Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 08.06.2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, актовий запис № 11. Від шлюбу у подружжя є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що протягом останніх років подружнє життя стало погіршуватись, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подружжя має різні погляди на життя, що призводить до сварок та душевних страждань. На підставі викладеного позивач просить: розірвати шлюб укладений між сторонами 08.06.2002 року та визначити місце проживання молодшого сина з нею. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2023 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», оскільки позивач в позовній заяві було заявлено дві позовні вимоги. Заявою від 14.07.2023 року позивач усунула недоліки визначені ухвалою суду, а саме, надала суду заяву про розірвання шлюбу в новій редакції, згідно якої зазначила про відсутність спору щодо визначення місця проживання дітей, та відповідно виклала одну позовну вимогу про розірвання шлюбу. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 липня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, разом з цим, 04.09.2023 року (вх. № 24677) звернулась із заявою про слухання справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.30). Відповідач [PERSON] також звернувся із заявою про визнання позовних вимог, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності (а.с.35). Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, звернулись на адресу суду з заявами про підтримку та визнання позовних вимог, у зв`язку з цим, підстав для відкладення слухання справи відповідно до ст. 223 ЦПК України, не встановлено. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 08 червня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ульяновського районного управління юстиції, актовий запис № 11. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Свідоцтво про шлюб видане 08.06.2002 року, серія [NUMBER] (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження, сторони у справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб і створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач та відповідач на примирення не згодні, зазначили, що сім`я розпалася остаточно, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, та позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя під час розгляду справи заявлено не було. В силу положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати понесені з розглядом справи.

Outcome: approved