Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 24.07.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №15893-07/2021. В подальшому між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 18.02.2022 року було укладено договір факторингу №18022022, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №15893-07/2021 від 24.07.2021 року в сумі 15402 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 6100 грн. та за відсотками в сумі 9302 грн. 50 коп. Крім того, 09.10.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3384302079/739681. В подальшому між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 19.04.2022 року було укладено договір факторингу №19042022-Є, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №3384302079/739681 від 09.10.2021 року в сумі 17437 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 4500 грн. та за відсотками в сумі 12937 грн. 50 коп. Посилаючись на вказані обставини, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договорами, позивач просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №15893-07/2021 від 24.07.2021 року в сумі 15402 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 6100 грн. та за відсотками в сумі 9302 грн. 50 коп.; заборгованість за кредитним договором №3384302079/739681 від 09.10.2021 року в сумі 17437 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 4500 грн. та за відсотками в сумі 12937 грн. 50 коп., а всього заборгованість в сумі 32840 грн. та понесені по справі судові витрати. В наданому відзиві представник відповідача не заперечуючи факту укладання останнім кредитних договорів, отримання кредитних коштів та розміру заборгованості, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за кредитними договорами, посилаючись на те, що відповідач є військовослужбовцем за контрактом, учасником бойових дій, на сьогодні проходить військову службу в лавах ЗСУ, а тому, відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проценти за користування кредитом не повинні були нараховуватись. У відповіді на відзив представник позивача посилався на те, що підписавши кредитні договору відповідач погодився з їх умовами. При їх укладанні не зазначав, що є військовослужбовцем та має право на пільги, встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Для припинення нарахування процентів не звертався до кредитора та не надавав відповідні підтверджуючи документи відповідно до роз`яснень НБУ та листа Міністерства оборони України від 21.08.2014 року №322/2/7142. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.03.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою вказаного суду від 28.04.2023 року цивільну справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2023 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. В призначене судове засідання представник позивача, відповідач та його представник не з`явились. В наданих заявах представники сторін просили розглядати справу без їх участі. З урахуванням цього, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи, викладеними сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до чч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Частинами 1,2 ст.642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. В зв`язку із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону). За змістом ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.07.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №15893-07/2021, відповідно до умов п.п.1.1, 1.2 якого останньому було надано кредит в розмірі 6100 грн. на 30 днів, до 22.08.2021 року. Пунктом 1.3 вказаного договору було встановлено проценти за користування кредитом в розмірі 912,5% річних від суми кредиту, в розрахунку 2,5% на добу. В подальшому між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 18.02.2022 року було укладено договір факторингу №18022022, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №15893-07/2021 від 24.07.2021 року в сумі 15402 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 6100 грн. та за відсотками в сумі 9302 грн. 50 коп. Крім того, 09.10.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3384302079/739681, відповідно до умов п.п.1.1, 1.2 якого останньому було надано кредит в розмірі 4500 грн. на 25 днів, до 02.11.2021 року. Пунктом 1.3 вказаного договору було встановлено проценти за користування кредитом в розмірі 912,5% річних від суми кредиту, в розрахунку 2,5% на добу. В подальшому між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 19.04.2022 року було укладено договір факторингу №19042022-Є, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №3384302079/739681 від 09.10.2021 року в сумі 17437 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 4500 грн. та за відсотками в сумі 12937 грн. 50 коп. Згідно відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідачем не заперечувався факт укладення зазначених вище кредитних договорів, отримання кредиту в зазначених в договорах розмірах та фактично між сторонами існує спір щодо підстав нарахування заявлених до стягнення процентів за користування кредитними коштами. Перевіряючи доводи та заперечення сторін в цій частині, суд враховує наступне. Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 року №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію. Згідно із Законом України від 21.10.1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18.03.2014 року і триває на час розгляду справи. Законом України від 20.05.2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 такого змісту: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». На момент укладення кредитних договорів між сторонами, п.15 ст.14 зазначеного вище Закону було викладено в наступній редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Відповідно до копії військового квитка серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] вбачається, що 12.10.2018 року останнього було призвано на військову службу, а 11.11.2019 року на підставі контракту прийнято на військову службу за контрактом. Згідно довідки від 04.10.2022 року [PERSON] перебуває на військовій службу у ВЧ [NUMBER] . Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 01.10.2020 року, [PERSON] має прав на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] з 12.10.2018 року призваний на військову службу на особливий період, з 01.10.2020 року має статус учасника бойових дій, на момент укладення кредитних договорів та періоду їх дії, на нього поширюються пільги передбачені п.15 ст.14 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Не надання відповідачем відповідних документів, що підтверджують його статус, на момент укладення кредитних договорів та в подальшому, не позбавляє його права на відповідні пільги, встановленої законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, не грунтуються на законі та задоволенню не підлягають. В зв`язку з цим, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №15893-07/2021 від 24.07.2021 року в сумі 6100 грн., що складає заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за кредитним договором №3384302079/739681 від 09.10.2021 року в сумі 4500 грн., що складає заборгованість за тілом кредиту, а всього стягнути 10600 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Також у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial