Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Козлівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] у них народилися донька [PERSON] . Він не перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Згідно з рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2023 року місцем проживання дитини [PERSON] визначено разом із ним. Стверджує, що він повністю віддав дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку доньки, яка повністю знаходиться на його утриманні. Відповідачка жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей та не створює умов для отримання нею освіти. Всі питання щодо виховання дитини вирішуютьсяі ним самостійно. Відповідачка є інвалідом 2 групи, що згідно висновку № 107 від 21.07.2020 року лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я спричиняє повну нездатність до самообслуговування та перешкоджає виконаню батьківських обов`язків. Як стверджує позивач, зазначені факти в сукупності можна розцінювати, як ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо свої доньки [PERSON] . Відтак, просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2023 визначено головуючого суддю Рєпіна К. К. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Суддя Козівського районного суду Тернопільської області Рєпін К. К. 12 вересня 2023 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Федорчук В. В.у судовому засідання позовну заяву підтримав з підстав, наведених у такій та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечила щодо позбавлення її батьківських прав стосовно доньки [PERSON] . Представник Козлівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без їх участі , у вирішенні справи покладається на думку суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного. Судом з`ясовано, що у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 25.04.2019. Із змісту довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 437269 вбачається, що відповідачка [PERSON] , є особою із другою групою інвалідності. Інвалідність встановлена на строк до 1.02.2024, може працювати в спеціально створених умовах Як вбачається із висновку лікарсько-консультативної комісії КНП "Козівська центральна районна лікарня Козівської районної ради" № 107 від 21.07.2020 відповідачка [PERSON] , за рівнем обмеження життєдіяльності має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. У цьому висновку вказано, що він дійсний до 21.01.2021. Згідно характеристики [PERSON] , [INFO] учениці ТНВК ШЕЛ №9 ім. І. Блажкевич, виданої класним керівником , впродовж чотирьох років навчання [PERSON] її батько [PERSON] постійно цікавився успіхами дитини, опікувався дівчинкою. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2023 року визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком позивачем [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки і піклування , затвердженого рішенням виконавчого комітету Козлівської селищної ради Тернопільської області № 93 від 11 вересня 2023 року доцільно позбавити батьківських прав відповідачку щодо дочки [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок мотивовано тим, що як вбачається із висновку лікарсько-консультативної комісії КНП "Козівська центральна районна лікарня Козівської районної ради" № 107 від 21.07.2020 відповідачка [PERSON] , за рівнем обмеження життєдіяльності має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Зі слів [PERSON] позивач проживає разом з донькою [PERSON] з 2018 року, [PERSON] не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, хоче, щоб дочка проживала разом з батьком , так як її здоров`я не дозволяє виконувати батьківські обов`язки, вона не займається її вихованням, сама залежить від догляду інших осіб. Згідно частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частини першої статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Підставою позбавлення батьківських прав, передбаченою п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Згідно з абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не наслідком збігу життєвих обставин, які склалися навколо неї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги Закону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав слід відмовити, оскільки позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] не буде відповідати меті такого заходу - захисту якнайкращих інтересів дитини. Крім цього, враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed