Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

18.07.2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду. В обґрунтування позовних вимог вказала, що після припинення сімейно-шлюбних відносин з [PERSON] , їх неповнолітня дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні і вихованні. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 26-27). Позивачка в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового засідання (а.с. 31-32), в позовній заяві просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримує повністю (а.с. 3 зворот), а також надала телефонограму про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити (а.с. 38). Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду (а.с.30), надавши заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, не заперечує (а.с.33). Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 05 квітня 2022 року у Новосанжарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №29 (а.с.6). Сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою, перебуває на її утриманні та сторони не дійшли згоди щодо добровільного надання допомоги відповідачем на утримання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 статі 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти стягуються, починаючи від дня подачі позову. Таким чином, суд враховує матеріальне становище дитини, яка є неповнолітньою, та не має самостійного заробітку чи доходу, перебуває на утриманні позивачки, матеріальне становище платника аліментів, який є молодою, працездатною особою, відсутність даних щодо хворобливого стану його здоров`я, а також визнання позову відповідачем, з нього підлягає стягненню на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18.07.2023 року і до повноліття дитини. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу було надано: ордер на надання правничої допомоги (а.с. 8), розрахунок оплати адвоката за надання професійної правничої допомоги згідно з якими вартість правової допомоги становить 1300 грн. (а.с. 10). Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанцією від 18.07.2023 року на суму 1300 грн. (а.с. 9). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. З урахуванням вищенаведеного, враховуючи фактично надані послуги, а також те, що категорія справ про стягнення аліментів не є складною, віднесені до малозначних справ, які розглядаються в спрощеному позовному провадженні, відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу з доведенням неспівмірності таких витрат, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд доходить висновку про те, що обсяг наданої адвокатом Стахурловим І.І. правничої допомоги, витраченого часу на її надання є співмірним з вартістю послуг, визначених договором, а рівень складності даної справи вимагав того обсягу правничої допомоги та часу на її надання, як зазначено у розрахунку за надання правової допомоги. Доводи відповідача про те, що витрати на правничу допомогу є документально необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам ст.ст. 133,134,137 ЦПК України, а також що відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, суд вважає необгрунтованими, оскільки до позовної заяви позивачкою доданий розрахунок витрат на правничу допомогу, з наведенням переліку наданих послуг та часу її надання, в якому зазначений й розмір таких витрат в сумі 1300 грн., про стягнення вказаної суми правничої допомоги з відповідача позивачкою зазначено також й в позовній заяві. При цьому клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, з наведенням неспівмірності витрат, відповідачем заявлено не було. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1300 грн. витрат на правову допомогу. З урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 даного Закону та ст. 141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн.60 коп. В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 180-184, 191 СК України та

Outcome: approved