Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

У липні 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач зазначила, що з 14.02.2023 перебуває у шлюбі з відповідачем, що зареєстрований Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 156. В шлюбі у подружжя народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від утримання спільної дитини, не купує одягу, продукти харчування, ліки. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивача. Враховуючи вік дитини, позивач позбавлена можливості працювати, оскільки перебуває в декретній відпустці. Відповідач є працездатною особою, офіційно не працевлаштований, проте неофіційно займається посередництвом в купівлі-продажу та відновленні автомобілів, отримує дохід близько 40000,000 грн на місяць. Зважаючи на те, що з відповідачем не досягнуто згоди щодо розміру утримання, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та аліменти на своє утримання до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку в розмірі 2500,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 14.08.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем вимоги позову визнаються частково. Зокрема, відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно. Просив відмовити у задоволенні позову про стягнення з нього аліментів на утримання дружини, до досягнення дитиною трьох років. Свої заперечення обгрунтовував тим, що з дружиною перебував у шлюбі дуже короткий час. Відносини не склалися через непорозуміння та сварки. Позивач не попередивши його, та не тримавши дозвіл, виїхала з дитиною до країни Німеччина, де наразі проживає разом з дитиною. Вказує, що позивач отримує від уповноважених органів Німеччини фінансову допомогу на себе та їх спільну дитину, про що навмисно не повідомила суду. Також просив врахувати, що він ніколи не ухилявся від утримання дитини, двічі перераховував кошти позивачу, на даний час він безробітний, а заявлений позивачем розмір аліментів є недоведеним. Ухвалою суду від 26.09.2023 долучено до матеріалів справи відповідь від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10.08.2023. Відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 14.02.2023 сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 156. В шлюбі [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] . Сторони проживають окремо, дитина проживає разом із матір`ю. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивачем обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття. Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру аліментів та погоджуючись сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки, відповідач посилається на відсутність у нього доходу. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). При цьому відповідачем не надано доказів, що він звертався до органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітний, з метою отримання допомоги по безробіттю та подальшого працевлаштування. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, як наявності так і відсутності у відповідача доходу, рухомого чи нерухомого майна, інших аліментних зобов`язань або стягнень за виконавчими провадженнями. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач хронічними захворюваннями не страждає, доказів зворотного в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України з даного приводу в розпорядження суду не надано. Відповідачем не доведено належними доказами, що позивач та дитина отримали тимчасовий захист в Республіці Німеччина та отримують фінансову допомогу від країни. Відтак, ураховуючи вік дитини та її потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування комунальними, медичними послугами) та потреби в реалізації соціального розвитку, суд вважає за необхідне на підставі ст. 184 СК України визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн, щомісяця, починаючи стягнення з 05.07.2023 та до повноліття дитини. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Суд погоджується з позивачем, що визначення аліментів в твердій грошовій сумі відповідає приписам ст. 80 СК України. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач немає змоги працювати і утримувати себе. Враховуючи те, що дитина сторін проживає разом з позивачем, остання несе витрати по її утриманню, забезпечує її лікуванням у разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, на час розгляду справи позивач не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, що не досягла трьох років, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти в розмірі 2500,00 гривень щомісячно, починаючи з 05.07.2023 та до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які мають стягуватись з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, суд враховує, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу на утримання матері своєї дитини. На переконання суду, визначений позивачем розмір аліментів на її утримання в сумі 2500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років не є надмірним, враховуючи, що законом з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 589 грн. Отже на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих сторонами доказів суд дійшов висновку про задоволення позову. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст.80, 84, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved