Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності. Посилається на те, що квартира [ADDRESS] ., відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 січня 1996 року належить на праві приватної спільної сумісної власності їй та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що вона зверталася до нотаріуса з приводу укладення договору дарування на належну ій частку квартири [ADDRESS] , однак нотаріусом відмовлено у зв`язку із тим, що в документах про право власності вказану квартиру не зазначено частки кожного із співвласників. Також нотаріусом було роз`яснено про можливість в добровільному порядку вирішення питання щодо визначення часток у спільній сумісній власності шляхом звернення всіх співвласників до нотаріуса або звернення до суду із позовом відповідним позовом. Однак, вона не має можливості звернутися до нотаріуса для визначення часток у спільному майні, оскільки іі колишній чоловік [PERSON] не проживає в Україні, оскільки 15 років тому він виїхав проживати в російську федерацію де й проживає по теперішній час, а з початку повномасштабного вторгнення в неї відсутній будь-який зв`язок із ним. У зв`язку із невизначеністю розміру часток у праві спільної сумісної власності на житло, вона не може реалізувати свого права розпоряджатись своєю частиною, а тому змушена звертатися до суду для визначення часток у спірній квартирі. Просить визначити, що ідеальна частка кожного співвласника, становить по 1/4 частці квартири [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130, 131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили. Відповідачами відзиву на позовну заяву подано не було. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] ., відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 січня 1996 року належить на праві приватної спільної сумісної власності їй та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а.с.10). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У частині першій статті 368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У частині першій та другій статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частин першої-третьої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Статтею ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач [PERSON] бажає розпорядитися, належною їй на праві власності часткою у майні, однак у зв`язку з тим, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не визначені, остання не може реалізувати свої правомочності власника майна. З огляду на вище вказане та враховуючи, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивачу на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] ., суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved