Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У листопаді 2022 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Стех Ю.Я., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі матері у їх вихованні. В обгрунтування позову зазначила , що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2014 року по 31 січня 2019 року, який розірваний рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області. У шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які є малолітніми. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2019 року визначено місце проживання малолітніх дітей разом із батьком [PERSON] . Позивачка зазначає, що питання виховання дітей батьки мають вирішувати спільно і вона зобов`язана брати участь у їх вихованні і має право на особисте спілкування з ними, однак відповідач регулярно чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми. На підставі наведеного та з врахуванням вимог ст.159 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить суд визначити спосіб участі її, як матері у вихованні дітей та спілкування з ними. Відповідач [PERSON] не подав відзиву на позовну заяву. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого засідання. 28 лютого 2023 року судом зареєстровано заяву позивачки про уточнення позовних вимог. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області 17 березня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Зобов`язано орган опіки та піклування - виконавчий комітет Рогатинської міської ради Івано-Франківської області надати суду письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 29 червня 2023 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про визначення способу участі матері [PERSON] у вихованні дітей. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Стех Ю.Я. позовні вимоги підтримали, просили суд визначити спосіб участі матері у вихованні дітей, який визначив орган опіки та піклування, але без зазначення згоди дітей, оскільки батько може переконувати дітей, щоб вони не погоджувалися на побачення з матір`ю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Шидзінський І.В. у судовому засіданні не заперечували щодо встановлення порядку участі матері у спілкуванні та вихованні дітей, який запропонував орган опіки та піклування, з обов`язковою згодою дітей, оскільки мати тривалий час з дітьми не проживає. Представник органу опіки та піклування - головний спеціаліст служби у справах дітей Рогатинської міської ради Івано-Франківської області Пришляк Н.В. у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування з визначеним способом участі матері у вихованні дітей. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, представника органу опіки та піклування, та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2014 року, який розірвано рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2019 року . У них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.8-9 ). Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 21 травня 2019 року визначено місце проживання малолітніх дітей разом із батьком [PERSON] . Також даним рішенням вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітніх дітей ( а.с.89-92 ). Згідно копії паспорта громадянина України та довідки виданої Перемишлянським МКП «Комунальник« від 16 вересня 2022 року [PERSON] зареєстрована за місцем проживання: [ADDRESS] ( а.с.5-7). Відповідно до довідки від 05 грудня 2022 року №31/01-49, [PERSON] навчається у другому класі Черченської спеціальної школи Івано-Франківської обласної ради ( а.с.48). Згідно довідки від 06 грудня 2022 року №01, [PERSON] навчається у першому класі Потіцької початкової школи Рогатинської міської ради Івано-Франківської області ( а.с.49). Відповідно до висновку про визначення способу участі матері у вихованні дітей, який затверджений рішенням виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 27 червня 2023 року №181, орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити такий спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та спікування з ними: - протягом других та четвертих за чергою двох вихідних днів місяця, з п`ятниці з 19.00 год до неділі 18.00 щомісячно, за місцем проживання матері за згодою дітей; - протягом 1 тижня у період весняних шкільних канікул ( з суботи по п`ятницю включно ) щорічно за згодою дітей; - протягом трьох тижнів підряд у період літніх шкільних канікул ( починаючи з останнього тижня червня та перших двох тижнів липня ) щорічно, для оздоровлення дітей за згодою дітей; - у будь-який інший день ( період ) року за бажанням дітей та за домовленістю з іншим з батьків. У висновку також зазначено, що відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою проживання [PERSON] , що по [ADDRESS] , матеріально-побутові умови проживання задовільні та належні для проживання малолітніх дітей ( а.с.72-74). Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частини шоста-восьма статті 7 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно із частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (частини перша - третя статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (частина перша статті 159 СК України). Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина друга статті 159 СК України). Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «JOHANSEN v. NORWAY» від 07 серпня 1996 року). Отже, системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України дає підстави вважати, що виходячи з обставин даної справи, мати, яка проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей. За змістом статті 19 СК України вбачається, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, які бажають брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з внутрішнього переконання, яке ґрунтується на внутрішній оцінці всіх обставин справи в їх сукупності, не погоджуючись з висновком органу опіки та піклування щодо отримання згоди дітей на періодичні тимчасові побачення матері з ними, як таким, що є недостатньо обґрунтованим в цій частині, суд встановлюючи порядок побачень матері з дітьми, враховує те, що батьки фактично погодилися з тим порядком участі матері у спілкуванні та вихованні дітей, який визначив орган опіки та піклування у своєму висновку, оскільки право матері на спілкування з дітьми є її природнім та незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей із матір`ю відповідатиме їхнім інтересам.

Outcome: partial