Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що відповідач знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення Селидівської міської ради, як отримувач соціальних послуг. 21.10.2019 року відповідач звернулась до позивача для призначення державної допомоги на дитину одинокій матері з урахування доходів на дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач в заяві від 21.10.2019 року зазначила, що вона не навчається, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, не працює, як суб`єкт підприємницької діяльності не зареєстрована, аліменти не отримує, інших доходів не має. Під час звернення нею надано документи, а саме: декларація про доходи та майновий стан за період з 01.04.2019 року по 30.09.2019 рік; довідку про доходи від ТОВ «Лакі-Петрол» про отримання заробітної плати за вересень 2019 року в розмірі 1286,66 грн.; довідку про склад сім`ї від 09.10.2019; довідку про доходи від УСЗН про отримання допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.04.2019 по 30.09.2019 р; довідку про отримання стипендії [PERSON] за період з 01.04.2019 по 30.09.2019 в розмірі 490 грн.; трудова книжка, згідно якої відповідача з 24.09.2019 року працює в ТОВ «Лакі-Петрол». На підставі зазначеної заяви та поданих документів відповідачу було призначено допомогу на дітей одиноким матерям з 01.10.2019 по 29.02.2020 в розмірі 1765,78 грн. щомісячно. Під час перевірки достовірності наданої інформації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням допомоги виявилося, що [PERSON] не надала інформацію позивачу про працевлаштування її у ФОП « [PERSON] » та отримувала дохід 11-111 кварталі 2019 року. Таким чином, на підставі виявленої інформації УСЗН було зроблено перерахунок в межах терміну призначення допомоги: у період 01.10.2019 року по 30.11.2019 року в розмірі 1309,13 грн.; з 01.12.2019 року по 29.02.2020 року в розмірі 1409,13 грн. У зв`язку з неповідомленням [PERSON] управління про обставини, що впливають на призначення державної допомоги виникла переплата за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року в розмірі 2283,25 грн. 16.03.2020 року начальником управління було прийнято рішення щодо стягнення з [PERSON] зайво одержаної суми державної допомоги на дітей одиноким матерям на дитину [PERSON] .. 06.04.2020 року [PERSON] було припинено виплату допомоги одиноким матерям з 01.03.2020 року. УСЗН до відповідача 31.03.2020 року, 02.03.2021 року та 16.01.2023 року були направлені повідомлення про добровільне погашення надміру виплаченої суми допомоги на дітей одиноким матерям. На підставі зазначеного просять стягнути з [PERSON] надміру отримані кошти державної допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.10.2019 р. по 29.02.2020 р. у розмірі 2283,25 грн. та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. Відповідачка у строк, визначений судом, відзив на позовну заяву не надала. Заяви та клопотання сторін. Заяв та клопотань не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09.06.2023 р. суддею Владимирською І.М. відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження Ухвалою суду від 28.09.2023 р. прийнято до провадження. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що подана позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до заяви № 1455 від 21.10.2019 року [PERSON] рішенням начальника УСЗН Селидівської міської ради від 04.11.2019 року було призначено державну допомогу сім`ям з дітьми з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року у розмірі 1765,78 грн. Відповідно до доповідної записки державного соціального інспектора відділу з контролю використання коштів державного бюджету, направлених на надання соціальної допомоги [PERSON] від 25.02.2020 року було зроблено запит до ДФС про суми нарахованого доходу за даними ДРФО за період з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року на одержувача державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям [PERSON] . Згідно відповіді ДФС 10.01.2020 р. була отримана інформація про суму доходу нарахованого в 2.3 кварталах 2019 р. [PERSON] виявлена розбіжність з задекларованими доходами при зверненні 21.10.2019 року за призначенням допомоги у сумі 704,86 грн. та 4774,90 грн., відповідно у вигляді доходу від працедавця, як заробітна плата. При зверненні 21.10.2019 року за призначенням державної соціальної допомоги [PERSON] надала неповну інформацію про доходи. Згідно до довідки про доходи № 1 від 10.03.2019 року, виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] працювала у ФОП [PERSON] на посаді продавця продовольчих товарів, у червні 2019 року нараховано заробітну плату у розмірі 704,89 грн., у серпні 2019 року - 4174,90 грн., у вересні 2019 р. - 600,00 грн., загальна сума у розмірі 5479,79 грн. Відповідно до рішення начальника УСЗН Селидівської міської ради від 16.03.2020 року вирішено утримати занадто отримані кошти допомоги одиноким матерям за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року у розмірі 100%. Рішенням начальника УСЗН Селидівської міської ради від 06.04.2020 року припинено виплату допомоги одиноким матерям з 01.03.2020 року [PERSON] . Рішенням начальника УСЗН Селидівської міської ради від 14.04.2021 року здійснено перерахунок у межах призначення державної допомоги за результатами якої призначено допомогу з 01.10.2019 року по 30.11.2019 року у розмірі 1309,13 грн., з 01.12.2019 по 29.02.2020 у розмірі 1409,13 грн. Згідно повідомленням від 31.03.2020 року, 02.03.2021 року та 16.01.2023 року УСЗН Селидівської міської ради було направило на адресу [PERSON] вимогу про повернення сум переплати державної допомоги на дітей одиноким матерям в сумі 2283,25 грн. за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачка, будучі обізнаною про необхідність повідомлення про обставини, які впливають на призначення допомоги, та про необхідність повернення сум переплати, не повідомила про такі обставини, суму переплати добровільно не повернула, чим були завдані матеріальні збитки. При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн., який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Право на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям регулюється відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ (далі - Закон №2811-ХІІ) громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Так, в статті 3 цього Закону визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, в тому числі: допомога на дітей одиноким матерям та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (пп. 3, 5). Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року за №1751 «Про затвердження порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» визначаються умови призначення і виплати таких видів державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», зокрема, допомога на дітей одиноким матерям. Відповідно абзацу п.33 Порядку та ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Особливістю даної допомоги є визначення її розміру з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, тобто обчисленого у середньому за місяць доходу усіх членів сім`ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. Відповідно до п.35 Порядку, визначено, що для призначення допомоги на дітей одиноким матерям подаються такі документи: 1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 3) довідка про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; 4) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, із зазначенням підстави для внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або виданий компетентним органом іноземної держави документ про народження, в якому відсутні відомості про батька, за умови легалізації такого документа в установленому законодавством порядку; 5) копія свідоцтва про народження дитини. Інформація про склад сім`ї заявника зазначається в декларації. Відповідно до п. 49 Порядку особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органам соціального захисту населення про зміну всіх обставин, які впливають на виплату такої допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо). Якщо отримувачам державної допомоги сім`ям з дітьми, якими подано документи із свідомо неправильними відомостями, не подано відомостей про зміни у складі сім`ї, приховуються обставини, які впливають на призначення і виплату допомоги, було надміру виплачено суми допомоги, органи соціального захисту населення: визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної допомоги сім`ям з дітьми та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють отримувачу державної допомоги сім`ям з дітьми про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення. Суми коштів, які підлягають поверненню, повертаються: отримувачем державної допомоги сім`ям з дітьми самостійно; за згодою отримувача державної допомоги сім`ям з дітьми у повному обсязі за рахунок її наступних виплат; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок сум наступних виплат державної допомоги сім`ям з дітьми у розмірі, який не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги. У разі неможливості добровільного повернення або утримання коштів, які підлягають поверненню, такі кошти стягуються в судовому порядку. Згідно з п.46 Постанови № 1751, особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, у разі виникнення обставин, які призводять до припинення виплати допомоги, зобов`язані у десятиденний строк повідомити про це органи соціального захисту населення. За положеннями ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Факт недобросовісності набуття відповідачкою отриманих коштів за призначеною допомогою на дітей одиноким матерям, що виразилось у неповідомленні органу, що її призначив, про отримання доходу, внаслідок чого виникнення переплати державної допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року, встановлено в судовому засіданні, а тому, сума надміру виплаченої допомоги на дитину одинокій матері має бути повернута відповідачкою, як така, що одержана без належної правової підстави. Приймаючи до уваги встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку, що допомога на дітей одиноким матерям за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року у розмірі 2283,25 грн. була перерахована та виплачена відповідачці внаслідок свідомого не повідомлення нею інформації, що впливає на призначення такої допомоги, а тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у повному розмірі. Таким чином, у справі встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved