в домоволодінні [ADDRESS] [PERSON] \~ в житловому будинку приміщення:\~ тамбур 1-1, площею 2,7м2, веранду 1-2, площею 12,3м2, коридор 1-3, площею 3,1м2, житлову кімнату 1-4, площею 10,8м2, житлову кімнату 1-5, площею 7,9м2, житлову кімнату 1-6, площею 21,9 м2, кухню 1-7, площею 15,3м2, з надвірних споруд і будівель: сарай під літ. «Б1», вбиральню під літ. «В1», погріб під літ. «П1», питну колонку під літ. «К», огорожу під №1,2,5 та 1/2 частину замощення під літ. «I», що становить 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] . Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права саме позивача. Відповідач же [PERSON] жодних вимог до позивача [PERSON] не заявила, за захистом свого порушеного права\~ із зустрічним позовом до суду не звернулась, відповідно суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про виділення їй у користування приміщень у спірному будинковолодінні. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Вимог про стягнення з відповідачки судових витрат позивачка не заявила, тому їх слід віднести на її рахунок. На підставі наведеного,

Outcome: partial