Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

В червні 2023 р. [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий Червоногвардійським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій обл., 11.11.2000 р. правовстановлюючого документу, а саме - диплому серії [NUMBER] від 09.06.1990 р. В обґрунтування вимог вказала, що у 1985 р. вона вступила до Донецького політехнічного інституту, а в 1990 р. закінчила повний курс за спеціальністю економіка та організація машинобудівної промисловості. Проте при видачі диплому була допущена помилка в написанні імені « [PERSON] », в той час як у паспорті « [PERSON] ». У січні 2023 р. заявниця звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії, однак період навчання з 01.09.1985 р. по 31.07.1990 р. заявниці не зараховано, оскільки вбачаються розбіжності в написанні імені. Вказані відомості необхідні заявнику для отримання пенсії. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2023 р. відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду на 04.10.2023 р. Заявник в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи судом повідомлена належно, подала до суду заяву ,в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала. Представник заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного Фонду України в Київській області в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся. Оскільки матеріали містять усю необхідну для вирішення справи інформацію, суд вважає можливим провести розгляд справи без особистої участі заявника та представника заінтересованої особи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) cмерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] у 1985 р. вступила до Донецького політехнічного інституту і в 1990 р. закінчила повний курс Донецького політехнічного інституту за спеціальністю «економіка та організація машинобудівної промисловості». Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 09.06.1990 р. [PERSON] присвоєно кваліфікацію інженера-економіста, що підтверджується дипломом серії [NUMBER] . Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , навчалась в Донецькому політехнічному інституті в період з 01.09.1985 р. по 31.07.1990 р. Відповідно до листа Головного Управління Пенсійного Фонду України у Київській області від 08.02.2023 р. повідомлено, що при призначенні пенсії не зараховано період навчання з 01.09.1985 р. по 31.07.1990 р., згідно диплому серії [NUMBER] , оскільки в дипломі зазначене ім`я « [PERSON] », а в паспорті « [PERSON] ». Відповідно до листа Донецького національного технічного університету від 19.04.2023 р., у зв`язку із тимчасовою окупацією міста Донецьк, захопленням невідомими особами будівель та споруд університету, розташованих в місті Донецьк,у адміністрації університету на теперішній час відсутній доступ до будь-якої документації університету, створеної до 03.10.2014 р., у т.ч. архівних документів осіб, які навчались в університеті. Тож, враховуючи вищевикладене, а саме за відсутності доступу до архівів документів, та за відсутності інформації, що підтверджує факт навчання заявника у Донецькому політехнічному інституті, видати дублікат диплому не представляється можливим. Встановлення факту належності їй диплому необхідно заявнику для зарахування періоду навчання до страхового стажу. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. за №1058 (далі Закон №1058) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні. Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про Пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. за № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII). Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом. Виходячи із норм ст.ст. 22 та 64 Конституції України право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною, і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України. Таким чином право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується. На виконання положень пункту 4.2 розділу ІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду України при прийманні документів перевіряють зміст і належне оформлення наданих документів, зокрема, на відповідність прізвища, імені, по батькові, що зазначені в наданих заявником документах, паспорту громадянина України, фіксують та засвідчують виявлення розбіжностей (невідповідності) В разі виявлення розбіжностей в написі прізвища, імені та по батькові в наданих заявником документах, належність цих документів заявникові встановлюється в судовому порядку. Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено встановлення ідентичності записів прізвища, імені та по батькові на підставі експертного висновку. Необхідність встановлення фактів як правило стосується документів, які було видано за часи існування СРСР коли майже усі документ, зокрема такі, що посвідчують особу, заповнювались російською мовою через що, вже під час незалежності України внесло певну плутанину та завдало складнощів особам, на чиє ім`я такі документи видано. Відтак, і при заповненні документів українською мовою, було допущено помилку у написанні імені заявника, у зв`язку з розбіжністю та невірністю написання імені особи на українській мові, у заявника утворилась перешкода в реалізації права на пенсійне забезпечення. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Отже судом встановлено, що на час розгляду справи втрачена можливість внесення змін або виправлень до вищезазначеного диплому, з матеріалів справи не вбачається наявність спору про право, враховуючи, що факт належності [PERSON] , [INFO] , диплому знайшов своє повне підтвердження, а також неможливість заявника у інший спосіб захистити свої права, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved