Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

У червні 2023 року представник позивача адвокат Подольський Андрій Анатолійович в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 12 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Представник позивача просить розірвати шлюб, адже спільне життя між подружжям не склалося у зв`язку з різними поглядами на шлюб та сім`ю. Сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спір про поділ спільного майна подружжя на час пред`явлення позову відсутній. Позивач не має наміру поновлювати шлюбно-сімейні стосунки з відповідачем, уважає, що подальше сумісне проживання і збереження шлюбу є неможливим, оскільки сторони мають різні погляди на обов`язки у шлюбі та по різному уявляють майбутнє. Представник позивача указує, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому просив шлюб припинити шляхом його розірвання. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 05 вересня 2023 року. Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року розгляд справи відкладено до 22 вересня 2023 року. У судове засідання позивач та представник позивача [PERSON] не з`явилися, представник позивача направив до суду заяву, у якій просив суд провести судове засідання за відсутності позивача та його представника, ухвалити рішення, яким задовольнити позов [PERSON] про розірвання шлюбу, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подала. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 22 вересня 2023 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 ЦПК України. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилом частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який народився у с. Козари Носівського району Чернігівської області, Україна, громадянин України, та [PERSON] , [INFO] , яка є громадянкою російської федерації, 12 жовтня 2019 року зареєстрували шлюб, місце державної реєстрації шлюбу: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2904 від 12 жовтня 2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 17). Судом встановлено, що від шлюбу у сторін дітей немає. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма та порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається правом України. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. У ст. 18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах, зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Отже, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. У рекомендаціях Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на території України, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. На час розгляду даної справи судом - це норми ст. ст. 27, 28 ЦПК України в новій редакції 2017 року. Судом установлено, що позивач [PERSON] є громадянином України, на час розірвання шлюбу він постійно зареєстрований та проживає на території України за адресою: [ADDRESS] (а. с. 3-6, 22). Отже, розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюб сторін носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, зв`язок між позивачем та відповідачем обірвано. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можна зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - шлюб, не може мати місце, бажання та право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих відносинах. Як зазначає позивач у своєму позові, їх подружнє життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на шлюб, сім`ю та сімейні обов`язки, шлюб зберегти неможливо. Відповідачем не подано у визначеному ЦПК України порядку жодного доказу на спростування цих доводів позивача. Позивач зазначає, що примирення між сторонами та збереження шлюбу неможливе, просить розірвати шлюб. Отже, суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Суд не надає сторонам строк на примирення, оскільки жодна зі сторін не клопотала перед судом про це. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, суд уважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Outcome: approved