Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

11 січня 2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач через свого представника із вищевказаним позовом про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, пені, 3% річних та франшизи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послалась на те, що 19 грудня 2020 року в м. Дніпрі на вул. Бориса Кротова в районі е/о №66 сталася ДТП з вини водія транспортного засобу «Toyota Auris» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача ПрАТ «СК «Уніка». В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль позивача «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого завдано майнової шкоди позивачу. 12 березня 2021 року відповідач ПрАТ «СК «Уніка» на виконання взятих на себе зобов`язань виплатив страхове відшкодування в розмірі 23190,8 гривень без узгодження такого розміру із потерпілим (позивачем). Із таким розміром страхового відшкодування позивач не погоджується, вважає, що розрахунок страхової виплати здійснено на підставі звіту оцінювача, який виконано із суттєвим порушенням законодавства, а отже він не може бути належним доказом, оскільки огляд пошкодженого авто та складення звіту оцінювача здійснювали різні особи. Натомість на замовлення позивача судовим експертом проведено відповідну судову експертизу з дотриманням всіх вимог законодавства і саме такий висновок є належним підтвердженням розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП у вигляді пошкодження автомобіля «Mercedes-Denz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] . За таких обставин, а також посилаючись на те, що розмір майнової шкоди експертом було визначено у більшому розмірі, ніж фактично виплачено страховиком винної в ДТП особи, позивач просила суд стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Уніка» в якості відшкодування суми недоплаченого страхового відшкодування 58010,51 гривень, а також пеню в сумі 1694,23 гривень, 3% річних в сумі 353 гривень, витрати на проведення експертизи в розмірі 2300 гривень. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] франшизу в розмірі 1000 гривень, а також покласти на відповідачів судові витрати по справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2022 року матеріали вищевказаної позовної заяви направлено за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.\~Дніпропетровська. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у цивільній справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2023 року провадження у цивільній справі поновлено. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023 року за заявою представника позивача позовну заяву в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення франшизи залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин, але з урахуванням залишення судом без розгляду за заявою представника позивача частини позовних вимог. Відповідач ПрАТ «СК «Уніка» в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Натомість від представника відповідача до суду надійшов відзив, у якому сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, розмір страхового відшкодування визначено страховиком на підставі звіту оцінювача, який складено на підставі та у відповідності до вимог закону, належним чином, та сплачено позивачу. Крім того, висновок експерта, складений на замовлення позивача, є неналежним доказом, оскільки помилково визначає, що авто позивача є знищеним, завищує розмір відновлювального ремонту. Послався представник відповідача і на те, що позовні вимоги про стягнення пені та 3% річних є похідними від вимог про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, а тому задоволенню не підлягають. Крім того, вказані вимоги задоволенню не підлягають через те, що відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування із дотриманням встановленого законом строку. Також представник відповідача послався на пропуск позивачем річного строку позовної давності при пред`явленні позовних вимог про стягнення пені та 3% річних. Представником позивача подано суду відповідь на відзив, в якому представник просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, знов пославшись на неналежність як доказу звіту оцінювача через недоліки при його складенні та оформленні, вказав на належність як доказу поданого суду висновку експерта, складеного на замовлення позивача, а також на обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання та здійснити розгляд даної цивільної справи по суті за наведеної явки учасників справи. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 19 грудня 2020 року мала місце ДТП. [PERSON] у вказаний день о 09 годині 34 хвилини, керуючи автомобілем «Toyota Auris» д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху на перехресті вул. Бориса Кротова та вул. Підмогильною в районі е/о №66 не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу при виникненні небезпеки для руху або перешкод, яку водій об`єктивно спроможний виявити, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, яка рухалась та загальмувала попереду. Внаслідок цієї ДТП зазначені транспортні засобі отримали механічні пошкодження. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина [PERSON] в її скоєнні встановлені постановою судді Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 20 січня 2021 року, якою [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 01 лютого 2021 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина [PERSON] у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Копія постанови наявна у матеріалах справи. На момент вищевказаної ДТП автомобіль «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] належав позивачу, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копією водійського посвідчення, копією паспорту позивача. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №103607236). Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Toyota Auris» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується інформацією з централізованої бази даних МТСБУ, відомості якої є загальнодоступними (https://policy-web.mtsbu.ua/), а також копіями полісу та відповідної довідки. Згідно останніх вбачається, що ліміт страхування за шкоду, завдану майну, становив 130000 гривень, розмір франшизи 1000 гривень. 24 грудня 2020 року позивач через представника звернулась до відповідача із повідомленням про ДТП від 23 грудня 2020 року, а також в той же день подала тому ж адресату заяву про виплату страхового відшкодування на користь ФОП [PERSON] , якою надавались послуги з ремонту пошкодженого авто. Тією ж датою стороною позивача запрошено відповідача на незалежну судову експертизу пошкодженого авто позивача. Викладені обставини підтверджуються копіями означених повідомлення, заяви та запрошення, а також копією переліку документів, отриманих 24 грудня 2020 року від сторони позивача представником відповідача. 12 березня 2021 року відповідач здійснив виплату на рахунок ФОП [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 23190,8 гривень. Розмір страхового відшкодування розраховано на підставі Звіту №8425 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, від 13 січня 2021 року, згідно якого ринкову вартість транспортного засобу позивача визначено в розмірі 93744,09 гривень, вартість відновлювального ремонту (включаючи ПДВ та запасні частини, матеріали фарбування) 44150,18 гривень, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 24190,80 гривень. Розмір страхового відшкодування було визначено шляхом вирахування із 24190,80 гривень суми франшизи в розмірі 1000 гривень. Викладені обставини підтверджені копією платіжного доручення, копією звіту з додатками, копією страхового акту/наказу. В той же час, відповідно до проведеної на замовлення позивача товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного КТЗ, оформленої висновком експерта №0601/21/21 від 12 січня 2021 року, слідує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] становить 174363,91 гривень, ринкова вартість цього авто до ДТП становить 128193,59 гривень, ринкова вартість авто після ДТП у пошкодженому стані 45992,28 гривень, а відтак вартість матеріального збитку, завданого позивачу, визначено в розмірі 128193,59 гривень. Вартість проведення зазначеної автотоварознавчої експертизи становила 2300 гривень. Викладені обставини підтверджуються копією відповідного висновку експерта з додатками, копією квитанції. В досудовому порядку вирішити питання щодо доплати страхового відшкодування у відповідності до даних наведеного вище висновку експерта сторонам не вдалось, про що свідчать наявні в матеріалах цивільної справи копії письмових скарг, запитів на відповідей на них. 31 березня 2021 року ФОП [PERSON] та представником позивача підписано Акт №17 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), згідно якого вбачається, що ФОП [PERSON] виконано роботи з відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] загальною вартістю 82500 гривень, що підтверджується копією відповідного акту. Докази сплати позивачем такої вартості ремонту в матеріалах справи відсутні. Згідно висновку №6251-22, складеного за результатами проведеної за ухвалою суду у даній справі судової транспортно-товарознавчої експертизи, від 07 лютого 2023 року, встановлено наступні фактичні дані: ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] в стані до ДТП від 19 грудня 2020 року становить 98214,3 гривень (за вихідними даними висновку експерта №0601/21/21 від 12 січня 2021 року) та 89146 гривень (за вихідними даними Звіту №8425 від 13 січня 2021 року); вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП від 19 грудня 2020 року, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин та з урахуванням ПДВ становить 80785,81 гривень (за вихідними даними висновку експерта №0601/21/21 від 12 січня 2021 року) та 24921 гривню (за вихідними даними Звіту №8425 від 13 січня 2021 року); вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП від 19 грудня 2020 року, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин та без урахування ПДВ становить 72170,25 гривень (за вихідними даними висновку експерта №0601/21/21 від 12 січня 2021 року) та 22670,08 гривень (за вихідними даними Звіту №8425 від 13 січня 2021 року); ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] в стані після ДТП від 19 грудня 2020 року становить 17428,49 гривень (за вихідними даними висновку експерта №0601/21/21 від 12 січня 2021 року) та 64225 гривень (за вихідними даними Звіту №8425 від 13 січня 2021 року). Відтак, з наведених сум вбачається, що авто позивача в будь-якому разі не може вважатись фізично знищеним у відповідності до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі Розпорядження). Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва\~ поліса. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 21 вересня 2019 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130000 гривень на одного потерпілого. За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно ст.36 п.36.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а"\~пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Окрім того, нормою ст.36 п.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Нормою ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до на ступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц. Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі №753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року по справі №200/12295/17, від 03 червня 2021 року по справі №461/2217/19. Оцінка майна має здійснюватися з урахуванням Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, яким визначено загальні засади. Відповідно до п.51 Національного стандарту №1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Разом із цим, відповідно до п.56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення тощо. Отже, виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року по справі №753/3055/18, від 19 травня 2021 року по справі №523/17998/17. У випадку, якщо ж звіт про оцінку транспортного засобу складений взагалі без його огляду, такий звіт є не належним доказом у справі (п.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі №752/16797/14-ц). Крім того, вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить із того, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. При цьому боржником у таких правовідносинах є страховик заподіювача шкоди внаслідок ДТП, а кредитором особа, якій завдано шкоди внаслідок ДТП. Сам заподіювач шкоди стає боржником, як і вказувалось вище, лише у випадку недостатності виплаченої суми страхового відшкодування для покриття завданої ним шкоди і лише в частині непокритого розміру шкоди або у випадку правомірної відмови у виплаті страхового відшкодування. Оскільки ж приписи ст.625 ч.2 ЦПК України поширюються на всі види грошових зобов`язань (не тільки договірних, а й деліктних), потерпіла в ДТП особа має право вимагати від кредитора страховика винної в ДТП особи (при певних випадках і від винної в ДТП особи) виплати їй передбачених ст.625 ч.2 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму невиплаченої/простроченої суми страхованого відшкодування (різниці між розміром завданої шкоди та розміром виплаченого страхового відшкодування від винної в ДТП особи) за весь час прострочення. Близькі за змістом правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17, від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №761/6406/16-ц, від 18 березня 2020 року по справі №760/6938/16-ц, від 04 листопада 2020 року по справі №520/17859/19. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому проценти та інфляційні втрати нараховуються кредитором боржнику незалежно від сплати останнім неустойки (пені), передбаченої договором або законом, за невиконання або неналежне виконання грошового зобов`язання. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовим висновками, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постановах Верховного Суду від 11\~грудня 2019\~року по\~справі №761/6406/16-ц, від 04 листопада 2020 року по справі №520/17859/19. Стосовно спірних правовідносин сторін, то в ході розгляду даної цивільної справи дійсно знайшов підтвердження факт ДТП від 19 грудня 2020 року, яка сталася з вини водія автомобіля «Toyota Auris» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , і внаслідок якої останнім завдано власнику автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] , яким є позивач, майнової шкоди у вигляді пошкодження її авто. Разом з тим, судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota Auris» д.н.з. [NUMBER] перед третіми особами на час ДТП була застрахована у відповідача із лімітом відповідальності (страховою сумою) даного страховика в розмірі 130000 гривень за шкоду, завдану майну, франшиза 1000 гривень. При цьому такий страховик 12 березня 2021 року на виконання взятих на себе зобов`язань здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 23190,8 гривень на користь ФОП [PERSON] , якою надавались послуги з ремонту пошкодженого автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 CDI» д.н.з. [NUMBER] . Розрахунок страхового відшкодування було здійснено відповідачем на підставі складеного на його замовлення Звіту №8425 від 13 січня 2021 року. Не погодившись із наведеним розміром страхового відшкодування, позивач звернулась до суду із даним позовом, в основу своїх позовних вимог за яким поклала складений на її замовлення висновок експерта №0601/21/21 від 12 січня 2021 року. Приймаючи до уваги, що звіт оцінювача та висновок експерта містять не тільки різні суми вартості відновлювального ремонту авто позивача, а й визначають різну вартість авто позивача до та після ДТП, що стало підставою для висновку позивача про фізичне знищення її автомобіля внаслідок ДТП, судом за клопотаннями сторін було призначено у справі відповідну судову експертизу задля визначення розміру завданої позивачу майнової шкоди, а відтак і суми страхового відшкодування, яке мало бути сплачено відповідачем на користь позивача. Однак враховуючи, що звіт оцінювача та висновок експерта містять і різні вихідні дані (перелік пошкоджень), за наслідками проведеної вже судової експертизи також було визначено дві різні суми відновлювального ремонту, хоча і спростовано твердження висновку експерта, складеного на замовлення позивача, про фізичне знищення авто. Тим не менш з метою належного вирішення спору сторін, суду необхідно визначитись, які вихідні дані, що зазначені у протоколах огляду транспортного засобу позивача, долучених до звіту або висновку експерта, мають бути прийняті судом до уваги, а вже на підставі них той з двох варіантів вартості відновлювального ремонту, що визначений експертом за наслідками проведеної ним на підставі ухвали суду відповідної судової експертизи. Вирішуючи поставлене вище питання, суд вважає за можливе прийняти до уваги та ґрунтувати своє рішення на підставі вихідних даних, зазначених у висновку експерта №0601/21/21 від 12 січня 2021 року, складеного на замовлення позивача, а не у звіті оцінювача. Таке рішення суду зумовлене тим, що Звіт №8425 від 13 січня 2021 року складено на підставі відомостей протоколу огляду транспортного засобу від 30 грудня 2020 року, який є його невід`ємною частиною та складений аварійним комісаром [PERSON] , а не оцінювачем [PERSON] , який складав сам звіт. При цьому, сам звіт в порушення вимог п.56 Національного стандарту №1 не містить пояснень щодо неможливості особистого огляду оцінювачем пошкодженого авто позивача та необхідність використання протоколу огляду, складеного іншою особою. Натомість, висновок експерта №0601/21/21 від 12 січня 2021 року, складений на підставі протоколу огляду транспортного засобу, який було складено тим же експертом, що проводив саме експертне дослідження на замовлення позивача. При цьому, на проведення огляду експертом авто позивача на замовлення останньої сторона відповідача запрошувалась належним чином. Відтак, саме вихідні дані у висновку експерта, на відміну від вихідних даних у звіті оцінювача, сприймаються судом як достовірні та обґрунтовані, як так, що зібрані із дотриманням встановленого законом порядку. Таким чином, суд вважає за необхідне прийняти до уваги та ґрунтувати своє рішення у справі на результатах висновку №6251-22 судової експертизи, проведеної на підставі ухвали суду у цій справі, та лише в частині вихідних даних висновку експерта №0601/21/21 від 12 січня 2021 року. За таких обставин належний позивачу автомобіль, пошкоджений внаслідок ДТП від 19 грудня 2020 року, не може вважатись фізично знищеним, а тому розмір страхового відшкодування, який мав бути сплачений відповідачем, має дорівнювати вартості відновлювального ремонту авто позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин, за вирахуванням із цієї суми ПДВ (позивачем не подано суду доказів саме сплати вартості ремонту її авто) та франшизи: 72170,25 гривень 1000 гривень = 71170,25 гривень. В той же час, в позасудовому порядку відповідачем було сплачено страхове відшкодування на суму 23190,8 гривень, а тому розмір недоплаченого страхового відшкодування становить 47979,45 гривень, і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача замість заявлених первісно позивачем 58010,51 гривень. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення недоплаченого страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню. Останнє, в свою чергу, зумовлює необхідність перерахунку в сторону зменшення розрахованих позивачем сум пені та 3% річних, правомірність стягнення яких випливає із наведених вище судом правових позицій в тому числі судів касаційних інстанцій, а також з огляду на підтверджений в ході розгляду справи факт недоплати страхового відшкодування. Розрахунок пені за період з 25 березня 2021 року по 07 червня 2021 року (період визначений позивачем) має наступний вигляд: (47979,45 гривень (сума недоплаченого страхового відшкодування) x (2 x 6,5 : 365) (подвійна облікова ставка НБУ за день у періоді з 25.03.2021 по 15.04.2021) х 22 (кількість днів прострочення у періоді) : 100) + (47979,45 гривень (сума недоплаченого страхового відшкодування) x (2 x 7,5 : 365) (подвійна облікова ставка НБУ за день у періоді з 16.04.2021 по 07.06.2021) х 53 (кількість днів прострочення у періоді) : 100) = 1420,98 гривень. Розрахунок 3% річних за період з 25 березня 2021 року по 07 червня 2021 року (період визначений позивачем) має наступний вигляд: 47979,45 гривень (сума недоплаченого страхового відшкодування) х 3% х 75 (кількість днів прострочення) : 365 (кількість днів у році) : 100 = 295,76 гривень. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 47979,45 гривень, а також за період з 25 березня 2021 року по 07 червня 2021 року 3% річних в розмірі 295,76 гривень та пені за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1420,98 гривень, а всього 49696,19 гривень. При цьому не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача вартості проведення на замовлення позивача в позасудовому порядку висновку експерта №0601/21/21 від 12 січня 2021 року, оскільки визначені вказаним висновком експерта суми не покладені в основу результату розгляду справи, а тому витрати зі складення такого висновку не можуть бути оцінені судом як необхідні для захисту прав позивача в рамках даної цивільної справи. Решту обґрунтувань позовних вимог суд оцінює критично та не приймає до уваги як такі, що не знайшли свого належного підтвердження в ході розгляду справи, суперечать наведеним вище висновкам та правовій позиції суду. З тих же підстав суд критично оцінює та не приймає до уваги заперечення сторони відповідача проти задоволення позову, навіть часткового. Зокрема, суд вважає таким, що не відповідає дійсності, твердження сторони відповідача про те, що представника відповідача не запрошували на проведення огляду авто позивача для подальшого складення висновку експерта №0601/21/21 від 12 січня 2021 року, оскільки матеріали справи містять копію підписаного представником відповідача переліку отриманих ним ще 24 грудня 2020 року документів, серед яких значиться і запрошення на експертизу. Хибним є і твердження відповідача про те, що ним дотримано визначений законом строк для виплати страхового відшкодування, оскільки, як встановлено в ході розгляду справи, відповідачем не доплачено страхове відшкодування на суму 47979,45 гривень, а останній день дев`яносто денного строку виплати страхового відшкодування, визначений ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сплив ще 24 березня 2021 року з огляду на отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування 24 грудня 2020 року. Остання обставина свідчить і про обґрунтованість обраної позивачем початкової дати періоду, за який підлягає нарахуванню пеня та 3% річних. Не підлягає задоволенню заява сторони відповідача про застосування передбаченого ст.258 ЦК України річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки, як вказувалось вище, період, за який нараховується пеня, починається з 25 березня 2021 року та закінчується 07 червня 2021 року. А відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в контексті змісту постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211, від 20 травня 2020 року №392, від 22 липня 2020 року №641, від 09 грудня 2020 року №1236 вказаний період нарахування пені повністю охоплюється періодом дії в України карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який (період карантину) не сплив на момент подання до суду даного позову. А тому згаданий річний строк позовної давності, який за законом продовжено на весь строк дії карантину, так само не сплив на момент звернення позивача до суду із даним позовом. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи та види судових витрат, понесені позивачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 712,21 гривень та 4000,31 гривень відповідно, а всього 4712,52 гривень На підставі викладеного та

Outcome: partial