Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , про зменшення розміру аліментів. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2017 було розірвано шлюб між ним та [PERSON] . Від шлюбу з відповідачем вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2017 з нього було стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1355,00 грн щомісячно, починаючи з 27.01.2017 і до досягнення повноліття. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.01.2022 було змінено спосіб стягнення аліментів та ухвалено стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] у позивача народилась ще одна дитина [PERSON] . 28.07.2022 між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. На даний час позивач працює в ТОВ «Класика Комфорту» на посаді монтажник систем утеплення будівель. Оклад згідно штатного розпису становить 6700,00 грн, який йому виплачується несвоєчасно та не в повному обсязі. В той же час доходи [PERSON] за останній рік є незначними, що підтверджується відомостями про доходи. Крім того, останнім часом здоров`я позивача значно погіршилось, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 05.08.2022 , через що позивач дотримується спеціальної дієти та приймає ліки. У зв`язку із викладеними обставинами, позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі та не має можливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, вважає, що справедливим у цьому випадку буде стягнення з нього 1/6 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття. На підставі викладеного, позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києві від 20.01.2022 з 1/4 частини на 1/6, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2022 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів передано на розгляд Оболонського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2023 вищезазначена позовна заява розподілена судді Ткач М.М. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 10 лютого 2023 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про звільнення від сплати судового збору в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів, справу прийнято до свого провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 03.04.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив по позовну заяву, у якому просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів на утримання доньки, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. 10.04.2023 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій із запереченнями викладеними у відзиві на позовну заяву не погоджується з підстав зазначених у відповіді на відзив. 18.04.2023 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких сторона відповідача заперечує проти обставин, зазначених у відповіді на відзив, з підстав зазначених у запереченнях. Протокольною ухвалою суду від 26.06.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися. У судовому засіданні 04.09.2023 представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися. У судовому засіданні від 04.09.2023 відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку, виходячи з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.11.2022. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2017 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1355 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи стягнення з 27.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.01.2022 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та способу їх присудження задовольнено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2017 року з стягнення аліментів у розмірі 1355 (одна тисяча триста п`ятдесят п`ять) грн. щомісячно на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частина від усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. 28.07.2022 між позивачем [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований шлюб Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.07.2022. Від вказаного шлюбу у позивача [PERSON] [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.07.2022. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Так, судом було встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.01.2022 змінено спосіб стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2017 року з стягнення аліментів у розмірі 1355 (одна тисяча триста п`ятдесят п`ять) грн. щомісячно на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частина від усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вищезазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 756/5554/21, який перебуває на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Відповідно до листа Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 09.11.2022 № 103370, заборгованість по сплаті аліментів у боржника [PERSON] за виконавчим листом № 756/5554/21 від 13.05.2022, відсутня. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що його сімейний стан змінився, у зв`язку з одруженням та народженням ще однієї дитини, що, у свою чергу, призвело до погіршення його майнового становища, пов`язаного з необхідністю додатково утримувати дружину, яка не працює та доглядає другу дитину. Також, позивачем зазначено про те, що він працює, але його заробітна плата невелика та виплачується несвоєчасно та не в повному обсязі, а тому доходи позивача за останній рік є незначними, крім того, останнім часом здоров`я позивача значно погіршилось, він потребує спеціальної дієти та прийому ліків. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано довідку ТОВ «Класика Комфорт» №КК00000011 від 30.08.2022, відповідно до якої [PERSON] з 30.08.2022 працює на посаді монтажник систем утеплення будівель і його оклад згідно штатного розпису становить 6700,00 грн; довідку ТОВ «Класика Комфорт» №КК00000016 від 26.12.2022, згідно якої з 01.10.2022 [PERSON] працює в режимі неповного робочого часу, 4 години на день, з окладом згідно штатного розпису, з оплатою пропорційно відпрацьованого часу, дохід за місяць складає 3350,00грн.; індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON] з реєстру застрахованих осіб Держаного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Форма ОК-5 та форма ОК-7, відповідно до яких за 2021 рік з суми заробітку [PERSON] до його пенсії зараховано 9175,29 грн., відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] та [PERSON] ; довідку Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради від 28.04.2023 видана [PERSON] про те, що з 01.04.2023 по 01.10.2023 призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, а також консультаційний висновок спеціаліста КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» від 05.09.2022, відповідно до якого [PERSON] має «Дуоденогастральний рефлюкс. Хронічний гастродуоденіт, в стадії загострення», йому рекомендовано: дієту №1, режим праці і відпочинку, медикаментозне лікування. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Надаючи оцінку встановленим під час розгляду справи обставинам суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано доказів того, що з народженням другої дитини у новому шлюбі в нього значно погіршився майновий стан порівняно з тим, який був у нього на час ухвалення Оболонським районним судом м. Києва рішення 20.01.2022 року, яким з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Верховний Суд неодноразово у своїх постановах, зокрема від 28.05.2021 р. у справі № 715/2073/20, робив висновки, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відповідно до рішення Оболонського райооного суду м.Києва від 20.01.2022 розмір аліментного зобов`язання позивача відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітину від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, народженої від шлюбу із відповідачем, та суперечитиме її інтересам, тобто сама по собі наявність другої дитини у платника аліментів не впливає на встановлений у судовому порядку розмір аліментів. При цьому суд виходить з того, що на час ухвалення зазначеного судового рішення позивач також отримував не великий дохід. Тож, як на час стягнення з нього аліментів позивач отримував не великий дохід, так і на час ініціювання питання щодо зменшення розміру стягуваних з нього аліментів та на час розгляду даної справи. Суд критично ставиться на посилання позивача на висновок спеціаліста КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» від 05.09.2022, відповідно до якого [PERSON] має «Дуоденогастральний рефлюкс. Хронічний гастродуоденіт, в стадії загострення», йому рекомендовано: дієту №1, режим праці і відпочинку, медикаментозне лікування, оскільки ним не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між захворюванням і неможливістю забезпечувати малолітню дитину. Крім того, сторона позивача не надала до суду жодного документу на те, що ним, при наявності зазначеного захворювання, витрачаються значні кошти на лікування. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач є особою працездатного віку без розумових та фізичних вад, не позбавлений можливості працювати у різних сферах своєї професійної діяльності для збільшення своїх доходів в умовах працевлаштування на неповний робочий день. Суд наголошує, що позивач на рівні з відповідачем зобов`язаний в однаковій мірі та у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства утримувати свою дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй гарні умови для проживання та виховання, у тому числі забезпечувати матеріально. Стягнення аліментів має ціль - найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. При розгляді даної категорії справ також необхідно врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» та у справі «М.С. проти України»). Суд вважає, що позивач як доросла та зріла людина, порядний сім`янин, створюючи сім`ю, беззаперечно має усвідомлювати всю відповідальність покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення дитини як тієї, з якою він наразі проживає та приділяє більшість своєї уваги, так і тієї, яка залишилася проживати разом з матір`ю (колишньою дружиною позивача) і потребує не менш уваги та матеріального забезпечення, незалежно від будь-яких обставин. Виходячи з норм чинного законодавства, позивач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з відповідачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Суд вважає, що сплата позивачем аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку щомісячно є необхідним та достатнім для забезпечення мінімальних потреб дитини та її гармонійного розвитку, враховуючи, що дитина дорослішає, витрати на її утримання зростають, як і загальний рівень споживчих цін в Україні. Крім того, через діагностовану у дитини кісту та наявність інших захворювань вона потребує певних витрат на своє лікування, забезпечення яких в силу положень діючого законодавства покладається на батьків. У свою чергу, розмір аліментів, який між тим присуджено в частці від доходу позивача, а не в твердій грошовій сумі, в ще меншому розмірі, ніж наразі відраховується з доходу позивача, не забезпечить виконання вказаних правових норм та призведе до порушення інтересів малолітньої дитини. При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 р. у справі №759/10277/18, які зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25.10.2000 р., «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94, Серія A, № 303-A, параграф 29). Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 р. (остаточне 21.02.2011) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 р.). За таких обставин, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, суд не знаходить підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] . На підставі вищевикладеного, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів, слід відмовити. Оскільки позивач звільнений при подачі позову від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed