Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

У лютому 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідачів на його користь 30 000,00 доларів США. Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 17 липня 2013 р. він надав [PERSON] позику в розмірі 30 000 доларів США під 7 відсотків річних, що підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою. Однак, [INFO] [PERSON] , що був позичальником, помер. Відповідачі є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом, які прийняли спадщину [PERSON] . Враховуючи, що до прав спадкоємців переходять як права, так і обов`язки спадкодавця щодо сплати боргів на користь кредитора, то позивач звернувся з цим позовом до суду. Крім того, позивач просив витребувати у Печерського районного у місті Києві відділі Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві відомості з Державного реєстру актів цивільного стану щодо факту смерті [PERSON] ; у Шостої Київської державної нотаріальної контори інформацію щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] та кола спадкоємців та надати відповідну інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстави свідоцтва про право спадщини за законом); у Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації інформації про зареєстроване місце проживання/перебування: [PERSON] ; [PERSON] ( [INFO] ); [PERSON] ( [INFO] ). 28 лютого 2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 21). 30.03.2023 року вказані недоліки позивачем усунуто та ухвалою суду від 10.04.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17.05.2023 р. (а.с. 30). Крім того, зазначеною ухвалою задоволено клопотання позивача та витребувано зазначені документи. 04 травня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на запит суду щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якої згідно з даними Реєстру територіальної громади м. Києва за адресою [ADDRESS] зареєстровані: 1.[PERSON] : [INFO] , зареєстрований з 28.10.2004 по 22.11.2021; 2.[PERSON] : [INFO] , зареєстрована з 28.10.2004 по теперішній час; 3.[PERSON] : [INFO] , зареєстрований з 28.10.2004 по теперішній час (а.с. 38). Ухвалою суду від 17 травня 2023 року повторно витребувано у Шостої Київської державної нотаріальної контори докази та інформацію щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] та кола спадкоємців та відповідну інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстави свідоцтва про право спадщини за законом) (а.с. 41). 19 травня 2023 року від Печерського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві надійшла відповідь, відповідно до якої під час перевірки відомостей в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерті № 26420 від 22.11.2021 р., складений Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 48). Також, 19 червня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на запит від Шостої Київської державної нотаріальної контори, згідно з якою після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведено спадкову справу у приватного нотаріуса КМНО Чорної Л.В. (а.с. 56) У зв`язку із встановленими обставинами, ухвалою суду від 30 червня 2023 року витребувано докази у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорної Л.В. інформацію щодо спадкоємців після смерті [PERSON] та зобов`язано надати відповідну інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (свідоцтва про право спадщину) (а.с. 61). 28 серпня 2023 року від позивача та його представника на адресу суду надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, проти переходу справи до судового розгляду не заперечували (а.с. 70). Ухвалою суду від 28 серпня 2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 2 жовтня 2023 року. Крім того, вказаною ухвалою повторно витребувано у у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорної Л.В. інформацію щодо спадкоємців після [PERSON] .( а.с. 74) 29 серпня 2023 року на адресу суду надійшов лист від приватного нотаріусу КМНО Чорної Л.В., згідно з яким спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та які прийняли спадщину і отримали свідоцтва про право на спадщину, є дружина спадкодавця [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої зареєстроване за адресою: [ADDRESS] та син спадкодавця [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого зареєстроване за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 80). 2.10.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 83). Відповідачі про день, час та місце розгляду справи повідомлялися за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Печерської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 38), а також відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 43-47). Згідно з відмітками поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням строку зберігання (а.с. 54-55, 69, 82). У розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача вважається доставленою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідачі відзиву на позовну заяву не подали. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подали. При цьому, позивач не заперечує щодо такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що 17 липня 2013 року [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США, під 7% річних, про що видав позивачу власноручно написану розписку. Так, розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення під 7% річних, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. У матеріалах справи не міститься доказів того, що договір позики, укладений між сторонами, є нечинним, його дійсність не спростовано, а тому зобов`язання за даним правочином підлягають до виконання. Також судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , що був позичальником за борговою розпискою, помер, про що свідчить актовий запис про смерть № 26420 від 22.11.2021 р. у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, складений Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 48). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, разом з правами до спадкоємців переходять такої і обов`язки спадкодавця щодо сплати боргів на користь кредитора. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Згідно з листом приватного нотаріуса КМНО Чорної Л.В. спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та які прийняли спадщину і отримали свідоцтва про право на спадщину, є дружина спадкодавця [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої зареєстроване за адресою: [ADDRESS] та син спадкодавця [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого зареєстроване за адресою: [ADDRESS] .( а.с. 80), які є відповідачами у справі. Спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Такі висновки та правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14. Так, відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Стаття 545 ЦК України встановлює, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Так, 21 грудня 2021 року позивач [PERSON] направив на адресу [PERSON] та [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів (позики) у розмірі 30 000 доларів США протягом 30 днів, шляхом перерахування коштів на його рахунок, що підтверджується копією фіксального чеку про відправку рекомендованого листа (а.с. 15). Однак, доказів щодо перерахування суми боргу відповідачами на рахунок позивача суду не надано. Так, досліджена судом розписка [PERSON] від 17 липня 2013 року підтверджує факт отримання ним від позивача [PERSON] в борг 30 000 доларів США. Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в розписці грошові кошти були повернуті позикодавцю, відповідачами суду не надано. Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що, за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з правовим висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (14-446цс18), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, оскільки належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи те, що відповідачі прострочили виконання своїх зобов`язань перед позивачем, в строк протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, грошові кошти за договором позики від 17 липня 2013 р. в розмірі 30 000 доларів США позивачу не повернули, а за договором позики від 17 липня 2013 р. іншого порядку повернення боргу, аніж у доларах США, не встановлено, та його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України, не передбачено, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за договором позики, у сумі 30 000 доларів США, без перерахунку вказаної суми у гривнях за офіційним курсом НБУ. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 9 605 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів порівно, тобто у розмірі 4 802, 50 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved