Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми основного боргу за спожитий природний газ в розмірі 13780 грн. 13 коп. В обгрунтування позову позивач зазначив, що як суб`єкт ринку газу з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб та є постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною\~комісією що\~здійснює державне\~регулювання у\~сферах енергетики\~та комунальних\~послуг (НКРЕКП),\~які є\~однаковим для\~всіх побутових\~споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу. Відповідач акцептував договір, фактично споживаючи природний газ та частково сплативши вартість спожитого природного газу. На умовах договору постачання природного газу побутовим споживачам, позивач постачав природний газ, а відповідач отримував його та використовував для власних потреб. Вартість використаного природного газу відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до тарифів, що визначаються нормами чинного законодавства. Відповідачем по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в період з грудня 2020 року по лютий 2023 року включно було спожито природний газ на загальну суму 13780 грн. 13 коп., вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ, яка залишились незадоволеною відповідачем. Заперечення щодо сплати боргу відповідачем не надано. Постачальник звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, за якою ухвалою суду від 03.02.2023 року по справі №383/132/23 було відмовлено у видачі судового наказу. Оскільки відповідач у порушення договірних відносин не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, а тому виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.38-39). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі за наявними в матеріалах справи доказами. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, пояснивши, що в будинку не проживала та газ не споживала, 16.11.2020 року продала будинок за адресою: [ADDRESS] . Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно довідки про фінансовий стан споживача [PERSON] , по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за період з грудня 2020 року по лютий 2023 року включно, наявна заборгованість в сумі 13780 грн. 13 коп. (а.с.27). Статтею 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна. Власність зобов`язує (ч.4 ст.319 ЦК України). Частина 1 ст.526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано суду копію договору купівлі-продажу від 16.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області Скрипнік О.В., зареєстрованого у реєстрі за №574, 578, відповідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] , [INFO] , земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком, з належними до нього будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.50-53). Крім того, відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 29.11.2014 року, [PERSON] має з 05.05.2016 року зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.47-48). За таких обставин у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували право власності [PERSON] на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , а також факт проживання у вказаному житловому приміщенні. Відповідно ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач [PERSON] 16.11.2020 року відчужила житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , докази проживання відповідача у вказаному житловому приміщенні та споживання природного газу у період з грудня 2020 року по лютий 2023 року відсутні, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed