Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

23.02.2023 до суду надійшов позов [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кучерук Т.М., до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування поданого позову вказано, що 14 січня 2022 року [PERSON] надала [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 77500 грн., про що остання власноручно написала боргову розписку. Відповідно до вказаної розписки, відповідачка повинна була повернути суму боргу в строк до 28 лютого 2022 року. Однак зазначені кошти відповідачка не повернула [PERSON] та на даний час відповідачка ухиляється від виконання зобов`язання. Таким чином, зважаючи на наявність розписки, між сторонами 14.01.2022 було укладено договір позики. Враховуючи те, що [PERSON] у встановлений строк борг позивачці не повернула, остання звернулась до суду та просила стягнути з [PERSON] 77500 грн., 1073,6 грн. судового збору та 20000 грн. витрат на правову допомогу адвоката. Ухвалою суду від 06.03.2023 у даній справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.04.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, адвоката Дупака В.Г., в якому останній заперечує проти задоволення позову. Зазначив, що відповідачем визнається факт отримання в борг від [PERSON] 1 січня 2022 року грошових коштів в розмірі 77500 грн. Однак відповідачем визнається частина позовної вимоги позивача, а саме 26200 грн., оскільки 51300 грн. відповідачка повернула позивачці трьома банківськими переказами, а саме: 20000 грн. повернуто банківським переказом від 15.02.2022 на картковий рахунок [NUMBER] , який належав позивачці; 26300 грн. повернуто банківським переказом від 15.02.2023 на картковий рахунок [NUMBER] , який належав позивачці; 5000 грн. повернуто банківським переказом від 26.04.2022 на картковий рахунок [NUMBER] . У дублікаті чека та платіжній інструкції про перерахунок коштів у сумі 5000 грн. зазначено отримувачем коштів [PERSON] . Також належність карткового рахунку № [NUMBER] позивачці підтверджується змістом розписки від 14 січня 2022 року. Кошти у сумі 20000 та 26300 грн. були перераховані з рахунку [PERSON] , чоловіка відповідачки, з коштів спільної власності подружжя на прохання відповідачки з метою покриття боргу. Окрім того, представник відповідача заперечує щодо суми витрат на правову допомогу адвоката, оскільки зазначена позивачкою сума у 20000 грн. є завищеною та не відповідає складності справи. 11.04.2023 розгляд справи було відкладено за клопотання представника відповідача. 28.04.2023 розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою представника відповідача до суду. 24.05.2023 судове засідання по справі відкладено за клопотаннями представника відповідача. 08.06.2023 розгляд справи було відкладено у зв`язку із задоволенням судом клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, [PERSON] 10.07.2023 розгляд справи відкладено за клопотанням позивачки. 12.09.2023 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача. 29.09.2023 в судовому засіданні представник позивача поданий позов підтримав. Повідомив, що відповідачка [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов`язань з повернення боргу [PERSON] за борговою розпискою у сумі 77500 грн., тому виникла необхідність у зверненні до суду для захисту прав позивачки. [PERSON] поданий позов просив задовольнити та стягнути з [PERSON] борг за розпискою у сумі 77500 грн., 20000 грн. витрат на правову допомогу та 1073 грн. 60 коп. судового збору на користь [PERSON] . Позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та позицію свого представника. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились та про причини неявки не повідомляли. Від третьої особи, [PERSON] , будь-яких заяв та клопотань до суду не надходило. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У відповідності до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, що підтверджує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Так судом встановлено, що [PERSON] особисто передала в борг відповідачці [PERSON] грошові кошти в розмірі 77500 гривень, які [PERSON] зобов`язалась повернути кошти до 28.02.2022 року, що підтверджується письмовою розпискою від 25.01.2022 року (а.с.6). За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суду на підтвердження укладення договору позики була надана письмова розписка. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 14.01.2022 року, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивачка всі обов`язки, передбачені договором, виконала, а відповідачка взагалі не виконала своїх зобов`язань. 14.02.2023 позивачка [PERSON] направила відповідачці [PERSON] вимогу про виконання зобов`язання згідно розписки. Позивачка повідомила, що у разі несплати боргу вона має намір звернутися до суду із позовом (а.с. 14, 15). Частково визнаючи позовні вимоги представник відповідача зазначає, що 51300 грн. відповідачка повернула позивачці трьома банківськими переказами, а саме: 20000 грн. повернуто банківським переказом від 15.02.2022 на картковий рахунок [NUMBER] , який належав позивачці; 26300 грн. повернуто банківським переказом від 15.02.2023 на картковий рахунок [NUMBER] , який належав позивачці; 5000 грн. повернуто банківським переказом від 26.04.2022 на картковий рахунок [NUMBER] (а.с. 40, 41, 42). Разом із тим, зазначені твердження позивачки спростовуються копією розписки від 15.12.2021, яку додала до матеріалів справи позивачка. Так, згідно вказаної розписки, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 45000 грн., які зобов`язалась повернути в строк до 31 грудня 2021 року (а.с. 144). Таким чином, зазначені представником відповідача кошти були надіслані на картковий рахунок [PERSON] в якості виконання зобов`язань за розпискою від 15.12.2021. Отже, оскільки відповідачка відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання згідно договору позики від 25.01.2022, сума позики нею досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми боргу за розпискою в розмірі 77500 грн. підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний суд у справі № 922/676/21 вказав, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 17 січня 2023 року між [PERSON] (адвокатом) та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 16-17). Як свідчить прибутковий касовий ордер № 2 від 17.01.2023, [PERSON] за вказаним вище договором про надання правової допомоги сплатила [PERSON] 20000 грн. (а.с. 21). На обґрунтування суми витрат на правову допомогу представником позивача додано розрахунок суми гонорару (вартості послуг) за надану правничу допомогу. Так, згідно розрахунку, [PERSON] надав [PERSON] послуги наступного характеру: зустріч з клієнтом, вивчення наданих клієнтом матеріалів, надання консультації щодо суті спору, необхідних документів для підготовки позову (6 годин, вартість 3000 грн.); пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах (6 годин, вартість 3000 грн.); зустріч із клієнтом, прийняття додаткових документів для складання позову, обговорення способу захисту порушеного права клієнта (5 годин, вартість 2500 грн.); зустріч з клієнтом для надання консультацій щодо порядку проведення юридичного супроводу (5 годин, вартість 2500 грн.); складання позовної заяви (15 годин, вартість 7500 грн.); оформлення додатків до позовної заяви (5 годин, вартість 2000 грн.) (а.с. 22). У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував щодо заявленого представником позивача розміру судових витрат зазначаючи, що задекларована кількість витраченого представником позивача часу є завищеною, про що у відзиві на позов наведено мотиви та додано відповідні докази. Враховуючи наведені вище норми закону суд вважає за доцільне погодитись із позицією представника відповідача про те, що сума заявлених позивачкою витрат на правову допомогу адвоката є очевидно неспівмірною із складністю справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, як і представником відповідача зазначено, так і самим представником позивача підтверджено наявність аналогічного за змістом позову до [PERSON] , який було подано [PERSON] як представником позивача у іншій справі (а.с. 44-49). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 10000 грн. витрат на правову допомогу адвоката, що є співмірним із складністю справи та кількістю затраченого адвокатом часу для розгляду даної справи. Окрім того, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сплачений при подачі позовної заяви до суду судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved