Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

В травні 2023 р. до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю надійшов позов [PERSON] до ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», третя особа - [PERSON] , про стягнення коштів,-, в якому позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість по неповернутим коштам за авіаквитки у розмірі 14534,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 1357,54 грн, 3 % річних в сумі 330,00 грн, а всього 16221,57 грн, а також судові витрати. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 18.01.2022 р. позивач придбала авіаквитки на рейс з м. Дніпро (аеропорт Дніпропетровськ) до м. Афіни (аеропорт «Елефтеріос Венізелос) через м. Київ (аеропорт Бориспіль) з датою вильоту - 06.08.2022 р. та зворотні квитки з м. Афіни (аеропорт «Елефтеріос Венізелос) через м. Київ (аеропорт Бориспіль) м. Дніпро (аеропорт Дніпропетровськ) з датою вильоту - 20.08.2022 р. Квитки були придбані на ім`я [PERSON] та [PERSON] , загальною вартістю 14534,00 грн. В зв`язку з введенням на території України воєнного стану 31.05.2022 р. та 07.06.2022 р. позивач отримала листи від відповідача про скасування рейсів. Через офіційний сайт відповідача, а згодом і засобами поштового зв`язку позивач подала претензію на повернення коштів за невикористані авіаквитки. Станом на день звернення д о суду кошти повернуті не були, що стало підставою для звернення до суду з метою стягнення заборгованості по неповернутим коштам за авіаквитки у розмірі 14534,00 грн, а також стягненні коштів за порушення грошового зобов`язання за період з 16.08.2022 р. по 19.05.2022 р., а саме: інфляційних втрат в розмірі 1357,54 грн, 3 % річних в сумі 330,00 грн. У відзиві на позов представник відповідача не заперечує щодо повернення коштів в сумі 14534,00 грн просить відстрочити строк виконання зобов`язань в цій частині до закінчення дії форс-мажорних обставин (припинення агресії Російської федерації проти України, скасування воєнного стану). Зазначає, що з початком воєнного стану всі рейси авіакомпанії МАУ були скасовані, а господарська діяльність підприємства була припинена. На час звернення позивача до авіакомпанії з претензіями не працювали структурні підрозділи, звернення пасажирів не оброблялись. Неможливість виконання авіакомпанією зобов`язань перед позивачем спричинено обставинами непереборної сили. Крім цього, на банківські рахунки підприємства накладені арешти. Заперечує щодо стягнення інфляційних та 3 % річних, зазначає, що вимоги щодо сплати всіх виплат, які не стосуються фактичних збитків, понесених пасажиром, за неналежне повітряне перевезення не підлягають задоволенню. У поясненні третя особа позов підтримала, просила його задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участь, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Третя особа в письмових поясненнях просила проводити розгляд справи без їх участі. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 18.01.2022 р. позивач придбала авіаквитки на рейс з м. Дніпро (аеропорт Дніпропетровськ) до м. Афіни (аеропорт «Елефтеріос Венізелос) через м. Київ (аеропорт Бориспіль) з датою вильоту - 06.08.2022 р. та зворотні квитки з м. Афіни (аеропорт «Елефтеріос Венізелос) через м. Київ (аеропорт Бориспіль) м. Дніпро (аеропорт Дніпропетровськ) з датою вильоту - 20.08.2022 р. Квитки були придбані на ім`я [PERSON] та [PERSON] , загальною вартістю 14534,00 грн, які були оплачені позивачем [PERSON] . Факт оплати коштів за авіаквитки саме позивачем підтверджується квитанцією про оплату від 18.01.2022 р., випискою по картковому рахунку. За умовами ч. 1,2 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до положень ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення. Пунктом 1 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 735 від 30.11.2012 року встановлено, що пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Отже, придбавши електронний авіаквиток позивач уклала з відповідачем Договір на міжнародне повітряне перевезення за Умовами Договору повітряного перевезення авіакомпанії МАУ. Під час придбання авіаквитків пасажир була зобов`язана ознайомитися з Правилами повітряних перевезень пасажирів та багажу перевізника - відповідача. Згідно листів ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» від 31.05.2022 р., 07.06.2022 р. з огляду на поточну воєнно-політичну ситуацію рейси PS072 Дніпро-Київ 06.08.2022 р., PS071 Київ-Дніпро 20.08.2022 р, PS355 Київ-Афіни 06.08.2022 р., PS356 Афіни- Київ 20.08.2022 р були скасовані. Відповідно до ч. 18 ст. 100 ПК України, до договорів на повітряне перевезення, в тому числі до чартерних перевезень та інших цивільно-правових відносин, пов`язаних з повітряними перевезеннями, які не врегульовані положеннями цього Кодексу або міжнародними договорами України, застосовуються положення ЦК України. Відповідно до п. п. 1, 2, 3 глави І розділу XVI Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, перевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього. За змістом положень ч. 1 ст. 105 Повітряного кодексу України у разі скасування рейсу пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до частини другої статті 104 цього Кодексу та компенсацію відповідно до частин п`ятої і шостої статті 104 цього Кодексу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 104 ПК України, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір, крім іншого, відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості. Згідно з п. 1 глави 1 розділу XVIII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) здійснюється за місцем придбання квитка або в головному офісі авіакомпанії (офісі з продажу перевезень перевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. У разі якщо оплату було здійснено електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. Пунктом 2 Глави 2 Розділу XVIII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу зазначено, що у разі примусового повернення сума коштів, що повертається пасажиру, має дорівнювати: якщо жодну частину квитка не використано,- сумі, що дорівнює повній вартості квитка за ціною, за якою його було придбано. Відповідно до частини третьої статті 105 ПК України перевізник не зобов`язаний виплачувати компенсацію, передбачену частинами п`ятою і шостою статті 104 цього Кодексу, якщо він може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів. Наведена норма містить вичерпний перелік підстав для звільнення перевізника від обов`язку виплачувати компенсацію, до яких не відносяться обставини, на які посилалось ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» у листах від 31.05.2022, 07.06.2022 р. Враховуючи викладене вище та положення частини шістнадцятої статті 100 ПК України, частини п`ятої статті 104, частини першої статті 105 ПК України, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на користь [PERSON] підлягає стягненню вартість квитків у розмірі 14534,00 грн При цьому, відповідач у справі не заперечує наявність обов`яку з повернення коштів в розмірі 14534,00 грн. Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних, суд приходить до наступних висновків. Статтею 29 Монреальської конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню. Вказана норма Монреальської конвенції щодо здійснення виплати тільки доведених фактичних збитків пасажирів також дублюється і в пункті 2 глави 2 розділу ХХVІІ Правил, де зазначено, що відповідальність перевізника за неналежне перевезення в будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажирами. З огляду на викладене відсутні підстави для стягнення вказаних витрат. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 761/21756/17 (провадження № 61-15579св19), в якій зазначено, що авіаперевізник відповідає за неналежне перевезення лише у межах реальних (фактичних) збитків, доведених пасажирами, але не вище ніж розмір відшкодування, встановлений нормами Монреальської конвенції. При цьому, правовідносини сторін у галузі міжнародних авіаперевезень пасажирів та багажу не регулюються цивільним законодавством України, та/або Законом України Про захист прав споживачів , тому що ці правовідносини належать до галузі міжнародного повітряного права та, відповідно, регулюються спеціальною міжнародною конвенцією, а саме Монреальською конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28 травня 1999 року. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 18.03.2020 у справі №761/13278/18 (провадження № 61-21966св19). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплачених коштів за авіаквитки в сумі 14534,00 грн . При цьому, відповідач у відзиві на позов просив відстрочити строк виконання зобов`язань в частині стягнення 14534,00 грн до закінчення дії форс-мажорних обставин (припинення агресії Російської федерації проти України, скасування воєнного стану). Відповідно до ч.7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Таким чином суд не зобов`язаний вирішувати питання відстрочення виконання рішення при ухваленні рішення за результатами розгляду справи. Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. Наведені відповідачем обставини на теперішній час не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну господарську діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається відповідач лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим в майбутньому. Варто зазначити, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про відстрочення виконання рішення в порядку розділу VI ЦПК України на стадії його виконання. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави потрібно стягнути 1073,60 грн судового збору.

Outcome: partial