Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

30.11.2022 року до Дарницького районного суду м.Києва надійшла зазначена позовна заява. 12.05.2023 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла вказана позовна заява за підсудністю. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь позивача 1 000 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Вимоги обгрунтовані тим, що 30.07.2013 року слідчим управлінням ГУ НП у м.Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120131100000805 про кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України. 31.01.2014 року позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України. 03.04.2014 року позивачу було повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України. 10.04.2014 року слідчим суддею Голосіївського районного суду м.Києва щодо [PERSON] обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08.06.2014 року з правом внесення застави. У разі внесення застави покладались певні обов`язки. 11.04.2014 року позивачем була внесена застава. А тому відносно позивача діяв запобіжний захід у вигляді застави та обов`язків. В подальшому, запобіжний захід був продовжений до 08.08.2014 року. 25.06.2014 року позивачу було повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 та ч.3 ст.28 ч.1 ст.366 КК України. Вироком Дарницького районного суду м.Києва від 09.02.2017 року (справа №753/16162/14) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 28, частиною першою статті 204 КК України, призначено покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн, з конфіскацією незаконно виготовленої продукції, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з реалізацію нафтопродуктів строком на один рік. У вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 28 частиною третьою статті 204 КК України [PERSON] виправдано на підставі пункту 2 частини першої статті 373 КПК України у зв`язку із тим, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.08.2020 року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року в частині визнання винуватим, зокрема, [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України - скасовано та провадження у цій частині закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв?язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання. В решті вирок залишено без змін. Ухвала набрала законної сили. Позивач вказує, що він незаконно перебував під слідством та судом з 31.01.2014 року по 31.08.2020 року - 6 років 7 місяців, тобто 79 місяців. Як зазначає позивач, внаслідок незаконного кримінального переслідування, він тривалий час залишався в стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку не мав можливості вести звичайний спосіб життя, зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватися до несприятливих умов. Внаслідок застосування запобіжного заходу позивач зазнав подвійного стресу та моральних страждань, оскільки грошові кошти, які були внесені ним в якості застави для його сім`ї на той час були значною сумою. У зв`язку з недостатністю коштів, погіршився стан здоров`я дитини. Крім того, погіршились відносини з оточуючими, друзями, колегами, тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я, що призводило до цілком природних хвилювань та негативно вплинуло на його звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання. З посиланням на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.1176 ЦК України, позивач просив відшкодувати моральну шкоду в сумі 1 000 000,00 грн. 05.07.2023 року до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що вина органів, що здійснювали досудове розслідування не встановлена належним чином та не доведена незаконність його дій. Позивач не надав доказів якими б підтверджував факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та їх вини в заподіянні шкоди. Крім того, представник зазначив, що Державна казначейська служби України є неналежним відповідачем. 18.07.2023 року до суду надійшов відзив Київської місько їпрокуратури в якому представник зазначив, що позивачем не доведено належними доказами спричинення йому моральних страждань, а тому в позові має бути відмовлено. 21.07.2023 року до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції у м. Києві в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні заявлених вимог так як позивачем не доведено належними доказами спричинення йому моральних страждань. Крім того, представник вказує що ГУНП у м.Києві є неналежним відповідачем. Відповідь на відзиви до суду не надходили. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та просив його задовольнити. Представники Головного управління Національної поліції у м. Києві та Київської міської прокуратури в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні заявлених вимог. Відповідач - Державна казначейська служба України уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, звернулись до суду з клопотанням про слухання справи у відсутність їх представника. А тому у відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника відповідача, який не з`явився в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши сторони, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 30.07.2013 року ГУ МВС України в м.Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013110000000805 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204 КК України. 31.01.2014 року [PERSON] повідомлено пропідозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.1 ст.204, ч.2 ст.27, ч.3 ст.204 КК України. 03.04.2014 року [PERSON] повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.204 та ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 10.04.2014 року (справа №752/4989/14-к) до підозрюваного [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08.06.2014 року з визначенням застави у розмірі 97 440,00 грн. У разі внесення застави на [PERSON] покладені обов`язки. 11.04.2014 року [PERSON] внесено заставу, таким чином, останній вважається таким, відносно якого діє запобіжний захід у вигляді застави та обов`язків, визначених ухвалою від 10.04.2014 року. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 10.06.2014 року (справа №752/8681/14-к) [PERSON] продовжено строк дії обов`язків відповідно до ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 10.04.2014 року на 60 днів, а саме по 08.08.2014 року до 10.00 год. включно. 17.06.2014 року ГУ МВС України в м.Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014100000000877 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України. 25.06.2014 року [PERSON] повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.3 ст.28, ст.204 ч.1, ч.3 ст.28, ст.204 ч.3 та ч.3 ст.28 ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 15.06.2015 року (справа №753/16162/14-к) [PERSON] змінено запобіжний захід із застави на особисте зобов`язання. Вироком Дарницького районного суду м.Києва від 09.02.2017 року (справа №753/16162/14-к) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.204, ч.3 ст.28 ч.1 ст.366 КК України та призначено покарання: за ч.3 ст. 28 ч.1 ст.204 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з конфіскацією незаконно виготовленої продукції; за ч. 3 ст.28 ч.1 ст.366 КК України у виді двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень із позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною із реалізацію нафтопродуктів строком на один рік. На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити [PERSON] остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з конфіскацією незаконно виготовленої продукції із позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною із реалізацію нафтопродуктів строком на один рік. [PERSON] виправдано у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.28 ч.3 ст.204 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із тим, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. До набрання вироком законної сили запобіжний захід у відношенні [PERSON] - залишено без змін особисте зобов`язання, зобов`язавши його з`являтися за першою вимогою до суду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.08.2020 року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року в частині визнання винуватим [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України- скасовано та провадження у цій частині закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв?язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості і вичерпанням можливості їх отримання. В решті вирок залишено без змін. Ухвала набрала законної сили. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що внаслідок незаконного кримінального переслідування, він тривалий час залишався в стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку не мав можливості вести звичайний спосіб життя, зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватися до несприятливих умов. Внаслідок застосування запобіжного заходу позивач зазнав подвійного стресу та моральних страждань, оскільки грошові кошти, які були внесені ним в якості застави для його сім`ї на той час були значною сумою. У зв`язку з недостатністю коштів, погіршився стан здоров`я дитини. Крім того, погіршились відносини з оточуючими, друзями, колегами, тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я, що призводило до цілком природних хвилювань та негативно вплинуло на його звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання. А тому позивач оцінив моральну шкоду за період з 31.01.2014 року (день пред`явлення підозри) та до 31.08.2020 року (день набрання виправдувальним вироком законної сили) в сумі 1 000 000,00 грн. Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації. Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, провадження № 14-4цс19 та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (на час вирішення спору) мінімальна заробітна плата з 01 січня 2023 року становить 6 700,00 грн. Як встановлено судом, позивач зазнав моральної шкоди у зв`язку із безпідставним перебуванням його під слідством та судом. Судом здійснено розрахунок моральної шкоди з врахуванням ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого мінімально гарантована вказаним Законом сума шкоди яка визначається, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили складає 529 300,00 грн. за період з 31.01.2014 року по 31.08.2020 року (79 місяців) = 79 місяців х 6700,00 грн. При цьому варто зауважити, що позивач не надав доказів на підтвердження зазначеного в позовній заяві щодо відшкодування моральної шкоди (хвороба дитини, недостатності коштів та ін.), а тому суд вважає за можливе стягнути мінімально можливий розмір відшкодування моральної шкоди, визначений Законом, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за доцільне стягнути моральну шкоду в зазначеному розмірі з Державного бюджету України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved