Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Позивач в особі свого представника - Адвоката Васильєва П.С. звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , Державного підприємства «СЕТАМ», [PERSON] , Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода Олександр Миколайович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк Дмитро Володимирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та визнання недійсними торгів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.06.2021 року позивачка дізналася про відкрите виконавче провадження № [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. на підставі виконавчого напису вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. про стягнення на користь відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 699 258, 00 грн., у тому числі: сума боргу - 338 652,00 грн., пеня за несвоєчасне погашення позики 353 706, 00 грн., плата за вчинення виконавчого напису нотаріуса - 6 900,00 грн.. Спірний виконавчий напис ґрунтується на виконанні зобов`язання по договору позики № 03/10/2019 від 03.10.2019 року, укладеним між позивачкою та відповідачем [PERSON] , на забезпечення якого було укладено договір іпотеки № 3875 від 03.10.2019 року, предметом якої було нерухоме майно - квартира [ADDRESS] . 03.12.2021 року з Інтернет сайту ДП «СЕТАМ» позивачці стало відомо, що 01.12.2021 року ДП «СЕТАМ», як організатором було проведено електронні торги з продажу предмета іпотеки у рамках ВП [NUMBER] відкритого на підставі спірного виконавчого напису. Квартиру було придбано відповідачкою [PERSON] , що підтверджується складанням протоколу №561659 про проведення електронних торгів від 01.12.2021 року. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по № 1929046580000 вбачається, що право власності на квартиру, яка була у власності позивачки перейшла до відповідачки [PERSON] , оформленим 06.12.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В.. Вчинений виконавчий напис позивачка вважає незаконним, з огляду на те, що в ньому зазначено, що вона не сплатила платіж від 05.01.2021, а стягнення проводиться за 158 днів, тобто до дати 12.06.2021. Напис видано 11.06.2021 тобто строк стягнення перевищує дату створення напису, що є незаконним. Крім того, зі спірного напису вбачається, що строк пред`явлення зазначено 3 роки з моменту його вчиненя, що не відповідає положенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, лише на 1 рік з моменту його вчинення. Окрім того, приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено безспірності суми та не було перевірено документи, на підставі яких така сума була вказана. Позивачка не отримувала від відповідача [PERSON] вимоги про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань не направлявся. Нотаріусом в свою чергу не було перевірено надіслання такої вимоги стягувачем і отримання її позивачем, що унеможливило подання стягувачем нотаріусу обґрунтованої заяви про вчинення виконавчого напису. А тому позивачка вважає, що виконавчий напис був вчинений незаконно, при цьому, якщо виконавчий напис визнається недійсним, то подальші дії вчинені по ньому вважаються недійсними та скасованим. За таких обставин позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом за захистом своїх порушених прав в якому просить суд визнати недійсними електронні торги за лотом 499428 з продажу трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним протокол №561659 проведення електронних торгів від 01.12.21 року з реалізації «Іпотека: Трикімнатна квартира [ADDRESS] », визнати недійсним акт приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича у виконавчому провадженні [NUMBER] від 03.12.21 року про реалізацію предмета іпотеки: «Іпотека: Трикімнатна квартира [ADDRESS] », скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за реєстровим №586, видане 06.12.21 року на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк Дмитром Володимировичем, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 62081206 від 06.12.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк Дмитром Володимировичем, витребувати на користь [PERSON] від [PERSON] квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 192046580000. Ухвалою судді від 23.12.2021 року позовну заяву було залишено без руху та визначено позивачу термін для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.01.2022 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Одночасно ухвалою судді від 29.12.2021 було частково задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Заборонено будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо реєстрації права власності, відчуження, обтяження, передання у користування у будь-який спосіб, зміну майнових прав об`єкту нерухомого майна, внесення відповідних змін до державних реєстрів відносно нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1929046580000; об`єкт нерухомого майна: житлова нерухомість; опис: квартира [ADDRESS] . Складається з трьох кімнат, загальна площа: 72,5 кв.м., житлова площа: 41,5 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 16,9 кв.м., 2-а кімната - 9,8 кв.м., 3-а кімната -14,8 кв.м., кухня - 9,1 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., ванна кімната - 3,3 кв.м., коридор - 3,4 кв.м., лоджія 1 - 3,4 кв.м., лоджія 2 - 3,7 кв.м., передпокій - 6,9 кв.м. Матеріал зовнішніх стін - к/б панелі, матеріал перекриття - з/б плити. Належить боржнику на праві власності на підставі довідки про пайовий внесок, серія та номер: 283, виданий: 30.09.2019, видавник: ЖБК "Квазар-7"; адреса: [ADDRESS]. 04.02.2022 на адресу суду від відповідача ДП «СЕТАМ» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазнчено, що вимоги позивача є незаконними, неогрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що під час проведення спірних торгів 01.12.2021 року в тому числі за лотом №499428 на підставі виконавчого напису від 11.06.2021 зареєстрованого в реєстрі № 3733 з реалізації предмета іпотеки, а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] , вчинений виконавчий напис від 11.062021 року був чинним. Перевірку змісту заявки на відповідність вимогам закону організатором не здійснюються. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам закону, організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів. А відтак, з боку ДП «СЕТАМ» жодних порушень правил проведення електронних торгів, що призвело до порушення прав позивача здійснено не було. 08.02.2022 року від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що приватний виконавець не погоджується з вимогами позовної заяви посилаючись на ті обставини, що ЗУ «Про виконавче провадження» не встановлено чітких строків для зняття арешту майна боржника у випадку надходження на рахунок приватного виконавця суми коштів отриманих від реалізації майна, то приватний виконавець ухваливши постанову про зняття арешту з майна через чотири дні після складення акту про реалізацію предмета іпотеки не порушив жодної вимоги встановленої законодавством для ухвалення такої постанови. Окрім того, підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. На момент здійснення приватним виконавцем своїх обов`язків щодо реалізації нерухомого майна в межах виконавчого провадження [NUMBER] виконавчий напис був чинним, а тому підстави для ствердження про наявність порушень процедури проведення електронних торгів відсутні. Враховуючи те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що при проведенні електронних торгів відбулося порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮУ від 29.09.2016 року №2831/5 та доказів того, що ці порушення сплинули на результати торгів. Оскільки факту порушення порядку проведення торгів, які відбулись 01.12.2021 року встановлено не було, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 04.05.2022 року представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Озераном О.С. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти вимог позову, посилаючись на те, що 01.12.2021 року відповідачкою [PERSON] за результатами проведення ДП «СЕТАМ» електронних торгів з реалізації лоту №499428, предметом якого була трикімнатна квартира [ADDRESS] , придбано вказану квартиру, що підтверджується засвідченою копією квитанції №7303934711 від 02.12.2021 року у розмірі 879 605,00 факту с06.12.2021 року на підставі виданих ДП «СЕТАМ» документів, приватним нотаріусом Кирилюком Д.В. було видано свідоцтво про придбання квартири з електронних торгів. Позивачем не надано жодних доказів, що при вчиненні виконавчого напису було недодержано процедури вчинення такого напису. Крім того, доводи на які посилається сторона позивача ґрунтуються на припущеннях, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2022 року по клопотанню представника позивачки судом було витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоди Олександра Миколайовича, місцезнаходження: м. Київ, вул. Княжий Затон, 2/30, прим. 640, кімн.13 належним чином посвідчену копію матеріалів на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 11.06.2021, який зареєстрований в реєстрі за №3733. 27.06.2022 року на виконання ухвали, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. було надано витребувані ухвалою суду документи. Ухвалою судді, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 27.03.2023 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою судді від 27.03.2023 було забезпечено позов, шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо укладення, переукладення або відключення квартири [ADDRESS] від постачання комунальних послуг, в тому числі газопостачання, водопостачання, електропостачання та охоронних послуг. Ухвалою суду від 11.05.2023 по клопотанню представника позивача витребувано від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (код ЄДРПОУ 21133352, 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) інформацію щодо руху грошових коштів (банківські виписки) по банківському рахунку № [NUMBER] [PERSON] РНОКПП [NUMBER] за період з 03 жовтня 2019 року по 10 червня 2021 (включно). Позивачка та її представник - адвокат Васильєв П.С., що приймав участь у розгляді справи у режимі відео конференції позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Озеран О.С. категорично заперечували проти позовних вимог, надаючи пояснення посилалися на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича - адвокат Коваль Р.О. заперечував проти позовних вимог у повному обсязі, посилався на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні. Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода Олександр Миколайович про розгляд судом даного провадження повідомлений належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, що підтверджується матеріалами справи. Пояснень третьої особи на адресу суду не надходило. Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк Дмитро Володимирович про розгляд судом даного провадження повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, що підтверджується матеріалами справи. Пояснень третьої особи на адресу суду не надходило. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмову матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до наступних висновків. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Судом встановлено, що 03.10.2019 року [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , уклали договір позики № 03/10/2019, на забезпечення якого було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі №3875 від 03.10.2019 року, за умови якого Іпотекодавець зобов`язаний повернути Іпотекодержателю позичені кошти у сумі 653 414,40 грн., що на день укладення цього договору становить еквівалент 25 524,00 дол. США. за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Перший український міжнародний банк» на дату здійснення розрахунків, з кінцевим терміном повернення не пізніше 03.04.2021 року, сплачувати можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених основним зобов`язанням, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. 11.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода О.М. вчинив виконавчий напис, яким запропонував звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 192046580000, що належить [PERSON] . Зазначене вище нерухоме майно було передано позивачкою [PERSON] в іпотеку стягувачу [PERSON] , за іпотечним договором, посвідченим 03.10.2019 року приватним нотаріусом КМНО Шкодою О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 3875, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики №03/10/2019 від 03.10.2019 року. За результатом звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно задоволено вимоги стягувача [PERSON] , а саме заборгованість в розмірі 699 258, 00 грн., у тому числі: сума боргу - 338 652,00 грн., пеня за несвоєчасне погашення позики 353 706, 00 грн., плата за вчинення виконавчого напису нотаріуса - 6 900,00 грн.. На підставі вищевказаного виконавчого напису Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №3733. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по № 1929046580000 вбачається, що право власності на квартиру, яка була у власності позивачки перейшло до відповідачки [PERSON] , дата державної реєстрації здійснена 06.12.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка, зокрема, посилається на те, що не отримала від [PERSON] досудову (письмову) вимогу про усунення порушень за договором позики № 03/10/2019. Матеріали справи також не містять відомостей про отримання позивачкою вимоги про усунення порушень, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги стягувача або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Позивачкою, на підтвердження своїх заперечень щодо розміру заборгованості за договором позики, надано суду докази оплати щомісячних визначених договором сум по договору позики №03/10/2019 від 03.10.2019 року нею та членами її родини, що підтверджується копіями платіжних доручень про часткову оплату боргу (а.с.129-142, Т. 2). При цьому, дослідивши матеріали надісланої суду справи по вчиненню виконавчого напису, судом встановлено, що до заяви про вчинення виконавчого напису, іпотекодержателем нотаріусу загалом не було надано як самого договору позики, так і розрахунку заборгованості позивачки за вказаним договором. При цьому, на підтвердження наявності заборгованості у позивачки за договором позики у матеріалах вказаної справи міститься витяг по руху коштів по рахунку [PERSON] .. Разом з тим, при дослідженні вказаного банківського документу, судом встановлено, що він сформований не з моменту укладення договору позики від 03.10.2019, а за період 25.04.2021 по 10.06.2021, тобто після спливу терміну останнього платежу за договором та за реквізитами, що відрізняються від зазначених в договорі позики для здійснення оплат з погашення боргу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] була позбавлена можливості повідомити нотаріусу про свою згоду або непогодження із розміром заборгованості, та враховуючи те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом загалом не було досліджено розрахунок заборгованості позивачки та не перевірено належним чином її розмір, а відтак виконавчий напис вчинено без дотримання вищенаведених вимог Закону України «Про іпотеку» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про визнання виконавчого напису вчинененого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою Олександром Миколайовичем від 11.06.21 р. у відношенні [PERSON] , що зареєстрований в реєстрі за №3733, таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовних вимог про визнання електронних торгів недійсними суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Відповідно до ч.1 ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Згідно із вимогами ч.4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 12 жовтня 2016 року, у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, виконавче провадження [NUMBER] відкрито приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. на підставі виконавчого напису від 11.06.2021 року № 3733, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 192046580000, що належить [PERSON] . Таким чином, враховуючи той факт, що суд дійшов висновку про визнання виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу нерухомого майна на оспорюваних електронних торгах, таким, що не підлягає виконанню, а відтак, приходить до висновку, що електронні торги, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, що призвело до порушення майнових прав позивачки, відповідно теж підлягають визнанню недійсними судом. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц (провадження № 61-21320св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 (провадження № 61-11606св18), від 19 серпня 2020 року у справі № 202/1698/17 (провадження № 61-6431св20). Таким чином, враховуючи висновки, викладені у Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №639/7253/18 (провадження №61-1287 СВ20) та в силу вимог статей 203, 215 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними електронних торгів за лотом 499428 з продажу трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також виданих за результатами цих торгів: протоколу проведення електронних торгів, акту приватного виконавця про проведення електронних торгів, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за реєстровим №586, виданого 06.12.21 року на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк Д.В. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 62081206 від 06.12.2021, вчинене приватним нотаріусом КМНО Кирилюком Д.В.. Що стосується вимоги позивачки про витребування від [PERSON] квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 192046580000, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Статтею 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що спірна квартира вибула з володіння позивачки та була реалізована на електронних торгах на підставі виконавчого напису на підставі виконавчого напису від 11.06.2021 року № 3733, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М.. За наслідками розгляду даної справи, вказаний виконавчий напис суд визнає таким, що не підлягає виконанню, визнає недійсними електронні торги за лотом 499428 з продажу трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також видані за результатами цих торгів: протокол проведення електронних торгів, акт приватного виконавця про проведення електронних торгів, скасовує свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за реєстровим №586, виданого 06.12.21 року на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк Д.В. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 62081206 від 06.12.2021, вчинене приватним нотаріусом КМНО Кирилюком Д.В.. тому у розумінні положень статті 388 ЦК України спірне рухоме майно вибуло з володіння позивачки поза її волею. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування із незаконного володіння [PERSON] спірної квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 192046580000 в порядку визначеному частиною першою статті 388 ЦК України, також підлягають задоволенню. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Що стосується вимог позивачки про відшкодування понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правової допомоги до суду надано Договір про надання юридичних послуг адвокатом від 02.12.2021; Додаткову угоду від 02.12.2021 до Договору про надання юридичних послуг адвокатом від 02.12.2021; копію меморіального ордеру №309120061 від 16.02.2022; акт приймання-передачі за Додатковою угодою до Договору про надання юридичних послуг адвокатом від 02.12.2021; копії скріншотів переказів коштів та квитанцій про сплату надання юридичних послуг. Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що підлягає стягненню з [PERSON] , Державного підприємства «СЕТАМ», [PERSON] , Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 гривень з кожного з відповідачів, розмір яких на думку суду, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та не суперечить принципу розподілу таких витрат. Розмір витрат, визначений стороною позивача, суд вважає явно завищеним. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору за подачу позову у розмірі 1 589 гривень з кожного з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial