Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

12.10.2022 року [PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є сином відповідача. За рішенням суду з відповідача стягувались аліменти на користь матері позивача [PERSON] на утримання позивача до його повноліття. Після того, як позивачу виповнилося 18 років, відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає. 01.09.2019 року позивач зарахований до Кам?янського енергетичного фахового коледжу денної форми навчання де і продовжує навчання. Позивач зазначає, що він навчається на денній формі навчання, тому не має змоги працювати та самостійно себе утримувати. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення навчання, а саме до 28.06.2023. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 09.11.2022 року на виконання ухвали суду позивач подав уточнену позовну заяву. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 року відкрите спрощене позовне провадження у справі з викликом (повідомленням) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно відповідачу надіслано копію позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву та всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Проте відзив на позовну заяву не надав. В судове засідання сторони не з?явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.11.2003 Зарічанською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний запис № 10. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до довідки № 85, виданої Кам?янським енергетичним фаховим коледжем 04.08.2022, [PERSON] навчається у Кам?янському енергетичному фаховому коледжі за денною формою навчання з терміном навчання до 28.06.2023. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу (надалі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. В постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року по справі № 346/103/17 вказано, що при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Суд враховує, що [PERSON] на момент звернення до суду навчався у Кам?янському енергетичному фаховому коледжі на денній формі навчання, а тому не працював, що свідчить про те, що він потребував матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням. Суд також враховує, що позивач має здійснювати витрати на їжу, транспорт, одяг, зв`язок, навчально-методичні матеріали. Зокрема, довідкою №347 від 17.08.2022 року Кам?янського енергетичного фахового коледжу підтверджується, що студент [PERSON] в період з 01.08.2021 року по 01.08.2022 рік сплатив за проживання в студентському гуртожитку 2232, 00 грн. Суд приймає до уваги, що відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження своєї можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, проте вважає, що він має змогу надавати матеріальну допомогу, враховуючи що до повноліття сина, він сплачував аліменти. Разом з тим, суд враховує, що матеріальну допомогу у зв`язку із навчанням повнолітньому сину має надавати не тільки батько, а й мати. Також позивач зазначив, що у відповідача є інша сім`я. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. На думку суду, такий розмір аліментів є справедливим та розумним з урахуванням тих обставин та доказів, які були повідомлені і надані суду сторонами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обов`язкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобов`язання щодо сплати судового збору, а також суд виходить з того, що кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі № 161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір», а також задоволення позову після зменшення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп. - пропорційно до розміру первісних позовних вимог. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial