Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного автомобіля, в якому просить поділити між нею та відповідачем спільний автомобіль ЗАЗ Lanos, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до якого виділити в особисту власність [PERSON] , [INFO] автомобіль ЗАЗ Lanos, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , а на користь позивача стягнути з відповідача 48000 грн. в рахунок грошової компенсації частини вартості спільного автомобіля та понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що з 05.03.1994 року по 03.11.2022 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Чутівського районного суду Полтавської області було розірвано. Від шлюбу мають повнолітню дитину. За час перебування у шлюбі сторони придбали за спільні кошти легковий автомобіль ЗАЗ Lanos, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований за позивачем, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходиться у відповідача, який володіє і користується спірним автомобілем, як співвласник. На даний час сторони розлучені і кожен має свою сім`ю, тому позивач просить поділити даний автомобіль між подружжям, але у зв`язку з тим, що транспортний засіб є неділимим майном в силу ст. 183 ЦК України, то виникає необхідність у виділі його частки з виплатою грошової компенсації на користь другого співвласника в твердій грошовій сумі. На час подання позову до суду спірний автомобіль коштує близько 2400 доларів США, що еквівалентно 96000 грн., оскільки автомобіль перебуває у користуванні відповідача та він йому потрібен найбільше, ніж позивачу, то позивач просить даний автомобіль залишити у власності відповідача з компенсацією частини вартості спільного автомобіля. Ухвалою суду від 01 вересня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони належним чином повідомлені про розгляд даної справи в суді. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Отже, відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та розгляд даної справи в суді. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.03.1994 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чутівського районного управління юстиції Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). 03.11.2022 року рішенням Чутівського районного суду Полтавської області шлюб розірвано (а.с.9). За час перебування у шлюбі позивач з відповідачем набули у власність, транспортний засіб марки ЗАЗ Lanos, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , оскільки у позивача відсутній доступ до даного автомобіля та він не може провести його оцінку, ним були надані витяги про вартість автомобіля з інтернет-сайту з авто продаж на такий же автомобіль, ринкова вартість якого становить 2400 доларів США, що еквівалентно 96000 грн., дану обставину відповідач не спростував, відзиву на позовну заяву не надав. Позивач просить стягнути грошову компенсацію частини вартості транспортного засобу, яка складає 48000 грн. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша\~статті 365 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65СК України. Судом встановлено, що автомобіль перебуває у користуванні відповідача, на момент розгляду справи в суді сторони не вирішили питання про поділ майна, відповідачем в ході розгляду справи не спростовано режим спільного майна стосовно автомобіля, тому з огляду на викладене, позивач набуває право на отримання частини спільного сумісного майна та компенсації вартості його частки у спільному майні подружжя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог. Слід визнати транспортний засіб марки ЗАЗ Lanos, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що зареєстровано за [PERSON] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя залишити у власності [PERSON] даний транспортний засіб, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації частини вартості транспортного засобу ЗАЗ Lanos в розмірі 48000 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved