Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

11 квітня 2023 року [PERSON] подала засобами поштового зв`язку позовну заяву про розірвання шлюбу, у якому заявила клопотання про визначення підсудності справи в порядку статті 29 ЦПК України з посиланням на те, що вона є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , а відповідач у справі є громадянином Федеративної Республіки Німеччини. 25 серпня 2021 між нею, громадянкою України, та громадянином Федеративної Республіки Німеччини, [PERSON] , був укладений шлюб, про що Подільським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 1303, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] . Вони проживають у Відні, Австрія. Від шлюбу з відповідачем спільних дітей не мають. За час перебування у шлюбі спільного майна ними не набуто. Ухвалою Верховного Суду України від 18 квітня 2023 визначено підсудність цивільного справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу Голосіївському районному суду м. Києва. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що вони з відповідачем проживають у Відні, в Україну приїхали, щоб укласти шлюб, останні чотири роки мешкає в Австрії. Сімейне життя у сторін не склалося вони зрозуміли, що не готові до сімейного життя, спільного господарства не ведуть, збереження сім`ї позивач вважає неможливим. Від шлюбу сторони дітей не мають. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.05.2023, відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Повідомлення про розгляд справи Голосіївським районним судом м. Києва було розміщено на офіційному сайті веб-порталу «Судова влада України». Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.08.2021 Подільським відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, за актовим записом № 1303, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Крім того, судом встановлено, що сторони дітей не мають. Разом з тим, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені. При цьому, суд вважає, з урахуванням позиції позивача, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ст. 7 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна є правонаступником прав і обов`язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки. Статтею 23 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Німецькою Демократичною Республікою про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах передбачений порядок і підсудність для вирішення позовів про розірвання шлюбу, зокрема: у справах про розірвання шлюбу та про визначення шлюбу недійсним застосовується законодавство і в принципі компетентні суди Договірної Сторони, громадянами якої подружжя було в момент пред`явлення позову. Якщо подружжя має місце проживання на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також суди цієї Договірної Сторони. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці та громадяни України, які уклали шлюб з іноземцем, можуть розірвати шлюб на території України та за законодавством України. Відповідно до ч. 1, ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на буд-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справі або в окремій письмовій заяві. Згідно пп. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, який виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку із цим приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, а при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved