Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON] , [INFO] . Мотивуючи свої вимоги тим, що 11.09.2014 року вона з відповідачем по справі [PERSON] уклали шлюб. Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17.08.2018 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір?ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу добровільно не надає. Позивачу невідомо, де знаходиться відповідач на теперішній час, на підставі чого просила позбавити відповідача по справі батьківських прав. Позивач [PERSON] до судового засідання не з?явилась, від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника, в заяві вказала, про те, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судові засідання, відповідач по справі не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позову та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надавав. Судом були направлені судові повістки на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований, на адресу суду повернулися конверти з причини «за закінченням терміну зберігання», «адресат відмовився», та «адресат відсутній за вказаною адресою». В зв`язку з чим суд, урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Петренко Г.Ф., яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, надіслала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, та вказала, що позов підтримує в інтересах дитини. Судом встановлено наступні обставини. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.09.2018 року, актовий запис № 50, виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Ст.152 Сімейного кодексу України закріплено право дитини на належне батьківське виховання. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" у п. 16, що ухилення від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують дитині необхідне харчування, одяг, медичний догляд, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до абз. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно акту обстеження умов проживання від 19.01.2023 року відділу Комунарського району у справах дітей Запорізької міської ради, складений начальником відділу Ренгевич О.В., та спеціалістом Соболлєвою О.Г., було проведено обстеження умов проживання будинку [ADDRESS] , згідно якого частина будинку належить позивачу по справі [PERSON] , яка з дитиною виїхала з країни, про відповідача нічого сусідці невідомо, ніколи його не бачила. Відповідно до висновку № 1971/01-37/19.02 від 08.09.2023 року Запорізької міської ради районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] , районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.ст.12 ч.1, 15 ч.2 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" у п. 16, що ухилення від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують дитині необхідне харчування, одяг, медичний догляд, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Судом встановлено, що відповідач всупереч вимогам закону не додержується зобов`язань, що перераховані вище щодо виховання, піклування та поваги до дитини, тобто [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 1073 грн. 60 копійок.

Outcome: approved