Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просила визнати за нею право на спадщину як спадкоємця першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS] , загальною площею 73,9 кв.м, житловою площею 36,0 кв.м, до складу якого входить: «А» - житловий будинок, «а» - прибудова нежитлова, «а1» - ганок, «Б» - господарська будівля, «В» - гараж, «Г» - погріб, «1-3» - огорожа. Вказала, що [INFO] в с. Жабокрич, Крижопільського району, Вінницької області помер її батько [PERSON] . [INFO] в с. Жабокрич, Тульчинського району, Вінницької області померла її мати [PERSON] . Її батько [PERSON] був головою колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] , а мати [PERSON] , член двору. Кожному з членів колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року (часу набрання чинності Законом України «Про власність») належало майно колишнього колгоспного двору, яке відповідно до ст. 120 ЦК України 1963 року знаходилося в спільній час совій власності членів, колгоспного двору, частки яких були рівними. Вона є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України. Інших спадкоємців немає. На земельну ділянку вона отримала від нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.09.2022. Після смерті батьків право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано, і частки кожного з членів колгоспного двору після припинення колгоспного двору не виділялися. Її мати також не встигла зареєструвати за собою право власності на житловий будинок після смерті батька. Відсутність правовстановлюючого документа стала причиною неможливості оформлення її спадкових прав на житловий будинок в нотаріальній конторі, про що нею було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від11.08.2023 № 107/02-31. Таким чином вона була змушена звернутись до суду із даним позовом, оскільки інакшим чином не може реалізувати свої законні права та інтереси. Позивач в своїй заяві до суду просила позов задовольнити, справу розглянути в її відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні на вирішення позовних вимог, поклався на думку суду. Вислухавши представника відповідача, дослідивши подані позивачами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні обставини. Як визначено в п. 23постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд зауважує, що в силу вимог ст. 392 ЦК України власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку, а з урахуванням положень ч. 1 ст.15 та ст.392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як визначено вст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1ст.1222 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1223ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1258ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. У відповідності зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Проте, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5ст. 1268 ЦК України). В силу припису ч. ч. 1 та 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] в с. Жабокрич, Крижопільського району, Вінницької області, помер батько позивача [PERSON] (а.с. 11) Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] в с. Жабокрич Тульчинського району, Вінницької області померла мати позивача [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до довідки від 17.05.2023 № 483, згідно по господарської книги № 5, особовий рахунок № [NUMBER] станом на 15.04.1991 житловий будинок за адресою [ADDRESS] відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, де [PERSON] - голова домогосподарства, [PERSON] - дружина. Після смерті матері позивача відкрилась спадщина на все майно, яке належало їй на момент смерті, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2022 позивач прийняла спадщину після смерті матері, а саме земельну ділянку, яка розташована на території бувшої Жабокрицької сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області, що належала померлому (а.с. 12). Як встановлено, мати позивача [PERSON] не встигала зареєструвати за собою право власності на даний житловий будинок після смерті чоловіка. Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст.120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно частини другої статті 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності. 11 серпня 2023 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Питель М.С. шляхом винесення постанови вих.№107/02-31, про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що посвідчують право власності спадкодавця на вищезазначений житловий будинок, у зв`язку із чим позивач (спадкоємець) не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] . Таким чином, з урахуванням встановлених під час судового розгляду на підставі наявних доказів обставин у справі та правовідносин сторін, які випливають із вказаних встановлених обставин, суд дійшов висновку, що до цих правовідносин підлягають застосуванню зазначені вище в рішенні норми права, позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому з метою захисту законних прав позивача (спадкоємця) на спадщину суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved