Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до голови спостережної ради Кредитної спілки «Либідь» Сіренка Олександра Євгеновича, Кредитної спілки «Либідь» про стягнення з відповідачів [PERSON] та КС «Либідь» матеріальної шкоди в розмірі 130720 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Голосіївським районним судом м.Києва розглядалась справа по обвинуваченню керівництва КС «Либідь» - Сіренка О.Є., де позивача було визнано потерпілим. За результатами розгляду справи обвинувачений був звільнений від кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В ході судового розгляду кримінальної справи було встановлено, що обвинувачений [PERSON] , маючи копії паспортів та ідентифікаційних номерів громадян, провів фіктивні установчі збори про створення Кредитної спілки і в період з 2006 по 2008 роки, використовуючи копії цих документів оформляв фіктивні кредитні договори для виводу коштів з каси кредитної спілки на свою користь. Позивач зазначає, що між КС «Либідь» та ним було укладено Договори № 97/2008 та № 206/2008 «Про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок» на суму 50000 гривень та 25000 гривень. Після закінчення терміну договорів кошти по тілу та процентам повернуті не були. З огляду на що позивач вказує, що йому була заподіяна шкода в розмірі 130720 гривень, де 75000 гривень - тіло депозиту, 2737,33 гривень - не отримані проценти та 52982,67 гривень - пеня за договором. 06.04.2021 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачам встановлено строк для подання відзиву. 13.12.2021 р. судом закрито підготовче провадження. В ході судового розгляду позивач підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що внаслідок злочинних дій [PERSON] , який вивів грошові кошти КС «Либідь» на свою користь, що встановлено постановою Голосіївського районного суду м.Києва у кримінальному провадженні № 42014100010000003, йому була завдана матеріальна шкода. Відповідачі повторно в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись судом у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. В зв`язку з повторною неявкою відповідачів, відсутністю клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що між КС «Либідь» та [PERSON] 21.05.2008 р. укладено Договір № 97/2008 про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок, відповідно до умов якого позивач вносить до каси Кредитної спілки або на розрахунковий рахунок грошові кошти в розмірі 50000 гривень, які КС «Либідь» зобов`язалась повернути через шість місяців та сплатити відсотки в розмірі 22% річних. 21.11.2008 р. між КС «Либідь» та [PERSON] укладено Договір № 206/2008 про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок, відповідно до умов якого позивач, як член КС, вносить депозитний вклад до каси або на розрахунковий рахунок грошові кошти в розмірі 25000 гривень на строк до 21.05.2009 р., а Кредитна спілка зобов`язалась їх повернути та сплатити відсотки в розмірі 24,5% річних. Однак, як встановлено судом КС «Либідь» на виконала свої зобов`язання за даними договорами. Позивач, звертаючись до суду, просить відшкодувати йому матеріальну шкоду, завдану КС «Либідь» та головою спостережної ради [PERSON] внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України, що було встановлено у кримінальному провадженні № 42014100010000003. Згідно з ч. 1, ч. 7 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Цивільним позивачем може бути, як фізична так і юридична особа, яка визнана потерпілою в конкретному кримінальному провадженні. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що Голосіївським районним судом м.Києва розглядалось кримінальне провадження № 42014100010000003 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України. Ухвалою суду від 09.10.2020 р. кримінальне провадження було закрито, а [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення на підставі п.4 ч.1ст.49 КК України. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі №602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). З боку позивача суду не надано доказів на підтвердження обставин, що викладені в позовній заяві, позивач не довів вчинення відносно нього кримінального правопорушення, що він був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, звертався з позовом у кримінальному провадженні. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки не є доведеними. На підставі ст.141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed