Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому змінив, та просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Вимоги обґрунтовує тим, що 12.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №239. У період шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано, не зважаючи на те, що позивач на протязі восьми місяців намагався покращити стосунки в сім`ї заради їх майбутнього та дітей. Коли сторони прийшли до згоди жити окремо, між ними в усній формі було досягнуто згоди, що діти по черзі будуть проживати у кожного з них, при цьому, батьки будуть виконувати свої обов`язки по вихованню та утриманню дітей, але протягом періоду з січня по червень 2021 року діти неодноразово повідомляли йому, що вони пропускають очну школу без поважних причин, через небажання матері відвести їх до учбового закладу. Син, який є ерудованим та розумним хлопчиком, почав відставати в навчанні, рівень його читання та виконання домашнього завдання з шкільних предметів суттєво знизився. В період з початку липня 2021 по початок серпня 2021 року діти проживали з батьком, були на його повному забезпеченні, жодних конфліктів між ними не виникало. 06.08.2021 року відповідачка забажала зустрітися з дітьми та повернути їх після вихідних. [PERSON] взагалі відмовлявся їхати з матір`ю, щоб конфлікт не загострювався, він вмовив сина поїхати з матір`ю лише за умовою, що в понеділок забере його назад до себе. Приїхавши в понеділок за дітьми, [PERSON] не відчинила йому дверей до квартири і не надала можливості побачити та забрати дітей до себе, тож надалі він не мав можливості вільно (постійно) зустрічатися з дітьми. Для відстоювання своїх прав на дітей, щоб побачити та бути з ними разом, доводилося долати ряд переживань, нервових напружень, вмовлянь тощо. Адекватної розмови зі сторони матері дітей немає. Він пропонував різні способи та варіанти мирової угоди по проживанню/утриманню дітей, які всі були відкинуті. За 10 місяців 2022 року війни діти перенесли понад 11 переїздів з країну в країну, що супроводжувалося перебоями в їх навчанні і психічному стані. Позивач звертався з відповідною заявою до Служби у справах дітей Малиновської адміністрації Одеської міської ради з приводу встановлення місця перебування дітей та забезпечення спілкування з ними. Проте Службі у справах дітей не вдалося виявити їх місцезнаходження. За допомогою Національної поліції м. Одеси було визначено, що діти перебувають в Україні, Одеській області. В лютому 2023 року виявилося, що мати [PERSON] , сама виїхала за кордон до Туреччини, а дітей покинула на хвору бабушку. Діти стверджували, що матері з ними немає вже близько 3 тижнів. Син [PERSON] скаржився, що за цей час вона не цікавилася як в нього справи, що, як і де. Уроки він вчив самостійно наскільки це можливо і з батьком шляхом довгих переписок в месенджері. Син [PERSON] звернувся до батька, попросивши, щоб він його залишив у себе, про що було повідомлено матір. Місцезнаходження доньки, [PERSON] , 2010 року народження наразі не відоме. Наразі [PERSON] проживає разом з батьком та його дружиною [PERSON] . Позивач офіційно працює, має добрий стан здоров`я, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, житлові умови надають можливості, щоб син проживав разом з ними. Так як відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сина [PERSON] , 2012 року народження, який проживає з батьком, ухиляється від участі в утриманні малолітньої дитини, має здоровий та працездатний стан, може сплачувати аліменти на рівні частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки має зареєстрований ФОП та додаткові доходи. Від [PERSON] надійшла заява, в якій вона зазначила, що син висловив своє бажання проживати з батьком [PERSON] . З часу переїзду сина до батька з березня 2023 року, вона різними способами намагалась налагодити відносини с сином, але все марно. Але вона поважає думку свого сина, якщо він вирішив проживати з батьком. Крім того, відповідач визнала позовну вимогу та просить задовольнити про встановлення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . Визнала позовну вимогу та просить задовольнити про стягнення аліментів з неї [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Не визнає позовну вимогу про стягнення з неї на користь позивача всіх витрат, пов`язаних зі зверненням до суду, так як її матеріальний стан, наявність у неї на утриманні неповнолітньої доньки (батьком якої є позивач), на утримання якої він не сплачує аліменти, не дають їй можливості сплачувати судові витрати по справі, яку можливо було вирішити без втручання судової влади. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляджу справи сповіщений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутності. Суд, дослідивши докази, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 12.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №239. У період шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживали з матір`ю. Однак, наразі [PERSON] виявив бажання та проживає разом з батьком. Згідно висновку від 11.07.2023 року №1719/01-20 Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . В силу ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. \~Згідно ст.3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~Відповідно до ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. \~\~У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. \~\~В силу ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як передбачено ч.3 ст.157 СК України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. \~Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11. 1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. \~Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме, ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989. Відповідно до ст.171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору, зокрема, щодо її місця проживання. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування №1791/01-20 від 11.07.2023 року, у присутності батьків та психолога ЦСС ОМР, зі згодою членами комісії з малолітнім [PERSON] , [INFO] , була проведена бесіда, який повідомив, що хоче проживати разом з батьком. \~Суд погоджується із доводами позивача про те, що він як батько дитини належно виконує батьківські обов`язки, спроможний забезпечити дитину належними житлово-побутовими умовами, за матеріальним станом спроможний забезпечити утримання, виховання і розвиток сина на належному рівні. \~\~Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, зокрема те, що відповідач не заперечувала проти визначення проживання дитини з батьком, враховуючи висновок Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації від 11.07.2023 року №1791/01-20, виходячи із найвищих інтересів дитини, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування за дитиною та прийняття участі у її вихованні. \~ \~ \~ \~Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку з чим слід стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви про визначення місця проживання дитини у розмірі 1073,60 грн. Також слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позовної заяви про стягнення аліментів у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved