Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову представник позивача [PERSON] вказувала, що за адресою: [ADDRESS] , знаходиться житловий будинок, загальною площею 90,60 кв.м., житловою площею 54,50 кв.м., право власності на який зареєстровано за [PERSON] .. [INFO] [PERSON] помер, внаслідок чого відкрилася спадщина, яку прийняли в рівних частинах [PERSON] , [PERSON] , та позивач по справі [PERSON] .. А 08 грудня 1956 року [PERSON] та [PERSON] подарували позивачу по справі [PERSON] належні їм 2/3 частини вказаного житлового будинку, а тому єдиним його власником стала [PERSON] , однак, відповідні зміни до державних реєстрів про право власності на зазначений житловий будинок внесені не були. В подальшому вказаний житловий будинок було знесено, а [PERSON] в 1958 році побудувала новий житловий будинок, в якому зараз і проживає, проте право власності на новозбудований житловий будинок так і не оформила. Оскільки своєчасно до реєстрових книг КП «Люботинське БТІ» не були внесені відомості про знесення старого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та право власності на який на даний час зареєстровано за [PERSON] , то [PERSON] не має змоги зареєструвати право власності на побудований нею житловий будинок за цією ж адресою. Саме тому позивач була змушена звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але її представник [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі її представника за наявними у справі документами та відповідно до вимог чинного законодавства. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Так, відповідно до довідки КП «Люботинське АПБ» №126-1/01-29 від 18 липня 2023 року право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, яке було видане Люботинською міською радою депутатів трудящихся 14 червня 1954 року. А відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину, яке було видане державним нотаріусом Люботинської державної нотаріальної контори Харківського району 24 листопада 1956 року та зареєстрованого в КП «Люботинське БТІ» 28 листопада 1956 року за реєстровим №2654, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ) став належати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному. 08 грудня 1956 року на підставі договору дарування домоволодіння, посвідченого Люботинською державною нотаріальною конторою Харківського району та зареєстрованого в КП «Люботинське БТІ» 08 грудня 1956 року за реєстровим №4280 [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм 2/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), позивачу по справі [PERSON] .. Таким чином з 08 грудня 1956 року [PERSON] стала єдиним власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві представник позивача зазначає, що набутий [PERSON] житловий будинок літ. «А-1» був знесений. Факт знесення набутого житлового будинку підтверджується довідкою-характеристикою за адресою: [ADDRESS] , складеною 09 червня 2023 року КП «Люботинське БТІ», з якої вбачається, що житловий будинок літ. «А-1», який зазначений в свідоцтві про право на спадщину від 24 листопада 1956 року, та в договорі дарування від 08 грудня 1956 року, був знесений. Також із вказаної довідки вбачається, що поштова адреса житлового будинку була змінена з « [ADDRESS] » на « [ADDRESS] » на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих від 28 листопада 1968 року, протокол №26, та за цією адресою було побудовано інший житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 90,60 кв.м., житловою площею 54,50 кв.м.. Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого КП «Люботинське БТІ» на замовлення [PERSON] станом на 09 червня 2023 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , були побудовані в 1958 році: житловий будинок літ. «А-1», з прибудовою літ. «А1-1», тамбуром літ. «а2», загальною площею 90,60 кв.м., житловою площею 54,50 кв.м., допоміжною площею 33,10 кв.м., а також сарай літ. «Б», з погребом літ. «бп», погріб літ. «Г», навіс літ. «Д», вбиральня літ. «Е», вигрібна яма літ. «Я», огорожа 3-6. Також відповідно до вказаною довідки Люботинського бюро технічної інвентаризації від 09 червня 2023 року житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 90,60 кв.м., житловою площею 54,50 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований до 05 серпня 1992 року, а отже не є самочинним. Водночас представником позивача до позовної заяви були додані копія акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 28 жовтня 1961 року, та копія акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 27 лютого 1988 року, відповідно до яких приймальна комісія постановляє пред`явлене до здачі в експлуатацію домоволодіння [PERSON] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , вважати прийнятим. Також станом на 1958 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку літ. «А-1», а саме з 1958 року [PERSON] набула статусу власника житлового будинку та вона набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 90,60 кв.м., житловою площею 54,50 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , був збудований та набутий [PERSON] одноособово. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] є забудовником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому суд задовольняє позов повністю та визнає за нею право власності на вказаний житловий будинок в порядку забудови. На підставі викладеного,

Outcome: approved