Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

17.04.2023 р. до Великоновосілківського районного суду Донецької області за підсудністю надійшла вказана справа. Після отримання відомостей в порядку ст.. 187 ЦПК України провадження у справі відкрито 18.06.2023 р. Справу призначено до розгляду 19.07.2023 р. Короткий зміст вимог позовної заяви Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. Сторони є батьками неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем. Відповідач [PERSON] з 11.10.2011 р., після розірвання шлюбу між сторонами, дитину не бачив жодного разу. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний виток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для задоволення потреб сина, який перебуває на повному утриманні позивача. Вважає, що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та просить позбавити відповідача батьківських прав щодо їх неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Позиція відповідача та третіх осіб Відповідач відзив за позовом не надав. Пояснення третьої особи відсутні. Процедура судового розгляду Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Пояснила, що відповідач матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, дитиною не цікавиться, з сином не спілкується, на дні народження не вітає. Вона зараз перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, якому у телефонній розмові відповідач пропонував, щоб той сплатив йому 50000 грн. і він відмовиться від дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є чоловіком позивача, проживає приблизно 7 років разом із нею, її сином [PERSON] та неповнолітніми дітьми. Підтвердив, що відповідач дитину не відвідує, не цікавиться її долею, не спілкується з дитиною. Востаннє, десь у 2015 році відповідач йому телефонував та запропонував, що за 50 000 грн. відмовиться від батьківства щодо дитини максима. Свідок був обурений, вважав це неприпустимим. Зазначив, що утримує дружину та дітей, у тому числі й [PERSON] , який йому як рідна дитина. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відомості про причини неявки в судове засідання відсутні. Вперше не з`явився в судове засідання 07.08.2023 р. Враховуючи, що за місцем останньої відомої реєстрації місця проживання відповідача (як ВПО) проводяться активні бойові дії, а місцем його реєстрації є тимчасово окупована територія (м. Донецьк) його було викликано через Веб оголошення. Отже, судом вживались всі можливі заходи щодо виклику у судове засідання. Таким чином, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв про зміну адреси реєстрації не надав. Відповідач про причини неявки не повідомив, від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність. Судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду або дані щодо поважності причин неявки відсутні. Суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутністю третьої особи, враховуючи вищенаведене, а також на те, що матеріали справи містять достатньо даних для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] (наразі [PERSON] , згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ) є батьками дитини, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 27.04.2010 р. по справі 2-579/10 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] (наразі [PERSON] ) стягнуто аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] . 11.10.2011 р. рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки (справа 2-1070) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.03.2009 р., після розірвання шлюбу прізвище позивача [PERSON] залишено без змін. Згідно довідки № 64 від 25.04.2022 р. КОЗ «Куликівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів», [PERSON] , батько учня 7-Б класу [PERSON] , [INFO] , не цікавився навчанням сина, не відвідував батьківські збори, жодного разу не спілкувався з класним керівником. Як вбачається з акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , складеному начальником відділу у справах дітей Любомльської міської ради, всі діти проживають в задовільних умовах, мають іграшки та все необхідне для їх розвитку. Любомльською міською радою складено висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини, [PERSON] , [INFO] , згідно якого, рада не може надати вказаний висновок та залишає вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] на розсуд суду, оскільки не має можливості перевірити місце проживання відповідача, провести з ним бесіди у зв`язку з знаходженням останнього відомого місця його проживання м. Макіївка Донецької області під окупацією. Даний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету від 28.06.2022 р. № 91. Суд звертає увагу, що останнім відомим місцем реєстрації відповідача є [ADDRESS] , але вказаний населений пункт також перебуває під тимчасовою окупацією. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно п.18 Постанови Пленуму №3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки батьків, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Вказане узгоджується також і з правовим висновком, викладеним у постанові ВС від 06.05.2020 по справі № 753/2025/19, згідно якого позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова Пленуму №3) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд бере до уваги, що за тривалий період, з 2016 року (як встановлено у судовому засіданні та підтверджується сукупністю наданих позивачем доказів) відповідач не цікавиться долею дитини [PERSON] , [INFO] , не відвідує його, не забезпечує матеріально, не цікавиться його успіхами, у тому числі у навчанні. Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З тексту документа, який вказаний як Висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав відповідача вбачається, що такий висновок фактично не зроблений органом опіки та піклування, а тому судом не враховується. Отже, враховуючи вищенаведене, підстави для застосування судом саме такого крайнього заходу, як позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] позивачем доведені та є обгрунтованими, з поведінки відповідача у відношенні дитини можна зробити висновок, що наявна вина у його діях щодо невиконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, [PERSON] , [INFO] , змінити поведінку відповідача стосовно виховання дитини у кращу сторону неможливо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини [PERSON] за наявності винної поведінки його батька, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.Інтереси дитини вимагають позбавлення батьківських прав відповідача. Судом враховано й інші обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Висновки суду за результатами розгляду позову Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, зокрема ставлення відповідача до своєї дитини [PERSON] , [INFO] , приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно цієї дитини, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Позбавлення батьківських прав відповідача, приймаючи до уваги винятковість обставин, вік дитини, а також те, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими, цілком відповідає найкращим інтересам неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, позивачем при зверненні сплачений судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп., згідно наданої квитанції, з відповідача у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача.

Outcome: approved