Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 жовтня 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 26 лютого 1993 року. Під час шлюбу вони з відповідачкою та двома синами проживали та були зареєстровані в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на праві особистої приватної власності. Перебуваючи у шлюбі, вони з відповідачкою, скориставшись державною програмою «Доступне житло», за рахунок спільних сумісних коштів подружжя та іпотеки, яка була повністю погашена під час перебування у шлюбі, придбали в новобудові 2-кімнатну квартиру жилою площею 30,3 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Оскільки ця квартира знаходилася в новобудові, то за рахунок їхніх з відповідачкою спільних коштів вони протягом декількох років робили в ній капітальний ремонт, бо вона була непридатна для проживання. Після закінчення капітального ремонту, в листопаді 2015 року, вони вселилися до спірної квартири, але до цього часу залишилися зареєстрованими в його квартирі по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що спірна квартира була придбана ним та відповідачкою під час шлюбу за їхні спільні сумісні кошти, то вона являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя і кожен з ним має на неї рівне право по 1/2 частині. Право власності на спірну квартиру зареєстровано на ім`я відповідачки, але остання в зв`язку з розірванням шлюбу не бажає в добровільному порядку визнавати за ним право власності на половину нерухомого майна, придбаного в шлюбі. Посилаючись на вказані обставини, просить визнати за ним право власності на частину 2-кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 жовтня 2020 року відкрите загальне позовне провадження у вказаній справі з призначенням підготовчого засідання на 09 лютого 2021 року. 09 лютого 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 13 травня 2021 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача про відкладення. 13 травня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 11 серпня 2021 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача. Також [PERSON] 22 січня 2021 року звернувся окремо до суду з позовом до [PERSON] і просив вселити його в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , встановити порядок володіння та користування зазначеною квартирою. Позовні вимоги аналогічні позову про визнання права власності на частину спірної квартири, та доповнено наступними обставинами. 05 січня 2021 року він виявив пропажу ікони, яка зберігалася в шафі в його кімнаті. Ця ікона була подарована йому бабусею приблизно в 1991- 1992 роках як сімейна реліквія, яка була для нього великою цінністю. Він звернувся до відповідачки з питанням, навіщо вона забрала ікону, яка їй не належить, але [PERSON] заявила, що він повинен довести, що в нього ця ікона була, а потім сказала, що ікона підлягає поділу між ними. Повертати ікону вона не бажала, тому між ними виникла сварка. Він дуже розхвилювався і оскільки має захворювання серця, то, щоб заспокоїтися, вийшов на вулицю, забувши ключі від квартири в своїй кімнаті. Коли він прийшов додому, то відповідачка відкрила йому двері і він зайшов до квартири. Виявивши пропажу ключів, він попросив [PERSON] повернути їх, але на прохання вона не реагувала і відмовилася повертати ключі. Потім вона разом з сином [PERSON] випхали його з квартири і відмовилися відкривати двері. Починаючи з 05січня 2021 року і по теперішній час він не може зайти до своєї квартири, оскільки в нього немає від неї ключів, а також ключа від домофону, який був разом з ключами від квартири. Звернення до органів поліції не дало ніякого результату, бо відповідачка не відчиняє дверей квартири і не бажає спілкуватися. В присутності працівників поліції, які прибули на його виклик 05 січня 2021 року, вона відмовилася відчиняти двері, заявивши, що вже відпочиває, а також відмовилася віддати йому ліки від серця, які він постійно приймає, документи, гроші, які знаходяться в квартирі. При цьому відповідачка заявила, що ця квартира є її власністю. Із-за такої неправомірної поведінки [PERSON] йому стало погано з серцем, тому була викликана «швидка допомога» і його відвезли до КНП «Центральна міська клінічна лікарня» СМР, де була надана медична допомога і із-за діючого карантина запропоновано амбулаторне лікування. Ця обставина підтверджується довідкою про огляд лікаря-кардіолога від 05 січня 2021 року. 06 січня 2021 року він звернувся за допомогою до дільничного інспектора, сподіваючись, що зможе вселитися до своєї квартири, але відповідачка знову не відкрила двері квартири. Такі дії [PERSON] є порушенням його законних прав та інтересів на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном. З вини відповідачки він зараз змушений тимчасово проживати в квартирі сестри [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , хоча має своє постійне місце проживання в м.Суми. Оскільки вирішити з [PERSON] цей спір в добровільному порядку неможливо, він змушений звертатися до суду з позовом про вселення до квартири, 1/2 частини якої належить йому на праві спільної сумісної власності. Посилаючись на вказані обставини, просить вселити його в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; встановити порядок володіння та користування цією квартирою та виділити йому у володіння та користування жилу кімнату площею 13,0 кв.м, а відповідачці - жилу кімнату площею 17,3 кв.м. Підсобні приміщення в квартирі - кухню площею 9,2 кв.м з лоджією - 4,1 кв.м, коридор площею 9,4 кв.м, ванну кімнату площею 3,4 кв.м. туалет площею 1,3 кв.м залишити в загальному користуванні. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми (суддя Шелєхова Г.В.) від 25 січня 2021 року відкрите провадження у справі № 591/361/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення до квартири та встановлення порядку користування нею, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 12 березня 2021 року о 09 год. 00 хв. Протокольною ухвалою суду у справі № 591/361/21 12 березня 2021 року судове засідання відкладене до 02 квітня 2021 року 11 год. 45 хв. за клопотанням представника відповідача. У зв`язку із знаходженням головуючого судді Шелєхової Г.В. на лікарняному розгляд справи № 591/361/21 відкладено на 13 травня 2021 року 11 год. 00 хв. Протокольною ухвалою суду у справі № 591/361/21 13 травня 2021 року судове засідання відкладене до 08 червня 2021 року 11 год. 45 хв. за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою суду у справі № 591/361/21 від 08 червня 2021 року залучено до участі у справі третіх осіб [PERSON] та [PERSON] та у зв`язку з залученням третіх осіб розгляд справи відкладено до 02 липня 2021 року до 14 год. 45 хв. 01 липня 2021 року від третьої особи [PERSON] надійшов відзив на позов про вселення до квартири та встановлення порядку користування нею, в якому зазначає, що позивач у позові стверджує про те, що перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, вони скористатися державною програмою «Доступне житло», за рахунок спільних коштів та іпотеки, яка була повністю погашена під час шлюбу, придбали в новобудові 2-кімнатну квартиру житловою площею 30, 3кв.м за адресою: [ADDRESS] . Він заперечує проти даних тверджень позивача, оскільки мати - [PERSON] фактично придбала спірну квартиру самостійно, кошти, якими вона оплачувала вартість квартири були передані їй її татом - [PERSON] , його батько - позивач по справі, був занесений відповідачем в документи задля можливості скористатися державною програмою «Доступне житло» і жодних спільних коштів при придбанні спірної квартири ним не вносилось. Підтвердженням зазначеним обставинам є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 березня 2012року, видане на ім`я [PERSON] . Крім того, зазначає, що [PERSON] має власне житло, а саме квартиру [ADDRESS] , в якій він зареєстрований і проживає. Вказане доводить забезпеченість позивача житлом. Тому не зрозуміло, чому позивач зазначає у позові про спільне проживання разом зі своєю сестрою у її квартирі. Спірна ж квартира для відповідача та нього [PERSON] та його брата [PERSON] є єдиним житлом, у зв`язку з чим задоволення судом позовних вимог позивача призведе до порушення його права користування даною квартирою та унеможливить проживання в ній. Просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову (т. І а.с.135). 01 липня 2021 року від [PERSON] надійшов відзив на позов про вселення до квартири та встановлення порядку користування нею, який за змістом є аналогічним до змісту відзиву на позов [PERSON] (т. І а.с.137). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2021 року у справі № 591/361/21 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, об`єднано справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про вселення до квартири та встановлення порядку користування зі справою №591/6350/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири, присвоївши справі № 591/6350/20. 11 серпня 2021 року протокольною ухвалою гсуду підготовче засідання відкладено до 28 вересня 2021 року у зв`язку з витребуванням доказів по справі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2021 року провадження по справі зупинено до залучення правонаступника позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2022 року залучено до участі у справі за вказаним позовом як процесуальних правонаступників позивача [PERSON] , який помер [INFO] , його спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , поновлено провадження у справі за вказаною позовною заявою та призначене підготовче засідання на 20 квітня 2022 року. Враховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії на територію України, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п.1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року №5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні та в м. Суми. Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року №11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року. Підготовче засідання призначено на 02 серпня 2022 року, 13 год. 30 хв. Протокольною ухвалою суду 02 серпня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачки про закриття провадження у справі, підготовче засідання відкладено до 16 вересня 2022 року у зв`язку з неявкою правонаступників позивача [PERSON] та [PERSON] , відсутністю відомостей щодо їх належного сповіщення. Протокольною ухвалою суду 16 вересня 2022 року підготовче засідання відкладено до 02 листопада 2022 року у зв`язку з неявкою правонаступників позивача [PERSON] та [PERSON] ,, відсутністю відомостей щодо їх належного сповіщення. 02 листопада 2022 року у зв`язку з відсутністю електроенергії танеможливістю провести технічну фіксацію судового засідання, підготовче засідання відкладено до 05 січня 2023 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2023 року повернуто [PERSON] подану нею 28 липня 2022 року позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом та вселення до квартири. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу для розгляду по суті на 21 лютого 2023 року о 10 год. 00 хв., витребувано у приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Нагорної Н.В. копії всіх документів, на підставі яких 16 грудня 2011 року був нотаріально посвідчений договір №196/1-ЗМПФ-1 про заставу майнових прав між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] та додаткових договорів (угод) до нього. 21 лютого 2023 року у зв`язку з перебуванням справи за вказаним позовом в Сумському апеляційному суді, справу знято з розгляду та визначене судове засідання 02 березня 2023 року. 02 березня 2023 року у зв`язку з перебуванням справи за вказаним позовом в Сумському апеляційному суді, справу знято з розгляду та визначене судове засідання 18 квітня 2023 року. 18 квітня 2023 року у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою в Сумській області, розгляд справи відкладено до 13 червня 2023 року. 13 червня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 19 липня 2023 року у зв`язку з неявкою позивачів [PERSON] та [PERSON] 19 липня 2023 року від позивачів [PERSON] та [PERSON] надійшли письмові пояснення, в якому вони заперечують проти позову. 19 липня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 11 вересня 2023 року у зв`язку з наданням часу позивачці [PERSON] ознайомитися з письмовими поясненнями позивачів [PERSON] та [PERSON] , направленням повторно запиту до приватного нотаріуса щодо витребування доказів. В зазначеному судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представники позов підтримали у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи сповіщена судом належним чином. Від представника відповідачки надійшла заява про відкладення розгляду справи, однак, зважаючи, що справа перебуває тривалий час на розгляді в суді, протокольною ухвалою суду вирішено закінчувати розгляд справи за відсутності представника відповідачки. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2023 року позовну заяву в частині позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири, вселення до квартири та встановлення порядку користування залишено без розгляду. Суд, вислухавши думку позивачки та її представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов. підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час\~судового розгляду\~встановлено,\~що 26\~лютого 1993\~року між\~ [PERSON] \~та відповідачкою\~ [PERSON] \~укладено шлюб\~(т.І\~а.с.3). У [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу народилися сини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т. І а.с.109, 110). 26 листопада 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2020 року, справа № 592/9543/20 (т. І, а.с.73). З копії свідоцтва про право власності на майно від 27 березня 2022 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Загальна площа 57,70 кв.м., житлова площа 30,30 кв.м. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 березня 2012 року № 139 (т. І а.с. 4). Належність [PERSON] на праві приватної власності квартири за адресою: [ADDRESS] підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (т. І а.с.5). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата формування 30 липня 2020 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (т. І а.с.60). Технічна характеристика квартири за адресою: [ADDRESS] визначена у копії технічного паспорту,\~з якого\~вбачається,\~що квартира\~складається з\~2-х\~ізольованих жилих\~кімнат площею\~відповідно 17,3\~кв.м\~та 13,0\~кв.м,\~кухні -\~9,2\~кв.м,\~коридору -\~9,4,\~кв.м,\~ванної кімнати\~-\~3,4\~кв.м,\~туалету -\~1,3\~кв.м,\~лоджії -\~4,1\~кв.м.\~Житлова площа\~квартири становить\~30,3\~кв.м,\~загальна її\~площа -\~57,7\~кв.м. (т. І а.с.7-8). З копії талонів-повідомлення єдиного обліку № 865 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення від [PERSON] вбачається, що 05 січня 2021 року о 20-58 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 05 січня 2021 року о 20-57 за адресою: [ADDRESS] , колишня дружина брата заявниці [PERSON] , 52 роки таємно заволоділа іконою брата та в даний час не впускає до квартири (т. І а.с.79, 80). Копії медичних довідок від 22 січня 2021 року та від 11 січня 2021 року, копія консультативного висновку спеціаліста підтверджують незадовільний стан здоров`я [PERSON] (т. І а.с.81, 97, 98). [PERSON] та [PERSON] з 25 травня 202 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи від 25 травня 2021 року (т. І а.с.111, 112). З копії актового запису про смерть № 2735 від 02 серпня 2021 року, наданого на запит суду Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), [PERSON] помер [INFO] (т. І а.с.166). Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Юморанова В.М. на адресу [PERSON] на її усне звернення надало відповідь про те, що оскільки право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за колишньою дружиною [PERSON] - [PERSON] , визначити 1/2 (одну другу) частку квартири у спільній власності за [PERSON] можливо на підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, тобто за згодою [PERSON] та [PERSON] та за згодою власника нерухомого майна, колишньої дружини спадкодавця, [PERSON] .. В разі надання зазначеними особами такої згоди, можливо буде визначити частку у спільному майні колишнього подружжя. Потім проводиться державна реєстрація права власності [PERSON] про право на спадщину за законом на 1/6 частку вказаної квартири (т. ІІ а.с. 114). Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її матір`ю, а [PERSON] доводився братом. Відповідачка подала на розлучення десь у липні 2020 року, брат подав позов про поділ квартири, яку вони будували разом, коли були подружжям. До брата подзвонив син [PERSON] сказав, щоб він забрав заяву, на що дає три дні, або він не буде з ним спілкуватися. [PERSON] продовжував проживати у спірній квартирі, вона з мамою допомагали йому готувати їжу. Розлучилися вони наприкінці листопада 2020 року в Ковпаківському районному суді м. Суми. Новий рік брат святкував у цій же квартирі, займав найменшу кімнату. Відповідачка з сином [PERSON] займали іншу кімнату [PERSON] в м. Суми. 05 січня 2021 року їй передзвонив брат та повідомив, що у нього в кімнаті стояла ікона, яка пропала. Він звернувся до відповідачки, щоб отримати пояснення. Брат мав захворювання серця, інвалідність. Він розхвилювався,вийшов з квартири, а коли повернувся, його відповідачка виставила з квартири без ключів. Вони викликали поліцію, та відповідачка не відкривала двері. Більше 2 годин брату надавалася допомога біля будинку працівниками швидкої допомоги, потім відвезли в ЦРЛ оглянути спеціалістами.06 чи 07 січня 2021 року на той час був запроваджений карантин, і оскільки стан брата був не надто важкий, йому запропонували лікування вдома. Спірна квартира з`явилася у 2012 році, десь серпень-вересень. Відповідачка сказала, що має змогу отримати за пільговим кредитуванням квартиру. Квартиру по [ADDRESS] брат отримав як спадщину. Все у квартирі добудовувалося, вкладалися гроші не лише відповідачкою, але і вони з матір`ю, вона допомагала продуктами, тітка присилала гроші з м. Харків. Брат мав пенсію з інвалідності, вони здавали квартиру по [ADDRESS] , брат працював на ринку. Стосунки з відповідачкою погіршилися, як вона подала заяву на розлучення. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 369/3800/19. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц. Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Під час судового розгляду встановлено, що придбання квартири [ADDRESS] відбувалася в період перебування подружжя [PERSON] в шлюбі, в період їх спільного проживання, що не заперечується сторонами, а тому вказане житлове приміщення належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Презумпція спільного майна подружжя стороною відповідача не спростована, а твердження представника відповідачки, що спірна квартира була придбана за позичені кошти у її батька, не підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є співвласниками спірної квартири . Враховуючи те, що на момент ухвалення рішення\~ [PERSON] помер, тому відповідно до частини четвертої статті\~25 ЦК України\~його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визнання за ним права власності на 1/2 частку спірної квартири. З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність визнання спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках зазначеної квартири. Згідно зі\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга\~статті 319 ЦК України). У силу частини першої\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. На підтвердження обставин заявленого позову [PERSON] про вселення в квартиру стороною позивача надано талон-повідомлення Сумського ВП ГУНП Сумської області № 865, з якого вбачається, що 05 січня 2021 року о 20-58 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 05 січня 2021 року о 20-57 за адресою: [ADDRESS] колишня дружина брата заявниці [PERSON] таємно заволоділа іконою брата та в даний час не впускає до квартири. Заявник [PERSON] (т. І а.с. 79). Проте зазначений доказ свідчить про наявність конфліктної ситуації, яка відбулася 05 січня 2021 року, та не відображає в повній мірі обставини неможливості [PERSON] проживати в спірній квартирі та відсутності у нього доступу до неї. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] сестри [PERSON] , з огляду на її перебування у неприязних стосунках з відповідачкою. З огляду на те, що під час розгляду судом не встановлено обставин перешкоджання позивачу [PERSON] у проживанні в квартирі за адресою: [ADDRESS] , такі позовні вимоги не можуть бути задоволені. Що стосується заявлених [PERSON] вимог про встановлення порядку володіння та користування квартирою, суд приходить до таких висновків. За правилами частин першої - другої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша\~статті 356 ЦК України). Відповідно до частин першої - третьої\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15. Як вбачається з технічного паспорту спірна квартира загальною площею 57,7 кв.м. житловою площею 30,3 кв.м. має дві ізольовані кімнати площею 17,3 кв.м. та 13,0 кв.м., а тому виділення у відособлене користування кожному із двох співвласників частини квартири, яка б відповідала їх ідеальним часткам є неможливим. Таким вимогам не відповідає і запропонований позивачем [PERSON] варіант надання в користування приміщень, оскільки є неадекватний розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно. Отже позовні вимоги про встановлення порядку володіння та користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягають. З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а в іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами першою-третьою\~статті 134 ЦПК України\~передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частин першої, другої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частин першої, восьмої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 641/1355/18. На підтвердження обставин понесених витрат на правничу допомогу, [PERSON] надано договір про надання професійної правничої допомоги по цивільній справі від 07 липня 2022 року (т. ІІ а.с. 199), а також квитанцію № 1 від 07 липня 2022 року про слату гонорару в розмірі 5000 грн. 00 коп. (т. ІІ а.с. 200). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню понесені [PERSON] судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1771 грн. 39 коп. судового збору та 2500 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial