Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Центрально-міської районної у місті ради, орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Позивачка [PERSON] вважає що Відповідач ухиляється від виховання сина, нехтує своїми батьківськими обов`язками, просить суд винести рішення, яким позбавити [PERSON] , 1968 року народження батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не проти ухвалення заочного рішення, просила суд слухати справу без застосування технічного запису. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином за місцем свого реєстраційного обліку. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав відзиву на позов, не надав суду жодної заяви або клопотання про розгляд справи за його відсутністю або про відкладення справи, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради, органу опіки та піклування, до суду не з`явилася, подала суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю, опираючись на поданий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , перебуваючи з 2007 по 2009 рр. у громадянських відносинах з [PERSON] , [INFO] народила сина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 07 серпня 2009р., актовий запис № 442. На момент народження дитини позивачка не проживала спільно з батьком дитини, між сторонами погіршилися стосунки аж до розриву, тому при оформленні свідоцтва про народження дитини позивачка вказала тільки свої данні як матері, в графі «Батько» були відсутні данні. По мірі зростання дитини, Відповідач намагався відновити відносини, сторони прийняли спільне рішення про сумісне проживання без укладання шлюбу та виправили відомості про батька в свідоцтві про народження дитини, про що складений актовий запис № 00003875909 від 06 серпня 2009 року. Невдовзі після поновлення стосунків [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, вчиняти скандали, погано відносився до позивача, що відбивалося на її психологічному стані та, відповідно, на стані дитини. У зв`язку з вищезазначеним наприкінці 2009 р. спільне життя сторін припинилось. Деякий час, приблизно до травня 2010 року Відповідач зрідка бачився з дитиною, але потім, за його словами, він виїхав з міста Кривий Ріг на заробітки, тому приблизно до 2014 р. до з дитиною не бачився, але зрідка телефонував. Матеріально сина не забезпечував. Приблизно з кінця 2014 р. зв`язок батька з дитиною перервався повністю, Відповідач не проявляє зацікавленості в долі сина, не бере участі у його житті, не забезпечує матеріальні потреби дитини. Де на сьогоднішній час перебуває [PERSON] , позивачу невідомо. Ніякого зв`язку Відповідач не підтримує ані з позивачкою, ані з сином. Зазначені обставини підтверджують сусіди по будинку, що засвідчено в акті б/н від 17 лютого 2023 року. Відповідач не цікавиться станом здоров`я сина, не цікавиться успіхами сина в школі, що підтверджується довідкою з міста навчання сина, № 16 від 03 лютого 2023 року. Відповідач матеріально сина не підтримує, що засвідчено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 21 лютого 2023 року. Позивачка, як мати [PERSON] , несе повну і одноосібну відповідальність за свого сина; дитина фактично з моменту народження і до теперішнього часу знаходиться на її повному матеріальному утриманні; саме позивачка приймає безпосередню участь у всіх сферах життя сина, вирішує всі питання щодо виховання, розвитку, захисту сина одноосібно, без участі батька. Іноді у позивачки виникають ситуації, юридичні та інші, пов`язані з неповнолітньою дитиною, які потребують згоду батька, зв`язок з яким повністю перервано декілька років тому. Це заважає повноцінному розвитку та безпеці дитини, адже навіть вивезти за кордон дитину для відпочинку, навчання, або ж до безпечних умов в стані війни, змінити адресу проживання позивачка не може без згоди батька неповнолітньої дитини. В цей час Відповідач не цікавиться жодним аспектом життя дитини, не думає про його зростання і будь-які потреби, не тільки матеріально характеру, а й морального та безпекового. Такі ситуації погіршують якість життя неповнолітнього [PERSON] . Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, постійного місця доходу не має, не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться успіхами сина, його станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не піклується, з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загально визначених норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, у зв`язку з чим створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Спірні відносини між сторонами у справі виникли з приводу невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, тому до мають бути застосовані норми Сімейного кодексу України, що регулюють питання прав та обов`язків батьків щодо їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. З ст.150 СК України батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Усі вищезазначені обставини свідчать про вольове небажання Відповідача виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Така поведінка Відповідача свідчить про те, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню позивача як своєї дитини. Згідно висновку виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо можливості позбавлення батьківських прав, то ураховуючи вищевикладене, в інтересах дітей,

Outcome: approved