Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.09.2023 між нею [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів у м. Києві. 13.04.2006 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] [INFO] . Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] до повноліття дитини. На даний час їх спільний повнолітній син продовжує навчання в Академії праці, соціальних відносин і туризму на платній основі. На підставі наведеного позивачка, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 5000,00грн починаючи з 01.10.2022 до 12.06.2027. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.08.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. 07.08.2023 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. Від відповідача [PERSON] 06.09.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що він визнає та погоджується сплачувати аліменти на повнолітнього сина який продовжує навчання в розмірі 3000,00грн щомісячно з дня пред`явлення позову, оскільки вимога про стягнення грошових коштів з 01.10.2022 суперечить законодавству України. Зазначає, що позивачка не зверталась до нього з вимогою про добровільну сплату грошових коштів на навчання сина. На підставі наведеного просить стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 3000,00грн щомісячно та до закінчення навчання. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. З позовної заяви вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.09.2003 по 13.04.2006. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , зроблено відповідний запис в книзі записів актів громадського стану про народження 02.07.2004 за №1521. Відповідно до Свідоцтва про зміну імені, [PERSON] після державної реєстрації зміни імені, має прізвище " [PERSON] ". Згідно із Договору про надання платної освітньої послуги (навчання) № 8304224 від 01.10.2022 укладеного між [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , та Академією праці, соціальних відносин і туризму, здобувач [PERSON] зарахований на навчання на ІІ курс, рівень освіти бакалавр, за спеціальність 081.Право на денну форму навчання до Академією праці, соціальних відносин і туризму. Відповідно до п. 11 Договору, предметом даного Договору є надання академією платної освітньої послуги та навчання здобувача у закладі вищої освіти за обраною спеціальністю. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 64350,00грн (п. 3.1.Договору). З позовної заяви вбачається, що дитина - [PERSON] , проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. За змістом статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Відповідно до вимог, визначених ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Крім того, за загальним правилом, визначеним СК України, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 01.10.2022, мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів, що позивачка вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України. Однак, як вбачається із штампа вхідної кореспонденції, позовна заява до суду надійшла 02.08.2023, а тому суд стягує аліменти з відповідача з дня пред`явлення позову до суду. Суд враховує, що відповідач [PERSON] є батьком повнолітнього сина [PERSON] , який на сьогодні продовжує навчання. Дитина проживає разом з мамою, перебуває на її утриманні. А втім в матеріалах справи не має належних та достатніх доказів про те, що син сторін потребує матеріальної допомоги від батька саме в розмір 5000,00грн. Також відсутні в матеріалах справи докази про спроможність відповідача надавати зазначений позивачкою розмір матеріальної допомоги сину. Позивачкою не надала суду обґрунтованого пояснення з яких міркувань та доходів відповідача вираховувалась сума щодо стягнення аліментів у розмірі 5000,00грн. Однак суд враховує, що відповідач є чоловіком працездатного віку, при цьому не позбавлений і не обмежений права працювати та його добровільну згоду на утримання повнолітнього сина який продовжує навчання в розмірі 3000,00грн. Таким чином враховуючи, що повнолітня дитина [PERSON] самостійного доходу не має, навчається на денній формі навчання, не має можливості працювати і утримувати себе, а тому потребує у зв`язку з цим надання матеріальної допомоги, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00грн з усіх видів заробітку (доходу) починаючи з моменту подання позовної заяви (з 02.08.2023) та до досягнення дитиною 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Також, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60грн.

Outcome: partial