Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Головко В.В., звернулася до суду з позовом до Золочівської селищної ради Богодухівського району Харківської області, яким просили встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Золочівською державною нотаріальною конторою 20.07.2005, встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з січня 2004 року по 13.09.2013 та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була підопічною позивача, за рішенням виконавчого комітету Золочівської селищної ради Харківської області з 08.06.2005 та за станом здоров`я не спроможна захищати свої права, так як є людиною з інвалідністю II групи з дитинства. [PERSON] зазначає, що проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з січня 2004 року по дату смерті останньої. [PERSON] є спадкоємицею частини будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] після смерті своєї матері [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] була інвалідом дитинства, хворіла та не могла себе обслуговувати. Позивач здійснювала догляд за [PERSON] до смерті, так як більш ріднішої людини ніж позивач у останньої не було, власних дітей остання не мала. За життя [PERSON] не встигла скласти заповіт, але завжди говорила, що бажає, щоб після її смерті право власності на належний її будинок було оформлено на позивача. Позивач після смерті [PERSON] вступила у фактичне управління та володіння майном померлої - будинком [ADDRESS] , проводила ремонтні роботи, розпоряджатися її майном та особистими речами на власний розсуд. Таким чином, позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] так як є єдиним спадкоємцем, бо інші спадкоємці за законом відсутні. 13.04.2023 [PERSON] подано до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області заяву для видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Але постановою державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 13.04.2023, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у Свідоцтві про смерть померлої зазначено прізвище [PERSON] , а в Свідоцтві про право на спадщину за законом, вбачається, що власником нерухомого майна є [PERSON] . У зв`язку з чим, нотаріусом розяснено [PERSON] , звернутися із зазначених вище питань до суду. Крім того, зазначено, що не підтверджено факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] та факт належності правовстановлюючих документів спадкодавцю. Зазначені вище розбіжності у документах [PERSON] є перешкодою для отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . Таким чином, задоволення позовної заяви для позивача має юридичне значення, оскільки має намір реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Ухвалою судді позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, а також за клопотанням позивача, витребувано із Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , з метою з`ясування кола належних відповідачів у справі. 31.07.2023 отримана запитувана інформація від державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області. Зі спадкової справи №139/2004 зазначається, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] до Золочівської державної нотаріальної контори в термін визначений законодавством для прийняття зверталася [PERSON] , відповідно до заповіту, складеного 27.03.2003 [PERSON] та яка в подальшому набула прав власності спадкового майна, а саме: на частини будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . А також те, що власником на іншу 1/2 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами за вищезазаначеною адресою була [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.2005 та витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 743991 від 20.07.2005. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представник відповідача Золочівської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, не заперечував проти задоволення заяви. Також у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] яка повідомила, що позивач являється її сусідкою і проживає зі своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] була піклувальником [PERSON] , вони тривалий час проживали разом, спільно вели господарство, позивач готувала для всіх їжу, [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] , сплачувала комунальні послуги. Заслухавши позивача, її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в смт Золочів Харківської області у віці 60 років, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.09.2013. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] належав: по частині [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] була піклувальником [PERSON] , яка була людиною з інвалідністю ІІ групи з дитинства та була не спроможна захищати свої права, відповідно до рішення виконавчого комітету Золочівської селищної ради Харківської області. Позивач проживає та має місце реєстрації за місцем мешкання [PERSON] з 30.01.2004, що підтверджується копією паспотра позивача, а також актом голови вуличного комітету [PERSON] яким підтверджується спільне проживання однією сім`єю позивача зі своєю померлою підопічною, складеним у квітні 2023 року в присутності двох свідків. Позивач після смерті [PERSON] вступила у фактичне управління та володіння майном померлої, а саме - будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проводила ремонтні роботи, розпоряджатися її майном та особистими речами на власний розсуд, що підтверджується доворами про користування електричною енергією та газифікацію домоволодіння, а також проведенням визначення ринкової вартості нерухомого майна, що відображено у звіті та технічному паспорті на вищезаначений будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що оформлені на [PERSON] . Таким чином, позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 13.04.2023, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у Свідоцтві про смерть померлої зазначено прізвище [PERSON] , а в Свідоцтві про право на спадщину за законом, вбачається, що власником нерухомого майна є [PERSON] . У зв`язку з чим, нотаріусом розяснено [PERSON] , звернутися із зазначених вище питань до суду. Крім того, зазанчено, що не підтверджено факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] та факт належності правовстановлюючих документів спадкодавцю. Проте в свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого Золочівською державною нотаріальною конторою 20.07.2005, спадкоємцем 1/2 частини майна гр. [PERSON] є дочка [PERSON] , інвалід ІІ групи дитинства. Спадкове майно складається з житлового будинку [ADDRESS] . Зазначені вище розбіжності у документах [PERSON] с перешкодою для отримання [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . Таким чином, задоволення позовної заяви для позивача має юридичне значення, оскільки має намір реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Золочівської селищної ради Харківської області 01.08.1953, [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] , прізвище зазначено [PERSON] (а.с. 5). На підставі вказаного свідоцтва про народження [PERSON] видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] Золочівським РВ УМВС України у Харківській області на прізвище [PERSON] (а. с. 3). Свідоцтво про смерть видано також на ім`я [PERSON] . Але в Свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому Золочівською державною нотаріальною конторою 20.07.2005, прізвище було помилково вказано як [PERSON] . Внаслідок помилки в написанні її прізвища виникла невідповідність між документами, що посвідчують особу та правовстановлюючими документами, яка перешкоджає позивачу реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті своєї підопічної, оскільки вона не може здійснити реєстрацію права власності на вказаний будинок. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявнику для реєстрації її права власності на вказаний житловий будинок. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи вищезазначене та аналізуючи всі подані заявником докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що [PERSON] та « [PERSON] » є одна і та ж особа. Факт належності [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Золочівською державною нотаріальною конторою 20.07.2005 на на частини будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Щодо вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю. Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1264 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.. Відповідно до ч.2 ст.3, ст.4 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] проживала зі спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті в частини будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , здійснювала за ним догляд, вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Вказані обставини також підтверджені показаннями свідка [PERSON] . Свідок беззаперечно підтвердила факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з 2004 року по день смерті останньої, в будинку за адресою: [ADDRESS] . У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для встановлення факту постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Щодо задоволення вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . За змістом частини другоїстатті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, передбачені положеннями статті 1219 ЦК України. Отже, об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, які належали особі на час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За відсутності спадкоємців 1-3 черг за законом, як спадкоємець четвертої черги за законом [PERSON] має право на спадкування майна своєї підопічної [PERSON] , оскільки у судовому засіданні встановлений факт проживання зі спадкодавцем більше ніж 5 років. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно дост. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. У зв`язку із чим, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, його право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на земельні ділянки не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved