Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, у якій позивач просить суд: стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором безпроцентної строкової позики від 03 жовтня 2021 року в розмірі - 8 4 000 гривень - сума боргу; 21 924,00 грн. - інфляційне збільшення; 2664,98 грн. - 3% річних, а всього 108 589, 59 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 жовтня 2021 року між позивачем та відповідачкою був укладений письмовий Договір безпроцентної строкової позики (надалі по тексту - Договір) терміном на два місяці, відповідно до умов якого він передав у власність позичальникові, відповідачці по справі, гроші в сумі 84000 грн. (пункт 1 Договору). Передачу грошей здійснено в момент підписання вказаного договору (пункт 2 Договору). Відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути отриману позику до 03 грудня 2021 року. При цьому повернення половини позичених грошей мало б було бути здійснено позичальником не пізніше 03 листопада 2021 року, а інша частина, яка залишилася б не сплаченою, повинна була б бути передана відповідачкою позивачу, позикодавцеві, не пізніше 03 грудня 2021 року, що було погодженого сторонами в пункті 3 укладеного Договору. В позовній заяві вказано, що однак, на момент звернення до суду з цим позовом відповідачка не виконала свої зобов`язання та не повернула отримані в борг грошові кошти. Вказаний договір позики укладався на вигідних для сторін умовах, про що зазначено в умовах укладеного правочину між нами. Укладена між нами письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідачка отримала від позивача грошові кошти в сумі 84000 гривень, що підтвердила своїм підписом в договорі. Сторони договору, погодили порядок повернення позики. Позивачем вказано, що загальна сума заборгованість 108589, 59 грн. із яких: - 84 000,00 грн. - (сума боргу); - 21924, 61 грн. - (інфляційне збільшення); - 2664 , 98 грн. - (3% річних). У зв`язку із зазначеним, позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва від 24.01.2023 цивільну справу № 757/246/23-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - передано на розгляд за підсудність до Шевченківському районному суду м. Києва. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2023 року позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд цивільної справи вирішено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.10.2023 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Негоди Світлани Леонідівни про долучення до матеріалів справи доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її задовольнити, не заперечувала щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідачем відзиву на позов надано не було, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в судовому засіданні встановлено, що 03.10.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики (надалі - Договір), згідно з умовами якого відповідач отримала у борг у позивача грошові кошти сумі 84 000,00 гривень, які остаточно зобов`язувалась повернути позивачу [PERSON] не пізніше 03.12.2021, що підтверджується договором позики від 03.10.2021, який підписаний власноруч [PERSON] , оригінал договору, було досліджено судом у судовому засіданні (а.с. 11-12). Відповідно до п.п. 1-2 Договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 84 000,00 грн. Передачу грошей здійснено в момент підписання цього договору. Згідно п.3. Сторони за цим договором домовились про те, що: а) договір позики є безпроцентним; б ) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 03.12.2012. При цьому повернення половини позичених грошей має бути здійснено позичальником не пізніше 03.11.2021. Сума, яка після сплати цього платежу залишиться несплаченою, передається позикодавцеві не пізніше 03.12.2021; в) виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Києва за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказано позикодавцем. Позичальник вправі повернути повну суму позики, а позикодавцем зобов`язується прийняти повернуті грошові кошти і раніше визначено у пункті 2 цього договору кінцевого терміну. Таким чином, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі в сумі 84 000,00 гривень, згідно з яким позивач передав відповідачці визначену в договорі позики від 03.10.2021 суму, а відповідач зобов`язалась повернути позивачеві не пізніше 03.12.2021, вказану суму у повному обсязі, відповідно до умов договору, доказів, що відповідач у встановлений строк виконала свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до п. 6 Договору позики позикодавцем буде видано позичальнику власноручну написану розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконала своїх зобов`язань за договором позики від 03.10.2021, щодо повернення позивачеві суми позики, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимога про стягнення на користь позивача з відповідача суми позики в розмірі 84 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, згідно п.4 Договору, при неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 03.12.2021) позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передачі чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення його частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми. Згідно проведеного позивачем розрахунку боргу, який перевірено судом, встановлено, що за порушення відповідачем грошового зобов`язання підлягає стягненню 3 % річних -за період з 04.11.2021 по 09.12.2022 (дата звернення до суду) у сумі 1384,27 грн.; -за період з 04.12.2021 по 09.12.2022 (дата звернення до суду) у сумі 1280,71 грн. Згідно проведеного позивачем розрахунку боргу, який перевірено судом, встановлено, що: за порушення відповідачем грошового зобов`язання підлягає стягненню інфляційній витрати за весь час прострочення: -за період з 04.11.2021 по 09.12.2022 (дата звернення до суду) у сумі 11173,31 грн.; -за період з 04.12.2021 по 09.12.2022 (дата звернення до суду) у сумі 10 751,30 грн. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики від 03.10.2021 щодо повернення позивачеві суми позики, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення на його користь з відповідача суми позики в розмірі 84 000,00 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договорами у розмірі 2664,98 грн. та інфляційного збільшення за договорами у розмірі 21924,61 грн. є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, позивачем, також заявлено клопотання щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат, зокрема на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17. «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує CCIIJI. присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі N 362/3912/18 (провадження N 61-15005св 19) та від 30 вересня 2020 року в справі N 201/14495/16-ц (провадження N 61 -22962св 19) викладено правовий висновок про те. що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу надано до суду наступні документи: договір про надання правничої допомоги №24/11-22ц від 24.11.2022, квитанцію №024879 від 24.11.2022 про оплату послуг адвоката, акт виконаних робіт (послуг) від 16.12.2022, договір №31/01/23-ц про надання правничої допомоги від 31.01.2023, акт виконаних робіт (послуг) від 02.10.2020, квитанція №024882 від 13.06.2023 про оплату послуг адвоката від 5000,00 грн. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, оскільки відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1085,90 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved