Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] з березня 2019 року перебувала на обліку в управлінні, як утримувачка державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. Державна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю Відповідачці була призначена по 30 вересня 2021 року (термін по який надано статус особи з інвалідністю ІІІ групи з дитинства). Однак, вищезгадана допомога була продовжена Відповідачці з 01.10.2021 по 31.01.2022, з метою посилення соціального захисту населення на період вжиття заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, без звернення для всіх отримувачів на підставі підпункту 1 пункту 1 постанови КМ України «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» № 264 від 08.04.2020 року. В період отримання допомоги Відповідачкою на адресу управління надійшов лист КМ3 «Обласний центр медико-соціальної експертизи Чернігівської обласної ради N? 14-06/9 від 08.02.2022 про те, що Відповідачка мала статус особи з інвалідністю III групи з дитинства до 01.10.2021 та на переогляд не з?явилася. Дані обставини призвели до безпідставного отримання Відповідачкою допомоги за період з 01.10.2021 по 31.01.2022, про що її повідомляли. Однак повного повернення коштів Відповідачка так і не здійснила. Розмір безпідставно отриманої допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю за період з 01.10.2021 по 31.01.2022 становить 7416 грн. Оскільки кошти на рахунок управління на сьогоднішній день не повернуті, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. У зв`язку з цим суд на підставі ст.\~280\~ЦПК\~України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні з березня 2019 року, як утримувачка державної соціальної допомоги особам з інвалідністю ІІІ групи. 05.10.2021, 04.11.2021 позивачем прийняті розпорядження на продовження строку виплати державної допомоги особам з інвалідністю, а саме: [PERSON] з 01 жовтня 2021 року по 31 січня 2022 року в сумі 7614 грн 00 коп (а.с.8). Відповідно до повідомлень Управління соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області від 16.06.2022 року № 03-27/2529 та від 15.02.2022 року № 03-27/1155, відповідача повідомлено про надміру виплачені кошти за період з 01.10.2021 по 31.01.2022 в сумі 7416 грн 00 коп по державній соціальній допомозі особі з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, та про необхідність їх повернення (а.с.9). Відповідно до п. 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям повертаються отримувачем державної соціальної допомоги самостійно, а уразі неможливості добровільного повернення або утримання коштів, які підлягають поверненню, такі кошти стягуються в судовому порядку. Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» № 2249-VIII від 19.12.2017 (далі - Закон № 2249-VIII) передбачено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років. Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу. Державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи (стаття 4 Закону № 2249-VIII\~). Відповідно до ст. 5\~Закону № 2249-VIII\~у разі зміни групи інвалідності державна соціальна допомога у новому розмірі виплачується особі з інвалідністю з дитинства з дня зміни групи інвалідності, якщо така зміна приводить до збільшення розміру, але з місяця, наступного за тим, в якому встановлена нова група інвалідності, при зменшенні розміру допомоги. Заява про призначення державної соціальної допомоги подається особою з інвалідністю з дитинства до управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання. До заяви про призначення державної соціальної допомоги повинні бути додані документи про вік особи з інвалідністю з дитинства або дитини з інвалідністю, а також довідка медико-соціальної експертизи або медичний висновок, видані у встановленому порядку (стаття 8\~Закону № 2249-VIII\~). Згідно з п. 2-1 ст. 18\~Закону № 2249-VIII\~у разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку переогляду особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю виплата державної соціальної допомоги не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої державної соціальної допомоги на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю з дитинства або дитини з інвалідністю. Аналогічні положення містив Порядок надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів України 30.04.2002 року № 226/293/169, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин (далі\~Порядок). Відповідно до п. 4.4 Порядку припинення виплати державної соціальною допомоги (в тому числі з надбавкою) у зв`язку з відновленням здоров`я здійснюється з місяця, наступного за тим, в якому особу не визнано особою з інвалідністю. Згідно з підпунктом 3 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» (в редакції станом на час припинення виплати відповідачу) (далі\~Постанова) установлено, що на період карантину, встановленого\~постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~із змінами, внесеними постановою Кабінету\~Міністрів\~України\~від 02.04.2020\~року\~№\~255 (далі - карантин):\~у разі коли отримувачами державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю пропущено строк переогляду, виплата таких видів допомоги не зупиняється до закінчення строку дії карантину з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої допомоги на підставі результатів переогляду та заяви отримувачів або їх батьків чи інших законних представників. Пунктом 2 Постанови установлено, що орган соціального захисту населення протягом одного місяця після відміни карантину проводить перерахунок розміру виплаченої державної соціальної допомоги та державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю на підставі поданої особою або її законним представником заяви та необхідних документів. У разі коли за результатами проведеного перерахунку: розмір отриманої допомоги був меншим, орган соціального захисту населення проводить доплату у розмірі різниці між перерахованим та виплаченим розміром допомоги; не буде підтверджено право на отримання допомоги або її розмір буде меншим, ніж виплачена під час карантину допомога, орган соціального захисту населення протягом одного місяця з дати відміни карантину надміру виплачені суми допомоги стягує згідно із законом у розмірі не більш як 20 відсотків суми виплаченої допомоги. Перерахунок проводиться з першого числа місяця, в якому закінчився строк виплати допомоги, але не раніше ніж з місяця встановлення карантину. Дію карантину, встановленого\~постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», продовжено з 19.12.2020 року до 30.04.2023 року згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесеніпостановамиКабінету Міністрів України від 17.02.2021 року № 104, від 21.04.2021 року № 405,від 16.06.2021 року № 611, від 11.08.2021 року № 855, від 22.09.2021 року № 981, від 15.12.2021 року № 1336, від 23.02.2022 року № 229, від 27.05.2022 року № 630, від 19.08.2022 року № 928, від 23.12.2022 року № 1423. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 2-1 ст.\~18\~Прикінцевих положень Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»,\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги»\~відповідачу було продовжено виплату державної соціальної допомоги на період з 01.10.2021 по 31.01.2022. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем пропущено строк переогляду, однак відповідно до підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги»\~виплата допомоги особі з інвалідністю з дитинства не зупиняється до закінчення строку дії карантину, дію якого продовжено до 30.04.2023 року, а отже посилання позивача на те, що відповідач у період з 01.10.2021 по 31.01.2022 безпідставно отримувала державну соціальну допомогу, є необгрунтованими. Крім того, положенням ч. 1\~ст. 1212 ЦК України\~встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України\~визначено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Законодавцем передбачені два винятки із правила, встановленого\~ст. 1215 ЦК України, щодо обов`язку повернення безпідставно набутих заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, пенсій, допомоги, а саме: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 753/15556/15-ц та в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року в справі № 607/4570/17-ц. Суд звертає увагу, що у період 01.10.2021 по 31.01.2022 відповідач отримувала державну соціальну допомогу особі з інвалідністю з дитинства та надбавку, на підставі положень п. 2-1 ст.\~18\~Прикінцевих положень Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»\~та\~Постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року № 264, а отже, відсутні підстави стверджувати, що відповідач допустила недобросовісні дії з метою отримання державної соціальної допомоги. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав, які передбачені\~ст. 1215 ЦК України, для стягнення з відповідача суми надміру перерахованих коштів у вигляді державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства в розмірі 7416 грн. 00 коп, а саме, що відповідач вчинила недобросовісні дії з метою отримання державних соціальних виплат та свідомо подала недостовірні відомості для їх отримання, що виключає можливість покладення на відповідача обов`язку з їх повернення. Тому суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю. Згідно зі\~ст.\~141\~ЦПК\~України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed