Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2021/І_С/291-003409 від 06.09.2021 року у розмірі 45776,24 гривень. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 06.09.2021 року [PERSON] зголосився на публічну пропозицію АБ «УКРГАЗБАНК» та приєднався до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками АБ «УКРГАЗБАНК» шляхом підписання Заяви-Договору № 2021/І_С/291-003409 (Договір карткового рахунку). При цьому, відповідач замовив банківський продукт «ЕКО-кредитка» (розділ 1. «Персональні дані»), згідно якого відповідачу надавалась універсальна картка «ЕКО-кредитка», для обслуговування якої відкривався субрахунок № [NUMBER] . Згідно п.2.1 розділу «Загальні положення» Заяви-Договору, ця Заява-Договір разом з Правилами, Тарифним планом, умовами банківських продуктів/Пакетів (що всі розміщені на Сайті Банку), є договором комплексного банківського обслуговування, укладеним між АБ «УКРГАЗБАНК», реквізити якого визначені у Правилах, та Клієнтом, реквізити якого зазначені у Заяві-Договорі. На підставі Заяви-Договору (розділ 4. «Умови споживчого кредитування») відповідачу було надано безготівковий кредит (№ кредитного договору 2021/І_С/291-003409) на таких умовах: строк дії договору - 12 місяців з можливістю пролонгації відповідно до умов правил; тип кредиту - ліміт дозволеного овердрафту, безготівковим шляхом; строк кредитування - 12 місяців; орієнтовна сума кредиту - 10000,0 гривень; можлива сума кредиту - 0,00 - 300000,0 гривень; щомісячний платіж по кредиту 7,00 % мінімум 50,0 гривень; пільговий період 70 днів; процентна ставка 39% річних; процентна ставка на прострочену заборгованість на період карантину 39% далі 48%; процентна ставка на пільговий період - 0,00001%. 06 вересня 2021 року позивач видав відповідачу платіжну картку, про що відповідач надав відповідну розписку про отримання платіжної картки (Розділ Заяви-Договору «Розписка про отримання платіжної картки»). Протягом періоду користування карткою, відповідач отримував кошти в кредит (овердрафт) шляхом зняття готівки в банкоматах, безготівкової оплати в торгівельних мережах та безготівкового переказу коштів з карти на карту, що підтверджується випискою за субрахунком. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання в частині своєчасної сплати відсотків та повернення кредиту, наслідком чого стала заборгованість, що підтверджується виписками за рахунками та розрахунком заборгованості. 21.09.2022 року позивач направив відповідачу вимогу № 129/21740/2022 про дострокове повернення всієї суми кредиту та сплати процентів за користування ними, однак, дана вимога не отримана відповідачем та повернута поштою за закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до виписки з рахунку відповідача № [NUMBER] за яким обліковуються зміни ліміту дозволеного овердрафту строком на 12 місяців, тобто до 19.10.2022 року, банк відмовився продовжувати строк дії дозволеного овердрафту на наступний період, а оскільки у відповідача на цей момент була заборгованість, то відповідно до умов п.3.3.32 Правил дата 19.10.2022 року є днем настання події припинення. Станом на 04.04.2023 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 45776,45 гривень, з яких: 35200,65 гривень - заборгованість по кредиту (прострочена); 10575,59 гривень - заборгованість по процентах (прострочена), а тому просить стягнути таку в примусовому порядку. Позовна заява поступила до суду 25.05.2023 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.06.2023 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. 09 серпня 2023 року судове засідання відкладено на 05.09.2023 року за клопотанням представника позивача та у зв`язку із неявкою відповідача. 05 вересня 2023 року судове засідання відкладено на 04.10.2023 року у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною і підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Представник позивача в судове засідання 04.10.2023 року не з`явилася, разом з тим, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 04.10.2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правовідносини. Згідно з п.1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Судом встановлено, що 06.09.2021 року відповідач підписав заяву-договір № 2021/І_С/291-003409 (Договір карткового рахунку) про приєднання до Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк» (а.с.5-7). Відповідач замовив банківський продукт «ЕКО кредитка», згідно якого відповідачу надавалась універсальна картка «ЕКО кредитка», для обслуговування якої відкривався субрахунок № [NUMBER] . На підставі вказаної заяви укладено договір № 2021/І_С/291-003409\~від 06.09.2021\~року за програмою кредитування: пакет «Еко-кредитка», внаслідок якого відповідачу було відкрито картковий рахунок та субрахунок, на якому можлива сума кредиту 300000,0 гривень, тип кредиту - ліміт дозволеного овердрафту, процентна ставка - 39% річних строком на 12 місяців з можливістю пролонгації. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач протягом періоду дії договору користувався вказаною платіжною карткою, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 06.09.2021 року по 04.04.2023 року (а.с.36-38). Згідно з частинами 1, 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629\~ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконані робочу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту, заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч.2 п.1 ст.30 ЦК України). Так, банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти, у встановленому договором розмірі, однак відповідач від виконання своїх зобов`язань ухиляється. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача за договором № 2021/І_С/291-003409\~від 06.09.2021\~року, станом на 04.04.2023 року заборгованість становить 45776,24 гривень, з яких: 35200,65 гривень - заборгованість по кредиту (прострочена), 10575,59 гривень - заборгованість по процентах (прострочена) (а.с.35). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу приписів ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням проведеним належним чином. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1049\~ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором, відповідачем жодним чином спростовано не було. Крім цього, 21.09.2022 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» направив на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту з повідомленням про наслідки невиконання умов договору, яка залишилась без реагування(а.с.39). Разом з тим, відповідач не вніс кошти на погашення заборгованості перед позивачем. На підставі вищенаведеного, оскільки відповідач за договором № 2021/І_С/291-003409\~від 06.09.2021\~року не сплатив у встановлені строки заборгованість, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача кошти у сумі 45776,24 гривень. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2684,0 гривні, сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.3). Клопотання про компенсацію інших судових витрат, а також доказів про такі витрати позивач не подавав та не зазначав про них у своїй першій заяві по суті справи. Відповідно, такі витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved