Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

В провадженні\~ Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~ Одеської\~області \~перебуває цивільна\~справа за\~позовом Акціонерного\~товариства\~«Альфа-Банк»\~\~до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та\~ [PERSON] \~про\~стягнення\~заборгованості,\~\~за\~зустрічною\~позовною\~заявою [PERSON] \~ до\~Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~за\~участю третіх\~осіб\~ [PERSON] ,\~\~ [PERSON] про\~визнання недійсним\~кредитного\~\~договору та\~за\~зустрічною\~позовною \~\~заявою [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Свої позовні вимоги представник позивача за первісним позовом АТ «Альфа-Банк» обґрунтовує тим, що між Акціонерно-комерційним\~банком соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»\~в особі Одеської обласної філії та фізичною особою [PERSON] 31 липня 2007 року був укладений договір про надання кредиту №2007/671Ф03.14-27 від 31.07.2007 року, згідно з яким [PERSON] було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 25\~000,00 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних. 31.07.2007 року між позивачем та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №07-19/1016 від 31.07.2007 року, згідно умов якого [PERSON] зобов`язалась перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо повернення суми Кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках передбачених договором про надання кредиту №2007/671Ф03.14-27 від 31.07.2007 року. 31.07.2007 року між позивачем та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №07-19/1015 від 31.07.2007 року, згідно умов якого [PERSON] зобов`язалась перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо повернення суми Кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках передбачених договором про надання кредиту №2007/671Ф03.14-27 від 31.07.2007 року. Станом на 12.11.2015 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №2007/671Ф03.14-27 від 31.07.2007 року складає 19623,12 доларів США, що на дату подання позовної заяви до суду в еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 446561,58 грн., з них: - 14306,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 325560,31 грн. сума заборгованості за кредитом; - 3147,05 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 71617,01 грн. сума заборгованості за відсотками; - 1298,07 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 29540,11 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок; - 872,01 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 19844,15 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.01.2020 року було залучено до участі по даній справі у якості правонаступника позивача за первісним позовом АТ «Уксоцбанк» - АТ «Альфа-Банк». 15 травня 2017 року від відповідача за первісним позовом [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява до Акціонерного\~товариства\~«Альфа-Банк»\~за участю третіх\~осіб [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що при укладенні зазначеного вище кредитного договору, представник ПАТ «Укрсоцбанк» свідомо та навмисно ввів його в оману щодо істотної умови кредитного договору - його ціни, а саме абсолютного значення подорожчання кредиту. А також ПАТ «Укрсоцбанк» було використано нечесну підприємницьку діяльність, порушено законодавство про захист прав споживачів, через що [PERSON] погодився на укладення кредитного договору на невигідних для себе умовах. 15 грудня 2017 року від відповідача за первісним позовом [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що договір поруки №07-19/1015 від 31.07.2007 року є припиненим на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, адже в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова поруки (п.5.2) про його дію до виконання всіх вимог забезпечених порукою не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України, а тому, в цьому разі, на думку [PERSON] слід застосувати норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. В судове засідання представник позивача за первісним позовом АТ «Укрсоцбанк» та його правонаступника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» не з`явився, проте надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. В судове засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] не з`явився, проте надав на адресу суду заперечення на позовну заяву, згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, адже в матеріалах справи відсутні докази отримання ним кредиту у заявлених позивачем сумах, розрахунок наданий позивачем є неналежним доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором, до розрахунку заборгованості включені платежі, строк позовної давності по яким пропущений, договори поруки [PERSON] , [PERSON] є припиненими. В судове засідання відповідачка за первісним позовом [PERSON] не з`явилась, проте надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги за своїм зустрічним позовом підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідачка за первісним позовом [PERSON] не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, судові повідомлення повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку доводам сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено\~та матеріалами\~справи підтверджується,\~що \~між Акціонерно-комерційним\~банком соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»\~в особі Одеської обласної філії та фізичною особою [PERSON] 31 липня 2007 року був укладений договір про надання кредиту №2007/671Ф03.14-27 від 31.07.2007 року, згідно з яким [PERSON] було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 25\~000,00 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних. 31.07.2007 року між позивачем та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №07-19/1016 від 31.07.2007 року, згідно умов якого [PERSON] зобов`язалась перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо повернення суми Кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках передбачених договором про надання кредиту №2007/671Ф03.14-27 від 31.07.2007 року. 31.07.2007 року між позивачем та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №07-19/1015 від 31.07.2007 року, згідно умов якого [PERSON] зобов`язалась перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо повернення суми Кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках передбачених договором про надання кредиту №2007/671Ф03.14-27 від 31.07.2007 року. 20\~жовтня 2008\~ року\~ між\~Акціонерно-комерційним\~банком соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»\~в особі Одеської обласної філії та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору кредиту №2007/671Ф03.14-27 від 31.07.2007 року від 20.10.2008 року на підставі якого відсоткову ставку за користування кредитом з 20.10.2008 року було змінено на 14,5% річних, з 13,5% річних. Зобов`язання позивача, визначені у договорі кредиту, а саме п.3.1.1., були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 31.07.2007 року в якій зазначено факт видачі 25000,00 доларів США 31.07.2007 року. В порушення умов договору кредиту, [PERSON] протягом тривалого часу не здійснював погашення процентів за користування кредитом у встановлені терміни. Відповідно до п. 4.1. договору кредиту, у разі прострочення [PERSON] терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п. 3.3.14. кредитного договору, терміну сплати комісій за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в п. 3.3.15, кредитного договору, строків сплати відсотків визначених п.2.4. кредитного договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п. 1.1., 2.4., 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. кредитного договору, [PERSON] сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідно до п. 4.3. договору кредиту у разі порушення [PERSON] вимог п.п.3.3.2-3.3.16 кредитного договору, [PERSON] зобов?язаний сплатити Позивачу штраф у розмірі 3 (три) відсотки від суми Кредиту визначеному п.1.1. кредитного договору за кожний випадок. Відповідно до п.3.3.9 [PERSON] зобов?язаний достроково повернути кредит та погасити нараховані проценти та сплатити штрафні санкції у випадках визначених в п.п. 2.6.3., 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4. кредитного договору. Станом на 12.11.2015 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №2007/671Ф03.14-27 від 31.07.2007 року складає 19623,12 доларів США, що на дату подання позовної заяви до суду в еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 446561,58 грн., з них: - 14306,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 325560,31 грн. сума заборгованості за кредитом; - 3147,05 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 71617,01 грн. сума заборгованості за відсотками; - 1298,07 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 29540,11 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок; - 872,01 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 19844,15 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.03.2018 року по даній справі було призначено судову економічну експертизу. 20.07.2018 року від судового експерта Чернігівської регіональної торгово-промислової палати надійшло клопотання про неможливість проведення експертизи у зв`язку з невиконанням клопотання експерта та несплатою [PERSON] вартості експертизи. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.01.2020 року було зупинено провадження по даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №495/1265/19 за позовною заявою [PERSON] до АТ «Укрсоцбанк», Державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозова Ольга Станіславівна, про визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової Ольги Станіславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44347371 від 30.11.2018 року, згідно яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк». Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.12.2021 року було відновлено провадження по даній справі. Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення\~ст. 553 ЦК України\~передбачають, що виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою частково або у повному обсязі. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Згідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 623 ЦК України\~боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Судом встановлено, що у відповідності до розрахунку позивача позичальник [PERSON] взяв на себе зобов`язання щодо вчасного сплачення кредитних коштів та не виконав їх належним чином, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 12.11.2015 року складає 19623,12 доларів США, що в еквіваленті на курсу НБУ на дату розрахунку становить 446561,58 грн.. Враховуючи вищезазначене, оскільки відповідачами не оспорюється факт невиконання грошових зобов`язань перед позичальником, кредитний договір та договір поруки є чинним, такими що не припинили своєї дії, суд погоджується з наданим представником позивача розрахунком та вважає позовні вимоги за первісним позовом законними, доведеними, такими, що ґрунтуються на дійсних обставинах справи, а отже підлягаючими задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~за участю третіх\~осіб [PERSON] , [PERSON] про\~визнання\~ недійсним\~кредитного\~ договору, суд зазначає наступне. Згідно з п.1 ч.2 ст.11,ч.1 ст.202\~ЦК\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~203\~ЦК\~України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено у ч.2\~ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Відповідно до ч.1\~ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Частиною 2\~ст.228\~ЦК\~України передбачено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс\~України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228\~Цивільного\~кодексу\~України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228\~Цивільного\~кодексу\~України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15, Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №910/24075/16 та Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 910/4932/19. Аналізуючи положення статті 18 Закону України\~"Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Зазначений правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та постанові Верховного Суду від 17.10.2019 р. у справі № 442/2916/16-ц. Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. За змістом статті 19 Закону України\~"Про захист прав споживачів"\~нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, на момент укладання договору відповідач [PERSON] не заявляв зауважень чи заперечень щодо його умов та в подальшому тривалий період часу його виконував, кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: про строк кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у томі числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів, тощо); строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, варіанти погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умови дострокового повернення кредиту, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони досягли домовленості з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Таким чином, підстави для задоволення зустрічних вимог відповідача [PERSON] за первісним позовом відсутні. Окрім того, суд зауважує, що відповідачем за первісним позовом [PERSON] не надано належних та допустимих доказів вини ПАТ «Укрсоцбанк», яка виражалася б в намірі порушити публічний порядок при укладання спірних пунктів зазначеного вище кредитного договору. Судом встановлено, що перед укладенням Кредитного договору відповідач був ознайомлений у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Вказаний договір укладено за ініціативи відповідача [PERSON] за первісним позовом, при цьому він свідомо уклав договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконував його. Отже, при підписанні Кредитного договору №2007/671Ф03.14-27 від 31.07.2007 року відповідач за первісним позовом [PERSON] погодився з усіма умовами даного правочину і взяв на себе зобов`язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримав примірник Кредитного договору, що давало додаткову можливість детально вивчити його умови. Поручителі [PERSON] , [PERSON] у свою чергу, підписали і погодилися з умовами Договору поруки. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] \~до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, суд зазначає наступне. Положеннями\~ст. 553 ЦК України\~встановлено, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Стаття 543 ЦК України\~вказує, що у разі солідарного обов`язку боржників (відповідачів) кредитор (позивач) має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі від усіх боржників (відповідачів) разом. Частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~(в редакції на момент укладення кредитного договору) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Частинами першою і третьою\~статті 251 ЦК України\~передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі частини першої статті\~252\~та частини першої статті\~253 ЦК України\~строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. На думку [PERSON] , з договору поруки №07-19/1015 від 31.07.2007 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5.2) про його дію до виконання всіх вимог забезпечених порукою не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст.252 ЦК України, а тому, в цьому разі слід застосувати норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Пунктами 3.3.7, 3.3.8 Договору кредиту сторони передбачили, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями. Згідно пункту 4.5. Договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов?язків визначених п. п. 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно Позичальник зобов?язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). У разі настання обставин, визначених п.п. 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплинув, та відповідно позичальник зобов?язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Таким чином, строк виконання основного зобов`язання Позичальника за Договором кредиту (повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за фактичний час використання кредиту та нарахованих штрафних санкцій) настав після сплину 90 календарних днів після допущеної останнім прострочки. Виходячи з розрахунку заборгованості, що був наданий Відповідачем до позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором у даній справі, починаючи з 10 лютого 2014 року Позичальник припинив здійснювати виплати по тілу кредиту, тобто 11 травня 2014 року настав строк виконання основного зобов?язання в повному обсязі. За таких обставин, перебіг шестимісячного строку для пред?явлення ПАТ «Укрсоцбанк» вимоги до [PERSON] , розпочався 12 травня 2014 року та закінчився 12 листопада 2014 року. Проте, в зазначений проміжок часу ПАТ «Укрсоцбанк» до суду з відповідними вимогами не звертався, а звернувся з вимогами до Поручителя лише у 2016 році. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що її порука, яка виникла на підставі Договору поруки №07-19/1015 від 31 липня 2007 року, укладеного міх нею, ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за зазначеним вище договором кредиту припинилась з 12 листопада 2014 року. Однак, суд критично відноситься до доводів [PERSON] та звертає увагу сторін, що згідно п.5.2. Договору поруки №07-19/1015 від 31 липня 2007 року, цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання всіх вимог забезпечених порукою, визначених п.2.1. цього Договору, таким чином, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про визнання договору поруки припиненим не підлягають задоволенню. Положеннями\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим.\~Законним є\~рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог\~ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України). На виконання вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідачів підлягає до стягнення на користь позивача Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~ сплачений судовий збір у розмірі 6698,42 грн..

Outcome: approved