Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

02 грудня 2022 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» Савчук С.С. (далі за текстом ТОВ «Житлосервіс-КР», позивач) звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути заборгованість\~за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2019 року по 31.10.2022 року в розмірі 9573,61 грн.; інфляційні втрати в розмірі 941,88 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 306,32 грн.; судовий збір в розмірі 2481 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. З 01.10.2018 року ТОВ «Житлосервіс-КР» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 13 надає послуги з управління багатоквартирним будинком. Позивач як виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору; здійснювати контроль за технічними станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінню-зимовий період; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством тощо. Відповідачі своєчасно та в повному обсязі за надані послуги не сплачували, у зв`язку з чим, позивачем було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2022 року судовий наказ було скасовано за заявою відповідачів. На підтвердження надання житлово-комунальних послуг відповідачам, позивачем долучено до матеріалів справи відомості по видам послуг по будинку за період з 01.03.2019 року по 31.10.2022 року, розрахунок заборгованості за період з 01.03.2019 року по 31.10.2022 року. Відомості по видам послуг містять помісячну інформацію щодо переліку наданих послуг та вартості послуг з розрахунку грн./кв. метр. Розрахунок заборгованості містить інформацію про суми, виставлені до сплати саме за приміщення [ADDRESS] . Заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2019 року по 31.10.2022 року складає 9573,61 грн. Крім того, згідно вимог ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, відповідач станом на 31.10.2022 року зобов`язаний також сплатити на користь позивача інфляційні збитки в розмірі 941,88 грн., 3 % річних 306,32 грн. Оскільки в добровільному порядку наявну заборгованість відповідачі не погашають, тому представник позивача, діючи в інтересах ТОВ «Житлосервіс-КР», просить стягнути її з відповідачів в примусовому порядку із застосуванням ст.625 ЦК України. Ухвалою суду від 07 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.21-23). 12 липня 2023 року відповідач [PERSON] направив на адресу суду відзив, в якому зазначив, що [PERSON] є власником квартири та відповідно вона має бути єдиним відповідачем по справі. Крім того, позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій дійсно надавалася, до позовної заяви додано тільки розрахунки суми заборгованості, жодного первинного документа як підтвердження реальності операцій позивач не надав. Також зазначив, що позивач просить суд про солідарне стягнення заборгованості, однак, жодної правової підстави для солідарної відповідальності в позовній заяві не навів. Проти вимог позивача заперечує через пропуск строку позовної давності, просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 24 липня 2023 року на адресу суду за підписом представника ТОВ «Житлосервіс-КР» С. Савчука надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що позов подано до належних відповідачів, до матеріалів справи долучено акти виконаних робіт, акти наданих послуг підрядними організаціями, акти списання матеріалів, наряд-завдання та довідки про вартість виконаних будівельних робіт підрядними організаціями відомості по видам послуг по будинку [ADDRESS] за період з 01.03.2019 року по 31.10.2022 року та розрахунок заборгованості за вказаний період. Щодо посилання відповідача на відсутність підстав для застосування солідарної відповідальності зазначив, що вказані вимоги ґрунтуються нормами ст. 543 ЦК України, а тому заперечення є безпідставними. Стосовно застосування строків позовної давності просив суд відмовити в задоволенні вказаної заяви, посилаючись на п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, без аудіо фіксації, за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. У вказаній заяві відповідач вказав, що заперечує проти задоволення позову посилаючись на обґрунтування зазначенні у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом розміщення Оголошення про виклик особи на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ч.11 ст.187 ЦПК України. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст.\~247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що ТОВ «Житлосервіс-КР» на підставі договору, укладеного 30 вересня 2018 року між ним та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , в особі [PERSON] , уповноваженої зборами співвласників багатоквартирного будинку, що діє на підставі протоколу зборів співвласників БКБ від 31.08.2018 року, визначено управителем та виконавцем послуг з утримання будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю зазначену послугу, згідно з вимогами законодавства України та умовами цього Договору. (а.с. 9). Довідкою Центру адміністративних послуг «Віза» Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 08.12.2022 року № 12158 підтверджується, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 12.07.2022 року по теперішній час (а.с. 14). Довідкою Центру адміністративних послуг «Віза» Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 08.12.2022 року № 12157 підтверджується, що відповідач [PERSON] до 21.09.2022 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 21.09.2022 року знята з реєстрації, у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання Україна (а.с. 15). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №275682148 від 20.09.2021 року слідує, що за адресою: [ADDRESS] відсутні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстру права власності на нерухоме майно. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: накладено арешт на нерухоме майно, об`єкт обтяження - квартира, адреса: [ADDRESS] , власниками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Відповідачем [PERSON] долучено до відзиву копію Договору дарування від 20 червня 1996 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] 9/25 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36). 20 серпня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу 64/100 квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Посилаючись на Договір дарування від 20.06.1996 року та Договір купівлі-продажу від 12.08.1998 року [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Проте, відповідно до відомостей наявних в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №275682148 від 20.09.2021 року, власниками квартири за вказаною адресою зазначені відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ №986276, АА № 971156 від 07.06.2006 року Саксаганського ВДВС Криворізького міського УЮ в м. Кривий Ріг, постанова від 07.06.2006 року було накладено арешт на квартиру, адреса: [ADDRESS] , власниками квартири зазначені [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відомості, відображені в інформаційній довідці №275682148 від 20.09.2021 року про накладення арешту на майно відповідачів внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в 2006 році, суд вважає, що вказані відомості є достовірними. Крім того, з 1996 року по 2006 рік сторони могли укласти будь-які цивільно-правові угоди, а тому посилання відповідача [PERSON] , що він не є власником квартири, спростовуються наявними в Інформаційній довідці відомостями. Окрім того, представником позивача долучено до матеріалів справи ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі №2-1548/11, провадження 2/214/1330/23, відповідно до якої предметом первісного та зустрічного позову є поділ майна подружжя. ТОВ «Житлосервіс-КР» нараховував щомісяця з 01.03.2019 року по 31.10.2022 року відповідачам плату за надані послуги з управління та послуг з утримання будинку та прибудинкової території, за адресою: [ADDRESS] , а саме з послуги з прибирання прибудинкової території, технічного обслуговування внутнішньобудинкових систем тепло-водопостачання, водовідведення, і зливової каналізації, технічне обслуговування ліфтів, обслуговування систем диспетчеризації, поточний ремонт конструктивних елементів будинку, поточний ремонт внутрішньо будинкових систем, прибирання прибудинкової території, прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу, витрати з освітлення місць загального користування, витрати з енергопостачання ліфтів, підтверджених інформацією про щомісячні витрати на послуги з утримання будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11 зворот, 45-88 зворот). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать, зокрема: \~житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з\~управління багатоквартирним\~будинком включає: утримання\~спільного майна\~багатоквартирного будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; \~поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до положень ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В порядку п.2 ч.3 ст.4 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону Статтею 10 зазначеного Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі вимог ст.ст.66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до правової позиції Верховного Суду України: «Під час розгляду справ про стягнення заборгованості за комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією комунальних послуг особам, які є їх споживачами (постанова від 09.11.2016р. у справі №1238/8935/12). В пунктах 76-79 постанови Верховного Суду від 22.05.2019 року (справа №642/8210/16-ц \~, провадження №61-7787св18) йдеться мова про обов`язковість (з`ясування) доведення відповідного обсягу фактично наданих (а не тільки нарахованих за твердженням позивача) житлово-комунальних послуг. Зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані), а також у разі, якщо споживач фактично користувався фактично наданими комунальними послугами. Саме про це йдеться мова в постановах Верховного Суду від 20.04.2016 року (справа №6-2951цс15); від 26.09.2018 року (справа №750/12850/16-ц); від 06.11.2019 року (справа № 642/2858/16). Відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних, так як споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2023цс15). Стаття 625 ЦК України, визначає, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів невстановлений договором або законом. Частиною 3 статті 12\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вище викладеного, позовні вимоги ТОВ «Житлосервіс-КР» до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 9573,61 грн., підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд зазначає, що доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачами не надано, як і не надано власного розрахунку заборгованості, а відтак розрахунок заборгованості наданий позивачем, відповідачами не спростований. Відповідачами не було надано доказів, які б підтверджували їх звернення до позивача із заявами або скаргами щодо не надання чи неналежного надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та/або включення в розрахунки послуг, які не надаються позивачем. Разом з тим, позивачем було надано до позовної заяви наряди-завдання, інформацію про витрати на утримання будинку, калькуляції, роз`яснення про нарахування послуги з освітлення місць загального користування тощо. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності суд зазначає, що позивач звернувся до суду 23 листопада 2022 року з вимогами про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2019 року по 31.10.2022 року. Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 267 Цивільного кодексу України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі та сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стосовно обов`язковості застосування строків позовної давності, то у справі «Grafescolo S.R.L. проти Молдови» суд вказав, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов`язковим для країн, які підписали конвенцію. Суди не повинні ігнорувати заяви про застосування позовної давності, і належним чином обґрунтовувати причини її незастосування. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом з`ясовано, що предметом позову ТОВ «Житлосервіс-КР» до відповідачів є стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, з 12 березня 2020 року на території України введено, та в подальшому продовжено до 31 грудня 2022 року карантин, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року №1423 дію карантину продовжено до 30.04.2023 року, а постановою КМУ від 25.04.2023 року №383 до 30.06.2023 року. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У відповідності до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У зв`язку з чим, до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за період з 01.03.2019 року по 31.10.2022 року не можуть бути застосовані наслідки пропуску строків позовної давності. ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу та 28 січня 2022 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ за заявою ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» про стягнення у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з вересня 2018 року по жовтень 2021 року у розмірі 7635,76 грн., 3% річних у розмірі 329,15 грн., втрат від інфляції у розмірі 714,81 грн. Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року вказаний судовий наказ було скасовано (а.с. 6). Отже, звернення стягувача із заявою про видачу судового наказу, яка судом задоволена, перервало строк позовної давності та після скасування вказаного судового наказу перебіг 3-річного строку позовної давності почався заново і станом на день звернення до суду з цим позовом не скінчився. Тобто позивач в межах строку позовної давності звернувся до суду, а саме протягом 3-річного строку після скасування судового наказу, для того, щоб стягнути заборгованість з відповідача за період до переривання строку позовної давності. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 160 Цивільно-процесуального кодексу України особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ Цивільно-процесуального кодексу України, перериває строк позовної давності. Враховуючи викладене вище, відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Згідно ч.1,2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимогами ст.\~625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи ст.625ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Крім того, застосування положень ч. 2 ст.\~625\~ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст.\~160\~ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» інфляційних втрат та трьох відсотків річних. При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат у розмірі 941,88 грн., три відсотки річних від простроченої суми, в розмірі 306,32 грн., вважає вірним. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Положеннями\~ч.1\~ст.13\~ЦПК України\~встановлено,\~що суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 статті 81 ЦПК України). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 2 481 грн. 00 коп., в рахунок відшкодування судового збору (а.с. 3, 4).

Outcome: approved