Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

[PERSON] ,\~третя особа\~без самостійних\~вимог на\~предмет спору\~ [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Козятинської міської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0608 га, кадастровий номер 0510500000:00:017:0101, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, 18.09.2013 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Барською І.О., [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] . Як зазначено в даному договорі, вказаний будинок з господарськими будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,0608 га, кадастровий номер 0510500000:00:017:0101. Маючи намір приватизувати земельну ділянку, замовив технічну документацію із землеустрою по відведенню вказаної земельної ділянки та 23.02.2023 звернувся до Козятинської міської ради Вінницької області із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] та передачу її у власність. На свою заяву отримав відповідь, про те що дана земельна ділянка передана у власність [PERSON] . Дані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідач щодо суті питання жодних пояснень та заперечень не надав. Третя особа без самостійних\~вимог на\~предмет спору\~ [PERSON] надав до суду заяву, в якій повідомляє про відсутність заперечень щодо задоволення позову та просить справу слухати у його відсутності. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що 18.09.2013 між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] . На земельній ділянці знаходиться житловий будинок "А", погріб "п/а", ганок, сарай "Б", огорожа з хвірткою №1, колодязь №2. Земельна ділянка площею 0,0646 га, кадастровий номер 0510500000:00:017:0101, на якій розташована нерухомість. Право власності на дану земельну ділянку не оформлено. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу та зареєстровано державним реєстратором Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 18.09.2013 №47981805105 (а.с.12). Із Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.02.2023 вбачається, що відповідно до загальних відомостей земельна ділянка, площею 0,0608 га, кадастровий номер 0510500000:00:017:0101, з цільовим призначенням 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), не перебуває у жодній власності (а.с. 21). Листом Козятинської міської ради Вінницької області від 28.02.2023 повідомлено, що зазначена вище земельна ділянка передана у власність [PERSON] відповідно до рішення 29 сесії Козятинської міської ради 6 скликання від 30.08.2013 року №893-VI (а.с.20). Архівним витягом із рішення №893-VI 29 сесії підтверджується факт передачі у власність земельної ділянки кадастровий номер 0510500000:00:017:0101, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.22). Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 справа №6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно з статтею 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договору купівлі-продажу (а.с.10-12), саме позивач є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , тобто до нього фактично перейшло право і на спірну земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 у справі № 318/1274/18, вказано, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати, що зазначена вище норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникли при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході права на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, суд зробив висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбуває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. \~ \~ \~ \~ Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку, що позивач фактично набув право власності на земельну ділянку, кадастровий номер № 0510500000:00:017:0101, розташовану за адресою: [ADDRESS] , тому позовні вимоги [PERSON] , підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved