Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

26 червня 2023 року через підсистему Електронний суд позивач звернулася до суду через свого представника Гіщинського І.Ю. з вищезазначеним позовом та просить суд постановити рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] - 180 000.00 (сто вісімдесят тисяч) гривень страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника, що належить матері загиблої. Свої вимоги мотивує тим, що 28.12.2020 року, близько о 21:35 годині в Одеській області Болградського району с.Табаки відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій автомобіля марки "ВАЗ 2108" номерний знак [NUMBER] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП пішохід [PERSON] , [INFO] від отриманих тілесних ушкоджень померла. Позивач є мамою загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , а тому у зв`язку з її смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода. Однак 31.12.2021 року за результатами проведеного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину за який передбачена відповідальність ст.286 КК України, було винесено Постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Представником за довіреністю 17.03.2021 року було надано ПрАТ «СК «Еталон» повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились сума 180 000,00 гривень - в рахунок відшкодування пов`язаного із втратою годувальника. Листом N:20749-03-01 від 25.03.2021 року ПрАТ «СК «Еталон» повідомило, що якщо ДТП розглядається в кримінальній справі то перебіг строку в 90 днів припиняється до дати коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Також ПрАТ «СК «Еталон» повідомило, що для отримання виплати страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника необхідно надати документи, що підтверджують право на отримання такого відшкодування, а саме - довідку з Пенсійного фонду України про призначення пенсії по втраті годувальника або у разі її відсутності, довідку про доходи потерпілого за останні дванадцять місяців, що передували даті смерті, та довідку про доходи осіб, які претендують на утримання. Разом з цим ПрАТ «СК «Еталон» частково виплатила стразове відшкодування. Оскільки, не прийняття відповідачем ПрАТ «СК «Еталон» рішення відносно виплати страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, що належить матері загиблої суперечить вимогам чинного законодавства, позивач звертається до суду з зазначеними вимогами. Ухвалою від 22.06.2023 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду на 09:00 годину 18.07.2023 року (а.с.19), про що повідомлено сторін по справі (а.с.20). 04.07.2023 року представником позивача до суду надіслано додатки до позовної заяви для долучення до матеріалів справи (а.с.21-64). 04.07.2023 року судом отримано поштовим листом відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача ПАТ «СК «Еталон» Панченко Ю.Ю. (а.с.65-78), згідно якого представник наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що з боку ПрАТ «СК «Еталон» жодних прав позивача порушено не було. По-перше, звертає увагу суду, що дані правовідносини регулюються ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За наявності правової колізії щодо порядку відшкодування шкоди страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застосовуються саме норми спеціального Закону. Згідно з пунктом 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП, -у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, то підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника: відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Наголошує, що позивачем не надано жодних доказів, на підтвердження офіційного працевлаштування [PERSON] та довідку про доходи останньої за попередній (до настання ДТП календарний рік. Окрім нього, позивачем не надано довідку про призначення утриманню пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Пенсійний вік позивача та проживання їх однією сім`єю з [PERSON] не підтверджує обставин, що вони перебували на утриманні останньої. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів про те. що вона перебувала на утриманні своєї доньки та має дохід менший від встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, а також, що допомога померлої була основним та постійним джерелом її існування. Сам факт проживання за однією адресою із загиблою не може свідчити про перебування на її утриманні. Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. У Держбюджеті України на 2020 рік передбачений такий розмір прожиткового мінімуму для осіб втратившим працездатність: станом на вересень 2020 рік - 1 769 гривень. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування, яка додана до позовної заяви представником позивача, вбачається, що ПрАТ «СК» «Еталон» не було подано документи, які підтверджують перебування позивачів на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, наданих позивачам як утриманцям внаслідок втрати годувальника. З цих підстав, вимога позивача у стягненні страхового відшкодування, за спричинену шкоду смертю доньки (втрата годувальника) в розмірі 180 000 гривень є не обґрунтованою та незаконною. По-друге, звертає увагу суду, що причиною ДТП та загибелі внаслідок неї стали дії [PERSON] , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння та порушила правила ПДР України, тим саме спровокував факт настання ДТП. Відповідно до ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Слідчим СУ ГУНП в Одеській області винесено Постанову про закриття кримінального провадження від 31.12.2021 року в кримінальному провадженні №12020160000001411 від 28.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до вищезазначеної постанови, встановлено, що в прямому причинному зв`язку із виникнення дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало порушення пішоходом [PERSON] , [INFO] , вимог п.п. 4.7, 4.14 а); б); г) «Правил дорожнього руху» України. А відтак, в діях водія [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки саме дії пішохода [PERSON] перебувають у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою. По-третє, відповідно до правової позиції ВС (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12..2022 р. по справі № 304/936/19) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 27.2 статті 27 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховику випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Отже, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України. Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, провадження № 14-188цс20 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, провадження № 12-85гс20 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21, до розгляду якої касаційне провадження зупинялося у цій справі. З огляду на викладене Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах: від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19 (провадження № 61-3640св20); від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19 (провадження № 61-17890св20), ухвалених Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду. За викладених обставин, представник відповідача наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог. 13.07.2023 року представник відповідача ПАТ «СК «Еталон» Панченко Ю.Ю. надіслала клопотання про здійснення судового провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, використовуючи сервіс «EASYCON» (а.с.79-82). Ухвалою від 14.07.2023 року дане клопотання було задоволено судом (а.с.84), що доведено до відома сторін по справі (а.с.85). В підготовче засіданні 18.07.2023 року: - позивач та представник не прибули; - представник відповідача приймала участь в режимі відеоконференції (а.с.86-90). В зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів належного сповіщення позивача по справі, ухвалою від 18.07.2023 року судом відкладено підготовче засідання на14:00 годині 21.08.2023 року (а.с.91-92), про що повідомлено сторін по справі (а.с.93). В підготовчому зсіданні 21.08.2023 року за участю позивача [PERSON] , представника позивача Гіщинський І.Ю. , представника відповідача Панченко Ю.Ю. - було закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду на 13:00 годину 13.09.2023 року (а.с.105-106). Судове засідання 13.09.2023 року за участю представника відповідача Панченко Ю.Ю. , було відкладено в зв`язку з неможливістю участі в судовому розгляді в режимі відеоконференції представника позивача Гіщинського І.Ю. (а.с.111-114, 115), про що повідомлено сторін по справі (а.с.116-117). В судовому засіданні 27.09.2023 року: -позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.110). -представник позивача Гіщинський І.Ю. підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, надав пояснення з підстав зазначених в позові; -представник відповідача Панченко Ю.Ю. заперечувала доводи позивача, з приводу чого надала відповідні заперечення, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копіями: - свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.31); - свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.12.2007 року (а.с.32). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] (а.с.30). Позивач [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію у разі втрати годувальника згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , термін дії довічно серії [NUMBER] (а.с.35). А відтак безпідставними є заперечення представника відповідача, що позивач не надала довідку Управління пенсійного фонду про призначення пенсії по втраті годувальника, оскільки призначення такого виду пенсії підтверджується названим посвідченням. За повідомленням старости с. Табаки Болградської ТГ Одеської області від 23.02.2021 року за №36/02-12 [PERSON] , [INFO] , постійно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , дійсно приймала участь у похованні дочки [PERSON] , [INFO] , проживали сумісно та вели спільне господарство за вище вказаною адресою до дня її смерті [INFO] (а.с.41). Відповідно до довідки Болградської міської ради Одеської області від 08.11.2021 року №190/02-12 [PERSON] , [INFO] проживала без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] з 2013 року по день смерті [INFO] . Мешкала разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , проживали сумісно та вели спільне господарство за вище вказаною адресою (а.с.36, 37). Згідно Акту про засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні від 04.05.2023 року слідує, що [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] мала потребу в утриманні та фактично перебувала на утриманні у загиблої [PERSON] , [INFO] , а остання мала змогу утримувати відповідно утриманця. Утримання полягало в наступному: забезпечення необхідними продуктами харчування, придбання ліків та медичних пристосувань. Окрім повного медичного забезпечення загиблою своєї матері, [PERSON] фізично здійснювала догляд за пенсіонеркою та вела спільний побут. Даний факт підтверджують наступні особи: - [PERSON] : [ADDRESS] ; - [PERSON] : [ADDRESS] ; - [PERSON] : [ADDRESS] ; - [PERSON] : [ADDRESS] (а.с.38). Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , який складено соціальним інспектором с.Табаки Болградської територіальної громади Одеської області, засвідчений печаткою старости с.Табаки (а.с.39-40) вбачається, що [PERSON] проживає в зазначеному будинку без реєстрації, являється пенсіонеркою за віком, ніде не працює. Єдиним доходом є пенсія. Мешкає одна з грудня 2020 року. Із-за довготривалої хвороби [PERSON] перебуває у скрутній фінансовій та життєвій ситуації. У грудні 2020 року залишилась одна без підтримки, в зв`язку з загибеллю дочки [PERSON] , 1983 року народження. [PERSON] постійно проживала з померлою донькою [PERSON] , яка здійснювала за нею догляд у побуті. 17 березня 2021 року [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] подала до Страхової компанії «Еталон» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду в результаті якої загинула [PERSON] (а.с.42) та заяву про виплату страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника (для матері [PERSON] в розмірі 180 000.00 гривень (а.с.43, 44-45, 46). СК «Еталон» 25.03.2021 року на вказане повідомлення надала відповідь про те, що перебіг строку в 90 днів припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. Так зазначила про необхідність надання документів згідно наданого переліку (а.с.47). Представник [PERSON] , діючи на підставі довіреності від 20.08.2022 року (а.с.53-54) в інтересах [PERSON] спрямувала 16.02.2022 року на адресу СК «Еталон» необхідні документи для здійснення страхового відшкодування матері загиблої доньки (а.с.48-51). Відповідно до постанови слідчого Слідчого управління ГУНП в Одеській області Толкачова С.В. від 31.12.2021 року в кримінальному провадженні № 12020160000001411 від 28.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України вбачається, що 28.12.2020 року близько 22:00 години водій автомобіля ВАЗ-2108 р/н [NUMBER] [PERSON] , рухаючись по а/д Болград-Табаки, на території Болградського району Одеської області на виїзді із м.Болград в межах населеного пункту під час роз`їзду із зустрічним автомобілем, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , яка йшла назустріч по смузі руху автомобіля, а потім змінила напрям, стала рухатись з права наліво відносно руху автомобіля у невстановленому для переходу місці. Внаслідок наїзду пішохід [PERSON] від отриманих травм загинула на місці пригоди. Дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діях водія [PERSON] , [INFO] , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.24-29). Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР348472 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ-2108 р/н [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в страховій компанії Страхова компанія «ЕТАЛОН» (а.с.23). Відповідач ПрАТ «СК «Еталон» визнала ДТП, яка мала місце 28.12.2020 року під час якої загинула [PERSON] визнав страховим випадком, оскільки хоча і частково, але все ж таки виплатило страхове відшкодування, а саме: витрати на поховання загиблої [PERSON] та страхове відшкодування пов`язане з моральною шкодою, що було підтверджено сторонами в судовому засіданні. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердила, що загальна сума виплаченого страхового відшкодування, а саме: витрати на поховання загиблої [PERSON] та страхове відшкодування пов`язане з моральною шкодою становила 47 225.00 гривень. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Відповідно до ст.3 Закону № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У ст.5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відповідно до ст.27 Закону України страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11.12.2019 справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля ВАЗ-2108 р/н [NUMBER] , [PERSON] , відповідальність якого була застрахована відповідачем СК «Еталон» була завдана шкода потерпілій [PERSON] , позивачу у справі, яка пов`язана зі смертю її доньки [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за її участі. Відповідно наступає обв`язок страховика, який хоч і не завдав шкоди, виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди. У частині третій статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. Аналіз положень ст.1200 ЦК України, ст. 27 Закону у системному зв`язку з положеннями ч.3 ст.1193 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої смертю годувальника, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст. 27 Закону. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Враховуючи викладене, оскільки постанова про закриття кримінального провадження від 31.12.2021 року не містить висновків про дію непереборної сили або умисел потерпілої [PERSON] , підстав для зменшення визначеного законом розміру страхового відшкодування по втраті годувальника не вбачається. А відтак, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що саме загибла [PERSON] порушила ПДР України, ти самим спровокувала факт настання ДТП. Суд керується тим, що ПрАТ «СК «Еталон» визнала ДТП, що сталася 28.12.2020 року страховим випадком та частково виплатила страхове відшкодування в розмірі 47 225.00 гривень, а саме: страхове відшкодування пов`язане з витратами на поховання, страхове відшкодування, пов`язане із моральною шкодою. Втім, відповідач не прийняв рішення відносно виплати страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, що належить матері загиблої більше ніж 90 днів. Надаючи правову оцінку правомірності таким діям відповідача, суд зазначає наступне. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-ІV) та Цивільним кодексом України. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1 Закону України Про страхування передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України Про страхування. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону N 1961-IV). Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 Закону N 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Разом з цим, відповідач взагалі не призначив страхового відшкодуванню позивачу у зв`язку з втратою годувальника. Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги п`ятої «Зобов`язальне право». Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Разом з тим, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. В даному випадку, відповідачем ПрАТ «СК «Еталон» не було прийнято взагалі рішення про здійснення страхового відшкодування позивачу в зв`язку з втратою годувальника, а ні щомісячними платежами, а ні відшкодування шкоди одноразовим платежем. Судом встановлено, що представник позивача [PERSON] - [PERSON] в інтересах позивача звернулася до відповідача СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування та надав відповідні документи передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 36 вказаного Закону страховик

Outcome: approved