Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до Солом`янського районного суду міста Києва зі спільним позовом до Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, з вимогою: «Зняти арешт з земельної ділянки, накладений постановою слідчого Лагодзінського М.І. при розгляді кримінальної справи № 09-16782, з земельної ділянки площею 0,0612 га, розташовану в [ADDRESS] (с/т « [INFO] »), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 66-2-02328, виданий 17 серпня 2000 року, Державний акт про право приватної власності на землю № 123771 серії ІV -КВ, кадастровий номер №8000000000:66:550:0019, виданий [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради народних депутатів від 28.01.1999 року реєстраційний номер №114-25/215» 26 серпня 2022 року Солом`янським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про направлення цивільної справи за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва для подальшого розгляду. 15 травня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження по цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. 08 серпня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення спільного клопотання позивачів [PERSON] та [PERSON] про витребування доказів. Зобов`язано Дев`яту Київську державну нотаріальну контору надати суду належним чином завірену копію спадкової справи №405/2009 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , який був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] . Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 08 серпня 2023 року представником відповідача - Головного управління Національної поліції у м. Києві - Лисенко Владою Олексіївною подано відзив на позов, представником висловлена позиція щодо підстав для відмови у задоволенні позову, посилаючись на звернення з цим позов до неналежного відповідача, за відсутності між сторонами спору правовідносин, які б свідчили про допущенні порушення прав та інтересів позивачів, та потребували захисту виходячи з обраного способу захисту. 08 серпня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення спільного клопотання позивачів [PERSON] та [PERSON] про заміну відповідача у цивільній справі . Замінено відповідача - Солом`янське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві на належного відповідача - Головного управління Національної поліції у м. Києві. 08 серпня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справи до судового розгляду по суті. 31 серпня 2023 року, на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 08 серпня 2023 року, Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою на адресу суду направлено належним чином завірену копію спадкової справи №405/2009 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, пояснили, що з 16 січня 1988 року [PERSON] , батько позивачів, перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , спільних дітей у подружжя не було. [INFO] померла [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина до складу спадкового майна входить земельна ділянка, яка розташовано за адресою: [ADDRESS] , с/т « [INFO] ». В межах визначеного законом строку позивачі [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі їх заяви державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори заведена спадкова справу №405. Після перевірки спадкового реєстру, державним нотаріусом було повідомлено, що за життя [PERSON] та [PERSON] заповітів не залишили. Як з`ясувалось згодом, 14 квітня 2009 року до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, надійшла заява від [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, який нібито був складений від імені [PERSON] . 09 жовтня 2009 року [PERSON] звернувся до Солом`янського РУ МВС України в м. Києві з заявою про накладення арешту на земельну ділянку, в межах кримінальної справи №09-16782 за ознаками злочину ч. 1 ст. 185 КК України відносно [PERSON] 26 жовтня 2009 року Слідчим Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києва Лагодзінським М.І. винесено постанову про заборону проведення будь-яких дій щодо земельної ділянки [ADDRESS] , на території с/т «Русанівець» в Дніпровському районі в місті Києві. 01 червня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про визнання недійним заповіту [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] , на території с/т «Русанівець» на ім`я [PERSON] , посвідчений головою Колодяжненської сільської ради Романівського району Житомирської області Самохваловим Володимиром Анатолійовичем, 17 грудня 2008 року реєстрований номер 135. 14 лютого 2020 року позивачі звернулися до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прав на спадщину, але державним нотаріусом повідомлено, що на земельну ділянку накладено заборону. 07 жовтня 2021 року слідчим суддею Солом`янського районного суду міста Києва постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] , [PERSON] про скасування арешту майна, та роз`яснено їх права звернутись з позовом до суду в порядку цивільного судочинства. Таким чином, позивачами використані всі можливості для врегулювання спору в досудовому порядку, що спонукало звернутись з цим позовом до суду, оскільки наявність заборони на проведення будь-яких дій щодо земельної ділянки, яка входить складу спадкової маси, перешкоджає позивачам отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON] . Представник відповідача - Головного управління Національної поліції у м. Києві Лисенко Влада Олексіївна, в судовому засіданні висловила свої заперечення проти позову, просила в позові відмовити посилаючись на наступне, що у зв`язку з відсутністю можливості пошуку відомостей за об`єктом, на який накладено арешт, у кримінальних справах, порушених до набрання чинності діючим Кримінальним процесуальним кодексом України 2012 року та відсутністю належного обґрунтування порушення прав позивачів з боку Головного управління Національної поліції у м. Києві, позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, тому не підлягає задоволенню. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Таким, чином, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Виходячи з положень ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що за життя [PERSON] набула права власності на земельну ділянку [ADDRESS] . (а.с.16-17) 16 січня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві №1510 від 21 січня 2009 року. (а.с.142) [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги за законом є його сини - [PERSON] , [PERSON] . В межах визначеного законодавством шестимісячного строку, [PERSON] , [PERSON] звернулися з заявою до Дев`ятої Київської нотаріальної контори про намір прийняти спадщину після смерті батька, на підставі заяви спадкоємців Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №405. 26 травня 2009 року [PERSON] та [PERSON] звернулися з заявою до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори про включення до основного складу спадщини - земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.155) З матеріалів спадкової справи убачається, Дев`ятої Київської державною нотаріальною конторою, у відповідь на звернення Головного територіального управління юстиції у м. Києві, повідомлено наступну інформація, дослівно: «14 квітня 2009 року в нотаріальній конторі було заведена спадкова справа №438/2009 після смерті громадянки [PERSON] , померлої [INFO] . Спадкова справа була заведена за заявою громадянки [PERSON] , на яку померла залишила заповіт, посвідчений Колодяженською с/радою Романівського району Житомирської області 17 грудня 2008 року Р№135 на земельну ділянку площею 0,0612 га, що знаходяться на території [ADDRESS] . Перевіркою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вказаний заповіт був внесений до єдиного реєстру заповітів. 13 серпня 2009 року від імені [PERSON] до нотаріальної контори надійшла заява про те, що в Солом`янському РУ МВС України в м. Києві розглядається справа з приводу незаконності заповіту від імені [PERSON] (а.с. 166-167) 09 жовтня 2009 року [PERSON] звернувся до Солом`янського РУ МВС України в м. Києві з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку [ADDRESS] . 26 жовтня 2009 року слідчим Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві Лагодзінським М.І. винесено постанову про заборону проведення будь-яких дій щодо земельної ділянки № [NUMBER] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9) Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Як роз`яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 01 червня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва, в межах розгляду цивільної справи №2-1538/2010, ухвалено рішення про часткове задоволення позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, Голова Колодяжненської сільської ради Романівського району Житомирської області Самофалов Володимир Анатолійович про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину, визнання права на спадщину. Заповіт [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , посвідчений головою Колодяжненської сільської ради Романівського району Житомирської області Самофаловим Володимиром Анатолійовичем 17 грудня 2008 року реєстровий номер 135 - визнано недійсним. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 04 вересня 2009 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,0612 га, що знаходиться на території [ADDRESS] - визнано недійсним. Провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, Голова Колодяжненської сільської ради Романівського району Житомирської області Самофалов Володимир Анатолійович про визнання права на спадщину - закрито. 23 грудня 2010 року Апеляційним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2010 року, залишено без змін. Згідно статей 316, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. П. 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, передбачено зняття заборони на підставі рішення суду. Частиною 6 ст. 126 Кримінального процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент вчинення обтяження, що «накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба». У ч. 4 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України в редакції чинній на момент вчинення обтяження, «суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна» а також, що «суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові». Відповідно до статті 126 Кримінального процесуального кодексу України в редакції чинній на момент вчинення обтяження, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент вчинення обтяження, підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. У пункті 7 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент вчинення обтяження, визначено, що «оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" та положеннями цього Кодексу». Пунктом 9 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент вчинення обтяження, встановлено, що «запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом». Як вбачається з Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 14 лютого 2020 року, міститься тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 9401956; зареєстроване: 30.12.2009 12:55:54 за №9401956 реєстратором: Дев`ята київська державна нотаріальна контора, 03087, м. Київ, вул. Волинська, 6; підстави обтяження: постанова про заборону, 09-16782, 25.12.2009, СВ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві, слідчим М.І. Лагодзінський; об`єкт обтяження: земельна ділянка, земельна ділянка, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер:662:02:328. (а.с.17) 31 липня 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Солом`янського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві, з клопотанням про зняття заборони на земельну ділянку [ADDRESS] . (а.с.19) 07 жовтня 2021 року слідчим суддею Солом`янського районного суду міста Києва постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] , [PERSON] про скасування арешту майна. (а.с.18) Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі -КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року. Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Правові висновки викладені Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11, у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19. Справу про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України 1960 року та не знятого після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Вирішення питання про звільнення майна з-під арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів. Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. Спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватись в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ( ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України) Враховуючи викладене,

Outcome: approved