Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У лютому 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та просить суд стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в сумі 4076 грн. 00 коп., та судові витрати по справі в розмірі 2645 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . 09.07.2022 та 22.07.2022 року з квартири за адресою: [ADDRESS] , яка розташована вище поверхом над квартирою позивача, власником якої є відповідач, сталося залиття квартири позивачки. Відносно вказаного залиття позивач звернулась до Житлово-будівельного кооперативу «Медик» з приводу обстеження її квартири за адресою: [ADDRESS] , після залиття, та до квартири відповідачки для встановлення причини залиття. 11 та 22 липня 2022 року комісією Житлово-будівельного кооперативу було складений акт обстеження квартири [ADDRESS] у зв`язку з залиттям, де зазначено, що 9 липня 2022 р. залиття в [ADDRESS] сталося з вище розташованої квартири [ADDRESS] , при візуальному огляді квартири [ADDRESS] було виявлено значну кількість пошкоджень. Також 30 серпня 2022 року було складено акт огляду пошкодження оздоблення після залиття приміщень оцінювачем [PERSON] відповідно до звіту № 79/22, зокрема виявлено наступні пошкодження: вбиральня 1,0 м2; розводи темно-жовтого кольору на поверхні стелі близько 0,25 м2 та стін близько 0,5 м2; потьоки на поверхні каналізаційної труби з локальним відшаруванням фарби; відшарування штукатурки стіни близько 0,3 м2; ванна кімната 2,0 м2; розводи темно-жовтого кольору на поверхні стелі близько 0,4 та стін близько 0,2 м2; потьоки на поверхні труб системи водопостачання з локальним відшаруванням фарби; відшарування штукатурки стіни близько 0,2 м2. Причиною залиття, відповідно до згаданих актів, є халатне користува сантехнічними приладами власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, вказаними вище актами про залиття квартири позивача встановлено, що залиття квартири позивача відбулося з вини відповідачки користувачки квартири [ADDRESS] , оскільки джерело протікання води до квартири позивачки мало початок саме з квартири відповідачки. У свою чергу позивачка звернулася до суб`єкта оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » з метою отримання звіту про оцінку збитків № 79/22 станом на 06.09.2021року. За результатами оцінки, ринкова вартість об`єкта оцінки - права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] становить 4076 грн 00 коп. Оплату згаданої послуги з оцінки у розмірі 1500 гривень здійснено позивачкою. Поряд з цим, позивачка понесла додаткові витрати пов`язані з визначені належного відповідача. Зокрема, 12 грудня 2022 року, позивачка сплатила 12 грн. 60 коп. за отримання послуги з надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - з метою визначення повного переліку власників квартири, з якої відбулося затоплення. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачам внаслі залиття квартири позивачки складає - 4076 грн 00 коп. Ухвалою суду від 17.02.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого засідання(ас.27). Ухвалою суду від 29.03.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового засідання(ас.33). В судове засідання представник позивачки [PERSON] не з"явився, надав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу у його відсутність та задовольнити позов(ас.42). Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином(ас.31, 40,41). Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено матеріалами справи, позивачці на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів N 3222289508 від 08.02.2023 (ас. 8). Як встановлено матеріалами справи, відповідачці на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів N 318299900 від 21.12.2022 (ас. 6). Судом встановлено, що 11 та 22 липня 2022 року комісією Житлово-будівельного кооперативу було складений акт обстеження квартири [ADDRESS] у зв`язку з залиттям, де зазначено, що 9 липня 2022 р. залиття в [ADDRESS] сталося з вище розташованої квартири [ADDRESS] , при візуальному огляді квартири [ADDRESS] було виявлено значну кількість пошкоджень, також 30 серпня 2022 року було складено акт огляду пошкодження оздоблення після залиття приміщень оцінювачем [PERSON] відповідно до звіту № 79/22, зокрема виявлено наступні пошкодження: вбиральня 1,0 м2; розводи темно-жовтого кольору на поверхні стелі близько 0,25 м2 та стін близько 0,5 м2; потьоки на поверхні каналізаційної труби з локальним відшаруванням фарби; відшарування штукатурки стіни близько 0,3 м2; ванна кімната 2,0 м2; розводи темно-жовтого кольору на поверхні стелі близько 0,4 та стін близько 0,2 м2; потьоки на поверхні труб системи водопостачання з локальним відшаруванням фарби; відшарування штукатурки стіни близько 0,2 м2. Причиною залиття, відповідно до згаданих актів, є халатне користува сантехнічними приладами власником квартири за адресою: [ADDRESS] (ас.4-5). Судом встановлено, що за результатами оцінки, ринкова вартість об`єкта оцінки - права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] становить 4076 грн 00 коп., згідно до звіту про оцінку збитків № 79/22 станом на 06.09.2021року(ас.14-21). За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року N 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд дійшов висновку про доведення позивачем на підставі належних та допустимих доказів завдання шкоди його майну, а також доведено розмір спричиненої майнової шкоди. Натомість відповідачем не надано доказів, що свідчать про відсутність його вини у завданні такої шкоди, як і не спростовано її розмір. Вказані обставини є підставою для обґрунтованого висновку про покладення на відповідача, законного власника квартири, з вини якого відбулося залиття, обов`язку з відшкодування шкоди, оскільки власність зобов`язує (статті 319 ЦК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що залиття квартири [ADDRESS] відбулось з вище розташованої квартири [ADDRESS] , власник якої є [PERSON] , що підтверджено актами обстеження, які не скасовані, ніким не оспорені та є дійсними. Отже, судовим розглядом підтверджено обставини вини відповідача у залитті квартири, а отже остання на підставі статей 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, спричинену залиттям, оскільки не довела, що шкода завдана не з її вини. Крім того, судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок залиття, підтверджений матеріалами справи. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved