Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. У своїй позовній заяві посилався на те, що відповідно наказу начальника УСБУ в Харківській області №62-ос від 18.03.2011 року він обіймав посаду слідчого СВ УСБУ України в Харківській області у званні старшого лейтенанта юстиції. Після прийняття 19.06.2012 року до свого провадження кримінальної справи №2012/807/22, яка була порушена Харківською обласною митницею відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 305 КК України, з метою припинення його законної правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією в Харківській області, прокуратурою Харківської області за ініціативною та активною допомогою УБОП ГУМВС України в Харківській області, 22.06.2012 року була порушена кримінальна справа №18120068 та йому було висунуте обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. 22 червня 2012 року йому було обрано запобіжний захід підписку про невиїзд з місця мешкання. 03.07.2012 року його було відсторонено від посади слідчого СБУ в Харківській області, 07.08.2012 року на його майно накладено арешт. 28 березня 2016 року вироком Октярського районного суду м. Полтави, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.01.2017 року, він був виправданий за недоведеністю його вини у вчиненні злочину. 07.06.2018 року ухвалою Верховного суду України, вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 28 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10.01.2017 року залишено без змін. Отже з 22.06.2012 року до 07 червня 2018 року він знаходився під незаконним кримінальним переслідуванням. Незаконним обмеженням його прав йому завдано значної моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 3\~856 660 грн. Крім того, оскільки під час досудового розслідування він був незаконно відсторонений від посади, він не отримував заробітну плату. Розмір недоотриманої заробітної плати становить 278\~850 грн. Тому позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь суму моральної шкоди в розмірі 3\~856\~660 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 278\~850 грн. Зобов`язати правоохоронні органи, які незаконно притягли його до кримінальної відповідальності, надати офіційне пробачення у письмовій формі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2018 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. 01.10.2018 року до суду надійшов від Головного управління Національної поліції в Харківській області відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки права позивача не порушували. 05.10.2018 року до суду надійшов відзив від Державної казначейської служби України. Вказують, що матеріалами справи не підтверджено протиправної поведінки у діях відповідачів, а також відсутній причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. 10.10.2018 року до суду від прокуратури Харківської області надійшли письмові пояснення. Посилалися на те, що позовні вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відшкодуванню не підлягають. Позивачу завдання йому моральної шкоди необхідно довести і в разу доведеності необхідно брати в розрахунок перебування позивача під слідством та судом 54 місяця 18 днів. Також вказують, що відшкодування матеріальної шкоди в даних спірних правовідносинах не входить до компетенції суду. 18.10.2021 року до суду надійшли письмові пояснення Державної казначейської служби України. Вказують, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у даній справі та не несе відповідальність за шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють ОРД, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Позивач, залучивши їх відповідачем, а саме орган, що здійснює тільки списання коштів з державного бюджету, і не залучивши органи, дії яких, за твердженням позивача,призвели до завдання йому моральної шкоди, неможливо встановити всіх фактичних обставин справи, які необхідні для визначення її розміру. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа №642/4794/18 також передана на розгляд до Київського районного суду м.Полтави. Після цього справу в порядку, передбаченому ч.3ст. 14 ЦПК України, передано на розгляд судді Шаповал Т.В. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 23 лютого 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 25 травня 2023 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог, просила в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Харківської обласної прокуратури в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечувала, просила в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Третя особа - ГУНП в Харківській області в судове засідання свого представника не направила. Надали до суду свої письмові пояснення, в який просили в задоволенні позовних вимог відмовити та заяву про розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи відсутність підстав, передбачених\~ст.223 ЦПК України\~для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої, що в засідання не з`явився. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою керівника відділу прокуратури Харківської області від 22 червня 2012 року відкрито кримінальну справу у відношенні [PERSON] по факту отримання службовою особою, яка обіймає відповідальне становище, хабара за виконання в інтересах того, хто дає хабар будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища. 22 червня 2012 року постановою слідчого обрано [PERSON] запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановами слідчого від 02.07.2012 року та від 11 серпня 2012 року [PERSON] притягнуто в якості обвинуваченого за ч.3 ст. 368 КК України. Постановою слідчого від 03 липня 2012 року відсторонено [PERSON] від займаної посади слідчого слідчого відділу УСБУ в Харківській області. Також, судом встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 28 березня 2016 року [PERSON] виправдано за недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 368 ч.3 КК України. Даний вирок ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2017 року залишено без змін. Ухвалою Верховного суду України від 07 червня 2018 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 28 березня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2017 року залишені без змін. За змістом положень статей 15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди,відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.1 ч. 1\~ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до ст. 1176 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності,\~незаконного застосування запобіжного заходу,\~незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Позивачем вимоги про виплату недоотриманої заробітної плати до органів або осіб, якими приймалося рішення про його усунення від посади, не пред`являлися. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення за рахунок державного бюджету на користь позивача компенсації моральної шкоди, суд звертає увагу на таке. Відповідачем, до якого позивачем пред`явлено позовні вимоги, є Держава Україна в особі Державної казначейської служби України. Проте, Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі. На цю обставину неодноразово звертав увагу Верховний Суд. Так, у Постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19)Велика Палата Верховного Суду виклала правову позицію, відповідно до якої держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом з тим залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган. Вказана правова позиція залишається незмінною та неодноразово підтверджувалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)). Державна казначейська служба України не є тим органом державної влади, діями якого завдано шкоду. Крім того, позивачем вимоги про виплату недоотриманої заробітної плати до органів або осіб, якими приймалося рішення про його усунення від посади, не пред`являлися. Тому в задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки не є належним відповідачем у справі. Також, позивач просив суд зобов`язати правоохоронні органи, які незаконно притягли його до кримінальної відповідальності, а саме третіх осіб, надати офіційне пробачення у письмовій формі. Однак, позивач визначає правовий статус осіб, до яких ставить вимоги як треті особи, а не відповідачі. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судові витрати у справі суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed