Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

у серпні 2018 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», військової частини [NUMBER] Національної гвардії України про відшкодування шкоди. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 серпня 2018 року справу передано судді Даниленку В.В. 17 вересня 2018 року було відкрито провадження у справі та вирішено слухати справу в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, від 6и лютого 2020 року було закрито провадження у справі відносно Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та прийнято до розгляду нову редакцію позовної заяви [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року у справі було призначено психологічну експертизу. Провадження на час проведення експертизи у справі було зупинено. 18 лютого 2021 року за вх. № 11350 з КНІСЕ надійшло клопотання експерта, якому доручено виконання судової психологічної експертизи № 10067/20-61 у цивільній справі № 753/16824/18 та рахунок від 12 лютого 2021 року № 497 за проведення судової психологічної експертизи. Рішенням Вищої ради правосуддя від 25 червня 2020 року [PERSON] звільнено з посади судді Дарницького районного суду міста Києва за власним бажанням. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 лютого 2021 року визначено головуючого суддю ( суддя-доповідач) Шаповалову К.В. 25 лютого 2021 року до КНІДСЕ було направлено лист з проханням повернути матеріали цивільної справи № 753/16824/18 провадження № 2/753/3857/21 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», військової частини [NUMBER] Національної гвардії України про відшкодування шкоди. 12 березня 2021 справу було повернуто до суду Ухвалою суду від 19 березня 2021 року справу прийнято до провадження суддею Шаповаловою К.В., поновлено провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначення підготовчого судового засідання на 6 квітня 2021 року. Підготовче засідання призначене на 06 квітня 2021 року було відкладено на 27 квітня 2021 року за клопотанням представника позивача. 19 квітня 2021 року до суду від відповідача військової частини [NUMBER] Національної гвардії України надійшов відзив, в якому він просив надіслати на його адресу рахунок експерта для проведення оплати призначеної експертизи у цивільній справі. 23 квітня 2021 року до суду від військової частини [NUMBER] Національної гвардії України надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до закінчення проведення судової експертизи та проводити розгляд клопотання без участі представника відповідача. 27 квітня 2021 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, на виконання клопотання експерта від 15 лютого 2021 року. Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року провадження у цивільній справі №753/16824/18 за позовом [PERSON] до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України про відшкодування шкоди було зупинено до проведення психологічного дослідження з метою визначення емоційного стану малолітнього [PERSON] . 04 квітня 2023 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на адресу суду надійшов висновок за результатами проведення судової психологічної експертизи № 10067/20-51 від 15 березня 2023 року та були повернуті матеріали цивільної справи № 753/16824/18. Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року було поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовче засідання на 16 травня 2023 року. 15 травня 2023 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог (вх. № 30673). 15 травня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. 30843). У судовому засіданні 16 травня 2023 року було прийнято до розгляду та долучено заяву позивача про збільшення позовних вимог та підготовче засідання було відкладено на 13 липня 2023 року на 11:00 год. за клопотанням представника позивача для ознайомлення із відзивом на позовну заяву. 23 травня 2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 32648). 25 травня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача на заяву про збільшення позовних вимог (вх. № 33580). У підготовче засідання 13 липня 2023 року з`явилася представник позивача та в режимі відеоконференції з`явилася позивач. Представник відповідача до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у судовому засіданні 16 травня 2023 року під розписку. Клопотань про відкладення підготовчого засідання суду не подавав, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 13 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 18 серпня 2023 року. 18 серпня 2023 року судове засідання було відкладено на 2 жовтня 2023 року за клопотанням нового представника відповідача для можливості сформувати позицію та підготуватись для надання ґрунтовних пояснень щодо предмету спору. У судовому засіданні 2 жовтня 2023 року представник позивача та позивачка підтримали позовні вимоги, вказали, що у заяві про збільшення позовних вимог викладено обгрунтований розрахунок заявлених вимог щодо стягнення шкоди, завданої смертю фізичної особи, доводи щодо збільшення вимог, порівняно з тим, що були заявлені у 2018 році. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги відповідачем визнаються в частині того, що за кермом автомобіля на момент ДТП був військовослужбовець, військової частини [NUMBER] , проте заперечив проти заявлених вимог, вказав, що страховою компанією було відшкодовано шкоду малолітній дитині та її розмір повністю покриває завдану шкоду, смертю фізичної особи. Вказав, що взагалі шкоду такого виду має відшкодовувати саме особа, яка була винна у її завдані, а не юридична особа, що випливає із змісту статей ЦК України. Також зауважив, що моральна шкода не підлягає задоволенню, оскільки як вбачається з висновку судової психологічної експертизи, малолітньому [PERSON] не було завдано моральної шкоди, з урахуванням його віку на момент смерті батька - 2 роки. Повторна експертиза позивачем не заявлялась, наданий висновок експертів не оскаржувався. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Як вбачається з вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 червня 2019 року, 25 листопада 2017 року близько 22 години водій [PERSON] , перебуваючи на службі та керуючи, згідно дорожнього листа № 11576, службовим автомобілем «ZAZ SENS», військовий номер [NUMBER] (який, згідно з довідкою в/ч [NUMBER] знаходиться на фінансовому обліку в/ч [NUMBER] ), рухаючись проїзною частиною вулиці Київської, неподалік будинку [ADDRESS] у напрямку Кільцевої дороги м. Києва, в порушення вимог пп. «б» п. 2.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», в порушення вимог пункту п. 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год», рухаючись зі швидкістю 70 км/год, не був уважним під час керування транспортними засобом, не стежив за дорожньої обстановкою, належним чином не відреагував на небезпеку у вигляді пішохода [PERSON] , який перетинав проїжджу частину вулиці Київська зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, не вжив заходів екстреного гальмування, чим порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті швидкої медичної допомоги. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 632 від 23 грудня 2017 року смерть [PERSON] , 1987 р. народження, настала внаслідок поєднаної травми голови, грудей та живота; виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, враховуючи їх масивність, полярність в розташуванні, можливо при ДТП: зіткненні транспортного засобу (ймовірніше легкового типу) з пішоходом. Ушкодження у вигляді поширених синців на задньо-зовнішній поверхні правого стегна і передньо-внутрішній поверхні лівого стегна, саден внутрішньої поверхні лівої гомілки, розрив зовнішньої частини капсули лівого колінного суглобу, морфологія країв переломів кісток правої гомілки можуть вказувати, що під час первинного контакту потерпілий займав вертикальне або близьке до нього положення на проїзній частині та був обернений правою боковою поверхнею тіла до транспортного засобу. Вироком суду від 5 червня 2019 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 415 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі статті 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 100250 (сто тисяч двісті п`ятдесят) грн. матеріальної шкоди, 100000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди та 13000 (тринадцять тисяч) грн. процесуальних витрат (а.с. 97-105, т.1) [PERSON] , [INFO] , є сином загиблого [PERSON] (а.с. 17, т.1). Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 13 липня 2018 року автомобіль марки «ZAZ SENS», військовий номер [NUMBER] знаходиться на фінансовому обліку військової частини [NUMBER] з 12 грудня 2016 року та рахується за командиром роти матеріально-технічного забезпечення [PERSON] (а.с. 30-31, т.1) Згідно з наказом командира військової частини [NUMBER] Північного оперативно-територального об`єднання Національної гвардії України від 21 серпня 2017 року вказаний автомобіль був закріплений за [PERSON] (а.с. 32, т.1). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, на момент ДТП, внаслідок якої загинув [PERSON] , застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується страховим полісом від 17 березня 2017 року № АК/5734560, ліміт відповідальності (страхова сума) за шкоду, завдану життю і здоров`ю забезпеченим транспортним засобом, встановлений у розмірі 200 000 грн на одного потерпілого, незалежно від кількості потерпілих. Звертаючись із позовом до суду в інтересах малолітнього [PERSON] , який є сином загиблого [PERSON] , позивачка ставила вимоги до страхової компанії ПАТ «НАСК «Оранта» та просила стягнути з компанії 200000 грн на відшкодування шкоди, з яких 161600 грн шкода, завдана смертю потерпілого та 38400 грн - моральна шкода. 4 лютого 2019 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та [PERSON] було укладено угоду про припинення зобов`язання переданням відступного, відповідно до якої страхова компанія відшкодовує утриманцю загиблого в загальному розмірі 156600 грн та моральну шкоду 38400 грн, після сплати потерпілій особі вказаної суми, сторони вважають припиненими зобов`язання за полісом від 17 березня 2017 року № АК/5734560, за подією, що мала місце 25 листопада 2017 року (а.с. 63, т.1). 7 лютого 2019 року на рахунок [PERSON] , законного представника малолітнього [PERSON] , було перераховано 195000 грн, що підтверджується реєстром безготівкових термінових переказів (а.с. 62, т.1). З огляду на здійснення страховою компанією виплат у повному обсязі, провадження у справі в частині вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» ухвалою суду, яка була занесена до протоколу, було закрито. Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18). Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що така шкода має стягуватись саме з винної особи, а не з військової частини, з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Встановлено, що ДТП, унаслідок якої малолітньому [PERSON] завдано шкоди, сталася з участю [PERSON] , який на момент цієї пригоди перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] та керував транспортним засобом, який знаходився на фінансовому обліку цієї військової частини, що не заперечувалось та не оспорювалось відповідачем, позивач правомірно з вимогами про відшкодування шкоди звернувся саме до військової частини. Суд відхиляє доводи представника відповідача стосовно того, що страхова компанія виплатила в повному обсязі кошти утриманцю загиблого, а також моральну шкоду, а тому вимоги до військової частини є безпідставними, з огляду на те, що загальний обсяг шкоди, право на відшкодування якої має малолітній [PERSON] , в тому числі поза межами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не обмежується складом сторін цього договору. Відповідно до статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц (пункт 73). Водночас за змістом статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди потерпілий має право на одержання від особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої-третьої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (стаття 1202 ЦК України). Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] , який загинув внаслідок ДТП, що мала місце [INFO] , у нього на утриманні перебував малолітній син [PERSON] , [INFO] , в інтересах якого пред`явлений позов, а тому з урахуванням положень статті 1200 ЦК України потерпілий має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника. Крім того, на його утриманні перебувала також дружина [PERSON] (позивач), оскільки відповідно до довідки ПАТ "Державний ощадний банк України" від 26 червня 2018 року, вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, відповідно до наказу від 4 листопада 2015 року № 1375-в у період з 13 листопада 2015 року по 1 вересня 2018 року (а.с. 29, т.1). Отже, частка, яка припадає на малолітнього [PERSON] , становить 1/3, з урахуванням частки, що припадала на самого загиблого. Відповідно до довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 12 березня 2018 року [PERSON] працював в Філії -Головне управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» з 18 серпня 2012 року інкасатором (а.с. 28, т.1). З урахуванням розміру заробітної плати, отриманої ним за шість місяців до смерті, його середній заробіток становив 11567 грн Відповідно до приписів статті 1197 ЦК України якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Представником позивача до заяви про збільшення позовних вимог надано розрахунок суми, яка заявлена до стягнення з відповідача на користь сина потерпілого, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за період з 25 листопада 2017 року по 1 травня 2023 року та з вирахуванням частки (1/3), що припадає саме на [PERSON] , відповідно за період з 25 листопада 2017 року по 31 грудня 2017 року його частка становила 6365,53 грн, у 2018 році - 74460 грн, у 2019 році- 83460 грн, у 2020 році - 96306,68 грн, у 2021-до 1 травня 2023 року - 296499,99 грн (а.с. 233, т.1) Вимоги позивача зводяться до необхідності стягнення з відповідача невиплаченого відшкодування за попередній період і щомісячними платежами до досягнення [PERSON] 18 річного віку. Перевіривши наданий представником позивача розрахунок суми, що підлягає стягненню одним платежем, суд доходить до висновку, що така вимога підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 400492,30 грн (557092,30 грн - 156600 грн страхової суми, сплаченої ПАТ «НАСК «Оранта»), одноразовим платежам, та надалі по 11166,67 грн щомісячно до досягнення [PERSON] 18 років. Представником відповідача не заперечував та не спростовувався розрахунок позивача в цій частині, не надавався контррозрахунок таких вимог. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Заперечуючи проти вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача, зокрема посилався на висновок експертів судової психологічної експертизи від 15 березня 2023 року № 10067/20-61, відповідно до якого експерти дійшли висновку, що у ході проведення психологічного дослідження даних щодо наявності психологічних страждань (моральної шкоди), що завдані військовою частиною [NUMBER] не встановлено, тому визначити можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , в межах цього дослідження не представляється можливим. Також у вказаному висновку зазначено, що у віці двох років дитина лише відображує настрій та реакції свого оточення, а тому не може безпосередньо відчувати моральну (психологічні страждання) від негативної події. Враховуючи зазначене, можливість виникнення у малолітньої дитини [PERSON] будь-яких переживань, зокрема психотравмуючих, стосовно події, що сталась коли їй було два роки - виключається. Дитина не могла сприйняти і запам`ятати дану подію, ідентифікувати і зафіксувати її собі, як негативну, і тому така подія не може призвести до психологічного травмування дитини, і тим більше викликати подальшу її дезадаптацію. Позивач та її представник не погоджуючись із висновком судової експертизи, зокрема вказали, що згідно висновку судової експертизи, її проведення було доручено двом експертам: Тамаковій Т.А. та Боженко А.В. Експертиза була проведена 20 травня 2021 року, а висновок складено лише 15 березня 2023 року, в той час як [PERSON] було видано свідоцтво 11 жовтня 2022 року. Позивач також вказала, що під час проведення експертизи, коли вона прибула із сином до експертної установу, була присутня лише експерт [PERSON] . Також позивач вказала, що на аркуші висновку 10 зазначено, що у приміщенні експертної установи 20 квітня 2021 року було проведено безпосереднє психологічне дослідження малолітнього [PERSON] , при цьому, як вбачається з матеріалів справи, суд ухвалою суду від 27 квітня 2021 року тільки надіслав матеріали справи до експертної установи. Також просили суд врахувати, що у клопотанні судового експерта, яке надсилалось на адресу суду від 15 лютого 2021 року, експертом Тамаковою Т.А. було зазначено, що саме їй було доручено проведення експертизи, призначеної судом. При цьому судом не призначалась комісійна чи комплексна експертиза, не зазначено також у висновку про утворення комісії керівником експертної установи. Відповідно до приписів статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд приймає до уваги зауваження позивача та її представника щодо наданого висновку судової експертизи та вважає, що вказане впливає на об`єктивність такого висновку. Крім того, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. Разом з цим, суд не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 липня 2022 року у справі № 811/4240/14. Суд не погоджується із висновком судової психологічної експертизи щодо того, що оскільки дитині на момент загибелі батька було 2,2 роки, враховуючи вікову психологію, дитина не здатна сприймати, усвідомити та запам`ятати будь-яку подію у своєму житті, а тому [PERSON] в момент втрати батька не міг розуміти сутність події, оскільки, за переконанням суду така травма (втрата рідної людини, батька) є триваючою, та не може обмежуватись виключно моментом смерті (загибелі) людини, «зникнути» зовсім з життя близьких загиблого, зокрема дитини, і не мати жодного впливу на формування майбутнього дитини, його поведінку, світогляд. Суд також відхиляє доводи представника відповідача, що відшкодування моральної шкоди вже здійснила страхова компанія, що є достатнім, з урахуванням висновку судової експертизи, оскільки за встановлених у цій справі обставин виплата малолітньому суми у розмірі 38400 грн не забезпечує належне відшкодування потерпілому моральної шкоди. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , про відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що діти є мало захищеними та потребують батьківської уваги та турботи, їх захисту та підтримки. За ситуації, що склалась, малолітній [PERSON] стає напівсиротою, позбавлений турботи рідного батька, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування такої шкоди. Розмір шкоди з урахуванням встановлених обставин у цій справі, виходячи із засад розумності та справедливості, глибини душевних страждань, пов`язаних зі смертю батька, з урахуванням того, що син потерпілого [PERSON] , 2015 року народження, позбавлений можливості на підтримку з боку батька, його участь у його житті, піклування, спілкування, проведення спільного часу разом, отримання від нього порад, настанов (з урахуванням того, що [PERSON] хлопчик), необхідно визначити у 238400 грн. Враховуючи також, що обов`язок відшкодувати моральну шкоду частково лежить і на страховій компанії і позивачу було виплачено її у розмірі 38400 грн, з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 200000 грн. За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи все вище зазначене, зважаючи на докази, які були долучені до позовної заяви, з огляду на обґрунтування заявлених позовних вимог, доводи представника відповідача та його обґрунтування щодо відсутності у відповідача будь-якого обов`язку щодо виплати потерпілому як моральної шкоди так і шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6004,92 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial