Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

У травні 2023 року ТОВ «Авентус Лізинг» звернулось до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути із відповідача на його користь заборгованість у розмірі всіх несплачених лізингових платежів в частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу за Договором фінансового лізингу № ЧГ-1337 від 21.07.2021 у розмірі 91 456,47 грн. та заборгованість по несплаченій винагороді лізингодавця, нарахованої до вчинення лізингодавцем правочину з односторонньої відмови від Договору у розмірі 18 761,18 грн., вирішити питання судових витрат у справі. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21.07.2021 між ТОВ «Авентус Лізинг» та [PERSON] укладено договір лізингу № ЧГ-1337, згідно умов якого позивач передав відповідачу на умовах фінансового лізингу в платне користування з правом викупу автомобіль «Renault Megane Scenic», VIN - код [NUMBER] , рік випуску 2010, вартість якого складає 218 336,25 грн., при цьому сторони уклади графік платежів відповідно додаткової угоди № 1 від 23.07.2021, проте відповідач системно не виконував графік платежів, чим порушив умови договору, на підставі чого 29.11.2022 ТОВ «Авентус Лізинг» направило відповідачу повідомлення про усунення порушення за договором фінансового лізингу щодо погашення несплаченої заборгованості у строк до 23 год. 59 хв. 09.12.2022, проте вказані вимоги не були виконанні відповідачем, тому позивач 15.02.2023 направив відповідачу повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу та вимогу про повернення об`єкту фінансового лізингу. При цьому позивач зазначив, що припинення дії договору не спричиняє припинення зобов`язань сторін, які виникли під час його дії, зокрема, борг відповідача перед ТОВ «Авентус Лізинг», яке залишає статус кредитора у зобов`язанні по залишку несплачених відповідачем платежів нарахованих до припинення дії Договору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його зареєстроване місце проживання згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА - [ADDRESS] . Згідно наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення останнє отримано відповідачем 10.05.2023 року. Судом направлено судову повістку відповідачу про виклик його в судове засідання на 07.09.2023 року. Поштовий конверт повернувся до суду разом із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із відмітками «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». 20.06.2023 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв`язку із його перебуванням в лавах Збройних Сил України та неможливістю прибути у судове засідання. Судове засідання було відкладено на 09.10.2023 року. Судом направлено судову повістку відповідачу про виклик його в судове засідання на 09.10.2023 року. Поштовий конверт повернувся до суду разом із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, на довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». 06.10.2023 року від відповідача повторно надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку із його перебуванням в лавах Збройних Сил України та неможливістю прибути у судове засідання. Щодо цього суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Відповідач повторно подав заяву про відкладення судового засідання. Суд зауважує, що заяви подані відповідачем особисто, не за допомогою електронної пошти або засобів поштового зв`язку. Отже, відповідач особисто подавав вказані заяви, приходячи до суду. Також, у відповідності до Довідки ТВО командира військової частини [NUMBER] №1833/424 від 04.10.2023 року, [PERSON] перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] . Пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України встановлений обов?язок суду зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Таким чином, у разі якщо суд встановить, що одна із сторін або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, у суду виникає обов?язок зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі» - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об?єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. У випадку, встановленому п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 253 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Указом Президента «Про введення воєнного стану в України» № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 451/2023 від 26.07.2023. У відповідності до Довідки ТВО командира військової частини [NUMBER] №1833/424 від 04.10.2023 року, [PERSON] перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] . Суд звертає увагу на правову позицію, викладену ВС у постанові від 27 лютого 2023 року у справі № 380/7845/21, відповідно до якої норма пункту 5 частини першої статті 236 КАС України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі лише у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (п. 55). При цьому на органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до організаційної структури Збройних Сил України, норма пункту 5 частини першої статті 236 КАС України не поширюється (п. 56). Хоча дана правова позиція висловлена щодо норм КАС України, суд вважає за доречним використовувати його і у межах цивільного судочинства зважаючи на те, що підстави для зупинення провадження, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України та п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України є аналогічними. Судом було встановлено, що відповідач у справі [PERSON] наразі перебуває у військовій частині, отже на нього не поширюються положення п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, а відтак у суду відсутній обов`язок зупиняти провадження у справі. Отже, підстави для зупинення провадження у справі відсутні, відповідач повторно до суду не з`явився. Таким чином, постійне відкладення розгляду справи призведе лише до затягування розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до матеріалів даної справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки у судове засідання суд визнав неповажними, правом на подання відзиву не скористався. Також, представник позивача у поданій заяві вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. З підстав наведених вище, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у відсутність представника позивача. Вказав, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує. За таких обставин суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавалися. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 21.07.2021 року між ТОВ «Авентус Лізинг» та [PERSON] укладено договір лізингу № ЧГ-1337, згідно умов якого позивач передав відповідачу на умовах фінансового лізингу в платне користування з правом викупу автомобіль «Renault Megane Scenic», VIN - код [NUMBER] , рік випуску 2010, вартість якого складає 218 336,25 грн. (а.с. 13-20). Відповідно п. 1.1. загальних умов договору лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу транспортний засіб (далі - предмет лізингу), найменування, марка, модель, рік випуску, характеристики, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у договорі, а лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору. Позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав та придбав предмет лізингу, а саме автомобіль марки «Renault Megane Scenic», VIN - код [NUMBER] , рік випуску 2010 та передав у користування лізингоодержувачу на підставі акту приймання-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № ЧГ-1337 від 23.07.2021 (а.с. 24). Згідно п. 9.2.2. загальних умов лізингоодержувач зобов`язаний вчасно та у повному обсязі сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, а також інші платежі відповідно до умов договору, а також штрафні санкції відповідно до положень договору та інші платежі, які пов`язані з використанням об`єкта лізингу виключно на рахунки лізингодавця. Відповідно до п. 9.2.6. загальних умов у разі закінчення строку фінансового лізингу, а також у разі дострокового припинення договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмету лізингу стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором фінансового лізингу. 23.07.2021 між ТОВ «Авентус Лізинг» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору фінансового лізингу № ЧГ-1337 від 21.07.2021, згідно якої сторони погодили графік внесення лізингових платежів в період з 21.07.2021 - 23.07.2023 загальна кінцева сума виплати мала складати 324 971,62 грн. (а.с. 28). Через систематичне не виконання умов визначеного договором графіку сплати платежів у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 110 217,65 грн., яка складається із: 91 456,47 грн. заборгованість зі сплати вартості предмета лізингу та 18 761,18грн 73 коп. заборгованість зі сплати винагороди (комісія), що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2021-26.04.2023 (а.с. 34, 35). 29.11.2022 року ТОВ «Авентус Лізинг» засобом поштового зв`язку направило [PERSON] повідомлення про усунення порушення за договором фінансового лізингу щодо погашення несплаченої заборгованості у строк до 23 год. 59 хв. 09.12.2022, однак вказану вимогу відповідач не виконав (а.с. 29-30). 15.02.2023 року вих. № АЛ-777/2 ТОВ «Авентус Лізинг» засобом поштового зв`язку направило [PERSON] повідомлення про відмову від Договору фінансового лізингу (а.с. 31-33). Водночас, за змістом п. 8.4 загальних умов, у разі якщо протягом 10 календарних днів з дати направлення відповідного повідомлення, з метою досудового врегулювання, лізингоодержаувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить об`єкт лізингу, а також при настанні обставин, передбачених п. 8.2.5 загальних умов договору, лізингодавець направляє на адресу лізингоотримувача, вказану в договорі, цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору (його розірвання) і повернення об`єкта лізингу лізингодавцю. Лізингоодержувач або його законний представник, зобов`язаний за свій кошт протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути об`єкт лізингу лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу. Пунктом 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами 1 та 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. При цьому, ч. 2 ст. 16 вищевказаного Закону, передбачає саме структуру сплати, а не механізм та порядок їх виплат. Так, лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, у тому числі оплати ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу, та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства. Статтею 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» врегульовано відмову від договору фінансового лізингу та дострокове розірвання договору фінансового лізингу, в тому числі: після отримання Лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса: 1) у разі якщо Лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів; 2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом. Для цілей цієї статті сторона вважається повідомленою про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів (у разі якщо договором не передбачено більший строк) з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частинами 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У цій справі відповідачем не надано суду іншого розрахунку, який спростовує наданий товариством, або належних та допустимих доказів про виконання в повній мірі договору. Крім цього суд звертає увагу, щодо форми вчинення правочину, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Аналіз норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Проте, у відповідності до спеціального закону, яким є Закон України «Про фінансовий лізинг», ст. 15, та який прийнято пізніше ЦК, договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору. Таким чином, форма договору у цій справі дотримана. За правилом ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 ЦК України). На час звернення до суду з даним позов, відповідач не виконав вимоги позивача викладених в повідомленнях, предмет договору лізингу не повернув, а тому, позивач має право вимагати з відповідача заборгованість за прострочені лізингові платежі. У відповідності до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За приписами ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача заборгованості за договором підлягає судовому захисту в порядку, визначеному ст. 16 ЦК України, а відповідно позов про стягнення заборгованості підлягає задоволенню. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач надає суду платіжну інструкцію № 13348 від 28.04.2023, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «Авентус Лізинг» здійснило платіж у розмірі 2 684,00 грн. (а.с. 39). Зважаючи на те, що інших доказів на підтвердження судових витрат позивач не надає, суд розглядає питання щодо розподілу судових витрат у межах сплати судового збору. Зважаючи на положення ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved