Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

12 січня 2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач, Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 01.03.2011 у розмірі 30 406,52 грн. станом на 11.10.2021, яка складається з: 20 220,14 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4403,12 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 5783,26 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua , складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в Банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Також, приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16000 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконав. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019, проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, визначені у розмірі: 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0% для картки «Універсальна голд». У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 11.10.2020 відповідач має заборгованість 30 406,52 грн. Ухвалою судді від 19 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 10 березня 2021 року у цивільній справі ухвалено заочне рішення, яким задоволені позовні вимоги. Ухвалою суду від 02 лютого 2023 року заочне рішення від 10.03.2021 скасовано за заявою представника відповідача про перегляд заочного рішення, справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 16 лютого 2023 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] - адвокат Вовк М.В. визнав частково позовні вимоги, а саме в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 023,92 грн., посилаючись на те, що надані позивачем витяг з Правил надання банківських послуг «Приватбанку» та Витяг з Тарифів Банку, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані. До спірних правовідносин між позивачем та відповідачем з приводу виконання кредитного зобов`язання повинні застосовуватися виключно умови кредитування визначені в Заяві-анкеті б/н від 01.03.2011, котра особиста підписана відповідачем. Крім того, відповідач не погодився з розрахунком заборгованості позивача, оскільки в заяві-анкеті від 01.03.2011 процентна ставка не зазначена, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, тому, вважає, що у позивача відсутні підстави для нарахування відсотків та неустойки, а також процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, відповідач повинен повернути позивачу фактично витрачені кредитні кошти., а саме відповідно до наданої позивачем виписки за період з 09.12.2017 по 15.10.2020 відповідачем було використано кредитних коштів на суму 41 429,18 грн., внесена ним сума коштів на погашення заборгованості становить 28 595,34 грн. Також, відповідач вважає, що необхідно враховувати те, що за договором у вигляді анкети-заяви від 01.03.2011, окрім кредитної картки [NUMBER] , були видані відповідачу кредитні картки [NUMBER] та [NUMBER] , і відповідно до виписки за період з 01.01.2011 по 06.01.2023 відповідачем було використано кредитних коштів на суму 1217,17 грн. 4 200,25 грн. відповідно, внесена сума коштів на погашення заборгованості в розмірі 4 186,28 грн. та 5 041,06 грн. відповідно. Таким чином, відповідачем з 01.03.2011 по 15.10.2020 використано кредитних коштів у сумі 46 846,60 грн., внесено на погашення заборгованості кошти в сумі 37 822,68 грн., заборгованість відповідача по кредитному договору за простроченим тілом кредиту становить 9 023,92 грн. Просив позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 01.03.2011 за простроченим тілом кредиту в розмірі 9 023,92 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити, а також стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати у розмірі 536,80 грн. по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та 6000 грн. по сплаті правничої допомоги. 06 березня 2023 року від позивача надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, у якій зазначається про те, що ухвалою суду від 02.02.2023 було скасовано заочне рішення і позивач вважає за необхідне надати відзив. Суд відхиляє цей відзив, оскільки він поданий після скасування заочного рішення, а також його подача у викладеній позивачем формі не передбачена чинним процесуальним законом. 13 березня 2023 року представником АТ КБ «Приватбанк» подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг б/н від 01.03.2011, у якій зазначено, що відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які разом складають Договір банківського обслуговування. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ним. Відповідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6 % (43,2 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо, тобто при укладенні договору сторонами були обговорені усі істотні умови. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий. Оскільки Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком та відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Також, позивач зазначає, що заявлений відповідачем розмір правничої допомоги у розмірі 6000 грн. не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості, просив зменшити до мінімально розумної суми, що підлягає компенсації відповідно до діючого законодавства, про що надав окремо письмове клопотання. 25 квітня 2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він зазначає про незгоду сторони відповідача із доводами, викладеними представником позивача стосовно належності доказів на підтвердження ознайомлення відповідача при підписанні анкети-заяви з умовами кредитування, а також щодо посилання на правові позиції, оскільки повинна бути врахована під час вирішення спору остання правова позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові у справі № 342/180/17 від 03.07.2019, згідно з якою витяг із Правил надання банківських послуг «Приватбанку» та Витяг з Тарифів Банку, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані. Крім того, заперечив проти клопотання позивача про зменшення витрат на правничу допомогу. 25 травня 2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, у яких викладені пояснення аналогічні викладеним у відповіді на відзив. 25 травня 2023 року ухвалою суду постановлено судовий розгляд справи провадити в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 28 червня 2023 року за клопотанням представника відповідача витребувані докази. 04 липня 2023 року від позивача надійшли докази на виконання ухвали суду. 21 липня 2023 року судовий розгляд відкладений за клопотанням представника відповідача у зв`язку із необхідністю подання додаткових пояснень з урахуванням витребуваних доказів. 06 вересня 2023 року від представника відповідача надійшли пояснення, а саме відповідач посилається на те, що позивачем не надані докази, які б ототожнили платіжну картку № [NUMBER] від 13.08.2017 як таку, що видана в межах дії Анкети-заяви від 01.03.2011 з врахуванням змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійсненням операцій з їх застосуванням. Письмового договору між сторонами про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку [NUMBER] від 13.08.2017 матеріали справи не містять. Вважає, що позовні вимоги про наявність заборгованості по кредитній картці [NUMBER] є недоведеними. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при зверненні до суду у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника Банку за відсутності відповідача. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, в задоволенні вимог просив відмовити у повному обсязі. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Судом встановлено, що 01 березня 2021 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої [PERSON] заявив про бажання оформити платіжну картку Кредитка «Універсальна» з бажаним лімітом 5000 грн., а також погодився з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 12). В обґрунтування позовних вимог позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зі сплатою 3,0 % в місяць, 7% від заборгованості, із зазначенням, що з 01.01.2013 всі такі карти переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі сплатою 2,5 % в місяць: за тратами здійсненими з 01.09.2014 - 2,9%, за тратами здійсненими з 01.04.2015 - 3,6%, зі сплатою обов`язкового щомісячного платежу у розмірі 7% від заборгованості, з 01.04.2014 - 5% від заборгованості, а також зі сплатою пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту; «Універсальна Contract» зі сплатою 1,7 % в місяць, з обов`язковим щомісячним платежем у розмірі 7% від заборгованості, з 01.04.2014 - 5% від заборгованості, з щомісячною комісією за кредитне обслуговування кредитної карти у розмірі 15 грн. та зі сплатою пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту; «Універсальна Gold» зі сплато. 2,5 % в місяць: з 01.04.2013 - 2,3%, за тратами здійсненими з 01.09.2014 - 2,7 %, за тратами здійсненими з 01.04.2015 - 5 %, обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості, щорічна комісія у розмірі 500 грн., з 01.06.2012 щомісячна комісія за обслуговування (з 01.04.2013 членський внесок 20 грн.), зі сплатою пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (а.с. 13). Крім того, до позовної заяви надано Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с. 14-38). Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором № б/н від 01.03.2011, укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON] , за період з 11.03.2018 по 11.10.2020 наявна заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 20220,14 грн., заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 4403,12 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 у розмірі 5783,26 грн. (7-9). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н), наданої АТ КБ «Приватбанк», старт карткового рахунку [NUMBER] відбувся 13.08.2017, у подальшому 07.02.20218 встановлено кредитний ліміт 500 грн., у подальшому 18.03.2018 збільшено кредитний ліміт до 2 500 грн., 05.04.2018 збільшено кредитний ліміт до 11 000 грн., 05.11.2018 збільшено кредитний ліміт до 16 000 грн., 25.03.2019 зменшено кредитного ліміту до 15 310 грн., 26.03.2019 зменшено кредитний ліміт до 15 310 грн., 05.06.2019 зменшено кредитного ліміту до 0,00 грн. (а.с. 10). З довідки, наданої АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: [NUMBER] 13.08.2017 терміном дії до 08/21 (а.с. 11). Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами, нараховані проценти на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України. Проте, у дослідженій судом Анкеті-заяві від 01.03.20211 зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність, однак відсутня інформація про те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16 цс 15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. Суд вважає, що в цьому випадку неможливо застосувати до правовідносин, які виникли між сторонами, правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01 березня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 січня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Крім того, посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на те, що відповідач користувався карткою, отримував кредитні кошти, здійснював часткове погашення заборгованості по кредитному договору, що підтверджується суд відхиляє, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували отримання, використання та погашення кредитних коштів відповідно до укладеного договору (анкети-заяви) від 01 березня 2011 року. З досліджених судом письмових доказів, зокрема розрахунку заборгованості за період з 13.10.2017 по 11.10.2020 (початок утворення заборгованості з 07.11.2018), наданого Банком, довідки про зміни умов кредитування (зміна кредитного ліміту) за період з 13.08.2017 по 05.06.2019, довідки про видачу кредитної картки 13.08.2017, а також з копії виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 01.03.2011 по 01.03.2020, вбачається, що до 11.03.2018 жодних коштів відповідач не отримував, станом на 13.10.2017 у графі розрахунку «заборгованість за наданим кредитом» та у виписці «залишок після операції» станом на 10.10.2017 за карткою [NUMBER] вказано 0,00 грн. Крім того, з виписки з особового рахунку (а.с.85-94) вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами відповідача у період з 01.03.2011 по 29.11.2013 на підставі Угоди № SAMDN50000041467633 від 01.03.2011, і станом на 29.11.2013 заборгованість за цією угодою відсутня (а.с. 92). Натомість, з 08.05.2013 [PERSON] використовує кредитні кошти на підставі іншої угоди № SAMDNWF00000405705 від 13.12.2013. Аналіз вказаних доказів дає суду підстави вважати, що існував інший кредитний договір у період з 13.12.2013, який діяв на час видачі кредитної картки 13.08.2017, і це не є тим договором, на який посилається позивач як на підтвердження своїх позовних вимог. При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження укладення між сторонами нового кредитного договору або пролонгування договору від 01.03.2011, на підставі якого видано кредитні кошти, кредитну картку у 2017 році, нараховано заборгованість за період 2017-2020 роки. Більш того, позивач стверджував, що Банком було видано лише одну кредитну картку - у 2017 році, що не відповідає руху коштів, викладених у виписці по особовому рахунку. З огляду на наведене, враховуючи відсутність, насамперед, доказів того, що саме під час виконання укладеного між сторонами договору від 01.03.2011, виникла зазначена у позові заборгованість, тобто відсутність правової підстави для стягнення коштів з відповідача, недоведеність узгодженості сторонами істотних умов договору, на підставі якого нараховано заборгованість, суд вважає, що позивачем не доведено позов, що є його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову у повному обсязі, суд не відшкодовує позивачу витрати по оплаті судового збору за подачу позову у розмірі 2102 грн., проте, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову необхідно вирішити питання відшкодування судових витрат, понесених відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу [PERSON] надавав адвокат Вовк М.В. на підставі Договору про надання правничої (правової) допомоги від 15 грудня 2022 року та Ордеру АЕ №1150462 від 15.12.2022 (а.с. 96-98). Згідно з Актами приймання-передачі правничої допомоги від 10 січня 2023 року та 14 лютого 2023 року, адвокатом Вовком М.В. були вчинені дії щодо усної консультації, ознайомлення з матеріалами справи, складання заяви про перегляд заочного рішення, ведення адвокатом справи у суді першої інстанції, всього на загальну суму 4 000,00 грн. (а.с. 100), які було сплачено згідно квитанції (а.с. 99), а також складання відзиву на позовну заяву, за що [PERSON] сплатив адвокатові 2 000 грн. (а.с. 118). 13 березня 2023 року позивачем подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у якому АТ КБ «Приватбанк» вважає, що сума витрат, що заявлена представником відповідача значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ, та не є пропорційною щодо витраченого часу, не є доведеною, що була фактичною та неминучою (а.с. 150-151). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Суд, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. є обґрунтованими та підлягають стягненню з позивача, що не суперечить принципу розподілу судових витрат і, на думку суду, позивачем не спростовано співмірність таких витрат, а лише надана оцінка роботі адвоката, яка на думку позивача, не вимагає значного обсягу та юридичної роботи, що є суб`єктивним ставленням до цієї справи. Крім того, відповідачем було сплачено судовий збір при подачі заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 536,80 грн., який також підлягає стягненню з позивача на користь відповідача у зв`язку із відмовою у задоволенні позову за наслідками перегляду справи після скасування заочного рішення.

Outcome: approved