Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 16 жовтня 2002 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. З відповідачем спільного господарства не ведуть. Внаслідок чого з жовтня 2022 року сторони проживають окремо. Позивач вважає, що шлюб фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим позивач наполягає на розірванні шлюбу. Враховуючи те, що відповідач не проживає з позивачем та дитиною однією сім`єю, не приймає участь у вихованні дітей, кошти на утримання дітей не надає, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі частину всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову. Ухвалою суду від 09.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрації, однак конверт повернувся з відміткою Укрпошти «за закінченням встановленого строку зберігання», відзивів на позов чи пояснень по суті справи, на адресу суду не надіслав. Суд вважає за можливим проводити розгляд справи на підставі наявних в ній доказів без участі сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, причини його неявки судом визнані неповажними, крім цього, відзиву на позов у визначений ухвалою суду строк відповідач не надав, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про доцільність задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] , 16 жовтня 2002 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1503. Враховуючи відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, в наслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Таким чином позов в цій частині є обґрунтований і підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, судом встановлено. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вказано в ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України. Судом встановлено та підтверджуються матеріалами справи, зокрема, копією свідоцтва про народження дитини, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] . Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено на 2023 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Визначаючи розмір аліментів, в межах позовних вимог, суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів. Обставин, які б звільняли відповідача від обов`язку по утриманню своєї дитини, або ж свідчили про неможливість стягнення з нього аліментів у зазначеному розмірі, судом не встановлено. Так, відповідач, будь-яких доказів на спростування заявленого позивачем розміру аліментів не подав і судом таких не здобуто. А тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі заявленому позивачем, а саме в розмірі частини з усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. За приписом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Днем пред`явлення позову вважається день прийняття судом позовної заяви. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач сама не може утримувати дитину та нести одноособово витрати, пов`язані з її вихованням та забезпеченням, а тому з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання та виховання дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів, а її позовні вимоги задоволені, судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved