Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

В травні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування з законом на спадкове майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла її та відповідача мати - [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно в вигляді житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка (кадастровий №2322155600:05:009:0018) площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, що розташована за цією ж адресою, а саме: в [ADDRESS] . Спадщину, відкриту після смерті матері в порядку спадкування за законом, як діти померлої, прийняли в рівних частках позивачка та відповідач, звернувшись з відповідними заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Карташової Т.М., в зв`язку з чим була відкрита спадкова справа. Однак, при оформленні спадщини з`ясувалось, що на спадковий житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстроване право власності, а на спадкову земельну ділянку відсутній оригінал державного акту на право на земельну ділянку, тому нотаріусом Карташовою Т.М. була видана Постанова від 15.03.2023 про відмову в вчиненні нотаріальної дії. Посилаючись на те, що оформити свої спадкові права на це спадкове майно позивачка не має змоги оформити позасудовому порядку, тому вона повинна була звернутися до суду. З огляду на вищевикладене [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: житлового будинку літ. «А», службову прибудову літ. «а», житлову прибудову (літню кухню) літ. «Б», погріб літ. «пг1», сарай літ. «В», душ літ «Г», вбиральню літ. «Д», погріб з шийкою літ. «пг», гараж літ. «Е-2», сарай літ. «Ж», навіси літ. «И,К,З», паркан №1, ворота №2, паркан №3, замощення 1. Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на частину земельної ділянки (кадастровий № 2322155600:05:009:0018) площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , померлій [INFO] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯИ№916118. Відповідач [PERSON] в свою чергу звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом, про визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на частину житлового будинків з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: житлового будинку літ. «А», службову прибудову літ. «а» , житлову прибудову (літню кухню) літ. «Б», погріб літ. «пг1», сарай літ. «В», душ літ «Г», вбиральню літ. «Д», погріб з шийкою літ. «пг», гараж літ. «Е-2», сарай літ. «Ж», навіси літ. «И,К,З», паркан №1, ворота №2, паркан №3, замощення 1. та про визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом на частину земельної ділянки (кадастровий № 2322155600:05:009:0018) площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , померлій [INFO] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯИ№916118. Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 16.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 17.07.2023 прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом [PERSON] . Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 17.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, від представника позивачки - адвоката Заярної М.А. надійшла до суду заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі та участі позивачки без фіксації технічними засобами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, згодна з інвентаризацією, проведеною відповідачем, уточнену зустрічну позовну заяву визнає, просить позов задовольнити, зустрічну позовну заяву визнає. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник не з`явились, від представника - адвоката Попової К.Р. надійшла до суду заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі та участі відповідача без фіксації технічними засобами, зустрічні уточнені позовні вимоги підтримує, позовну заяву визнає, просить зустрічний позов задовольнити. Суд за вказаних обставин вважає за можливе розгляд справи за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не з`явились. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позовні та зустрічні позовні вимоги сторін є обґрунтованими та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується наданим суду свідоцтвом про її смерть серія [NUMBER] . Факт родинних відносин [PERSON] з матір`ю підтверджений наданими суду: свідоцтвом про її народження серія [NUMBER] від 05.09.1973 та свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 31.10.1999, відповідно до якого вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Факт родинних відносин [PERSON] підтверджується його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.11.1965 Із матеріалів спадкової справи № 124/2010 рік, наданої суду приватним нотаріусом Карташовою Т.М. вбачається, що сторони своєчасно та належним чином прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті їх матері. Відповідно до Постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.03.2023 та від 17.05.2023 сторонам по справі відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок та земельну ділянку. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «про нотаріат» у разі не подання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок». Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Правовідносини з забудови індивідуального житлового будинку [PERSON] , померлою [INFO] , (станом на 1983 рік (побудовані будинок разом з господарськими спорудами) були врегульовані нижченаведеними нормами права та підзаконними нормативними актами. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування. Забудова відбулась в передбаченому діючим на той час законодавством порядку. Земельна ділянка під забудову була виділена площею 0,0700 га (Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального житлового будинку та виписка із рішення №20 від 29.10.1974 року Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області додається). У відповідності до вказаного Указу Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948 року прийнято Постанову, п. 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно як індивідуальний житловий будинок. Крім того, судом встановлено, що зі спадкодавицею [PERSON] 03.12.1974 року був укладений Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, що відповідно до додатку 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селах міського типу Української РСР, яка є діючою на час закінчення будівництва житлового будинку в [ADDRESS] на 1983 рік, є правовстановлюючим документом, відповідно до якого БТІ проводило реєстрацію права власності. Вищеперелічені докази підтверджують ті обставини, що спірний житловий будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії. Згідно п. 4 розділу «Спори про право власності та інші речові права» висновків Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за 1 півріччя 2012 року., «за змістом статей 2,3 Закону України від 01.07.2004 року №1952- 1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об`єкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним Законом, не породжує в особи права власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом об`єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва(постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. у справі №6-54цс12)». Згідно з п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та 11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіону України від 19.03.2013 року №95, закінчені будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальні(садибні) житлові будинки не підлягають прийняттю в експлуатацію. Документом, який засвідчує відповідність таких об`єктів вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З урахуванням факту побудови будинку спадкодавицею в 1983 році, що підтверджується наданим суду технічним паспортом на будинок та відповідно до приписів листа ВССУ від 16.05.2013 суд вважає, що [PERSON] , померла [INFO] , набула за життя право власності на спірний будинок, у зв`язку з чим за [PERSON] та [PERSON] може бути визнане право власності на спадковий будинок в порядку спадкування за законом по частині за кожним. Згідно ст. 1225 ЦК України ( діючої редакції) вбачається, що право власності на земельні ділянки переходить в порядку спадкування без зміни цільового призначення. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Суд встановив, що право власності [PERSON] на спадкову земельну ділянку (кадастровий № 2322155600:05:009:0018) площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] зареєстроване за нею на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯИ№916118. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене,

Outcome: approved