Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту батьківства. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона проживала разом з [PERSON] , як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2014 року та вели спільне господарство. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] . Державна реєстрація народження дітей проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України, але [PERSON] визнавав себе батьком дітей. З моменту народження дітей батьки постійно проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували дітей. Батько піклувався про дітей, матеріально утримував, всебічно сприяв їх фізичному розвитку, приділяв велику увагу вихованню дітей. У зв`язку із військовою агресією російської федерації [PERSON] пішов добровольцем захищати східні рубежі України та продовжував військову службу до дня своєї загибелі під час виконання обов`язків військової служби-23 квітня 2023 року. Діти позивача є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , проте перешкодою в оформленні спадщини є відсутність підтверджуючих документів родинних відносин між малолітніми дітьми та [PERSON] .. За даних обставин позивач звернулася до суду з даним позовом, просить суд встановити факт батьківства [PERSON] щодо її малолітніх дітей. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що проживала разом з [PERSON] , як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2014 року та вели спільне господарство. У них народилося двоє дітей донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Дітей записала за своїм прізвищем [PERSON], по батькові [PERSON] за іменем батька. [PERSON] визнавав себе батьком дітей від їх народження, займався їх вихованням. Діти сприймали його своїм батьком. Він був дуже турботливим по відношенню до дітей. У зв`язку із військовою агресією російської федерації [PERSON] пішов добровольцем захищати Україну. [INFO] він загинув. Незадовго до загибелі він приїжджав додому і вони обговорювали питання одруження та реєстрації дітей на його ім`я, але вирішили цього не робити, так як [PERSON] боявся, що якщо в нього буде троє неповнолітніх дітей його можуть демобілізувати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, встановити факт батьківства. Зазначив, що встановлення даного факту необхідно для виникнення у неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] прав спадкоємців. Відповідачем по даній справі залучена донька [PERSON] від іншої жінки - неповнолітня [PERSON] , яка також є спадкоємцем першої черги. Інші спадкоємці за законом першої черги відсутні. Відповідач та третя особа повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за відомою адресою проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України, але своїм правом на участь не скористалися, про причини неприбуття не повідомили, відзиву на позов не надано. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знав [PERSON] ще дитиною. Протягом життя підтримували добрі відносини. Так як свідок торгує на ринку, неодноразово зустрічав [PERSON] з дітьми, особливо з донькою [PERSON] . За його враженням [PERSON] був дуже турботливим та люблячим батьком. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в смт. Сатанів і знала [PERSON] та його батьків. [PERSON] часто приїздив в смт.Сатанів з дітьми і вона була свідком їх спілкування як тата та дітей. Свідок [PERSON] суду пояснив, що навчався разом з [PERSON] , знаходився з ним в добрих відносинах, був вхожий в їх дім і бачив що [PERSON] разом з [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають як сім`я, діти відносяться до нього як до батька. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її чоловік знаходився в дружних відносинах з [PERSON] та є хрещеним батьком першої дитини [PERSON] . Після розлучення з першою жінкою [PERSON] почав жити разом з [PERSON] і в них народилося двоє діток [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] дуже пишався своїми дітьми, вихвалявся, що в нього народився син, казав, що це спадкоємець. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою батьків [PERSON] . [PERSON] , що [PERSON] часто приїжджає разом з [PERSON] та дітьми до своїх батьків, спостерігала за їх взаємовідносинами і впевнена, що [PERSON] ставився до [PERSON] та [PERSON] як до своїх дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою батьків [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] і в них народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON] . Незадовго до загибелі [PERSON] приїжджав з фронту у відпустку і вона бачила їх разом з дітьми у батьків [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знає і [PERSON] і [PERSON] В [PERSON] та [PERSON] народилося двоє діток і він впевнений, що це діти [PERSON] , так як неодноразово чув як вони один до одного звертаються. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його племінницею, а [PERSON] він знав як колегу по роботі. Він був свідком як вони почали зустрічатися та жити разом. Зі слів [PERSON] знає, що той хотів записати дітей на своє прізвище, але не встиг. Усі свідки також звертали увагу на сильну прив`язаність [PERSON] до доньки [PERSON] та їх схожість. Відповідно до ч.3ст. 211, ч.1ст.223, ч.1ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2014 року та вели спільне господарство. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] . Державна реєстрація народження дітей проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. [PERSON] визнавав себе батьком дітей. Батько піклувався про дітей, матеріально утримував, приділяв велику увагу вихованню дітей. Згідно записів у військовому квитку встановлено, що [PERSON] з 15 березня 2016 року по 25 лютого 2020 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України. Указами Президента України від 24 лютого 202 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану» та від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 та оголошено загальну мобілізацію. У зв`язку із військовою агресією російської федерації [PERSON] пішов добровольцем захищати східні рубежі України та продовжував військову службу до дня своєї загибелі під час виконання обов`язків військової служби - 23 квітня 2023 року, що стверджується копією сповіщення №34 № 2/1811 від 25.04.2023. За час військової служби [PERSON] постійно спілкувався та переписувався з дітьми по телефону, що підтверджується роздруківкою скриншота з мобільних телефонів. Крім того, до матеріалів справи долучені ксерокопії фотокарток із зображеннями [PERSON] , [PERSON] та їх дітей. Згідно виписок АТ КБ «Приватбанк» по рахунку [PERSON] встановлено надходження переказів від відправника [PERSON] , що стверджує про факт матеріального підтримання сім`ї. Діти позивача є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , проте перешкодою в оформленні спадщини є відсутність підтверджуючих документів родинних відносин між малолітніми дітьми та [PERSON] , що стверджується постановою приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Шаповал Лариси Віталіївни про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного станув порядку, встановленому статтями 122 (коли батьки перебувають у шлюбі між собою) та 125 (батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу. Правилами ст. 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Положеннями ст. 135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Частиною 1 ст. 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За приписами ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Підпунктом 7 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року по справі № 319/1358/16-ц, провадження № 61-3971св19 зазначив, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15- ц (касаційне провадження № 61-30047св18). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Згідно зі змістом ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка свідчать про те, що померлий [PERSON] визнавав [PERSON] своєю рідною донькою, а [PERSON] своїм рідним сином, піклувався про них як батько, матеріально утримував, всебічно сприяв їх фізичному та моральному розвитку, приділяв належну увагу вихованню дітей. Встановлення факту батьківства [PERSON] має юридичне значення, оскільки необхідне для подальшого оформлення належних документів. В іншому порядку встановити факт батьківства неможливо. Положеннями ст. 7 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтею 8 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved