Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Христинівської міської ради Уманського району Черкаської області, про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № CSA0R003960388 від 30.08.2006 [PERSON] отримав кредит у розмірі 9180,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,34 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.08.2009. Відповідно до укладеного договору № б/н від 30.01.2006 [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.01.2018. Позивачем 25.07.2018 була направлена претензія кредитора до Золотоніської міської державної нотаріальної контори. 05.12.2019 позивачем було отримано відповідь Золотоніської міської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцями померлого [PERSON] , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 12.06.2020 до спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № CSA0R003960388 від 30.08.2006 становить 179934,99 грн., яка складається з наступного: 8880,56 грн. заборгованість за кредитом; 82697,97 грн. забогованість за відсотками; 88356,46 грн. заборгованість з пені. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 30.01.2006 становить 13510,30 грн., яка складається з наступного: 1482,84 грн. заборгованість за кредитом; 12027,46 грн. забогованість за відсотками. Враховуючи викладене вище, просять суд стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 193445,29 грн. та судовий збір. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2023 відкрито позовне провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 06.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити. У прохальній частині позовної заяви представник позивача не заперечував проти винесення заочного рішення судом. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відзиви на позовну заяву не подали. Представник третьої особи служби у справах дітей Христинівської міської ради Уманського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлені відповідачі не з`явилися в судове засідання, причини неявки не повідомили, відзиви на позовну заяву не надали, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору № CSA0R003960388 від 30.08.2006 [PERSON] отримав кредит у розмірі 9180,00 грн. Відповідно до\~укладеного договору\~№ б/н\~від 30.01.2006\~ [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг та отримав кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.08.2015 [PERSON] помер [INFO] у селищі Канівщина Золотоніського району Черкаської області. Як убачається із розрахунків заборгованості за договорами, доданими і підписаними представником позивача до позовної заяви, [PERSON] станом на день смерті має заборгованість в загальній сумі 193445,45 грн.. 25.07.2018 АТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу Золотоніської міської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просило: включити кредиторській вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 160732,12 грн.; повідомити АТ КБ «ПриватБанк», чи звертались спадкоємці із заявами про прийняття спадщини; повідомити АТ КБ «ПриватБанк» відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також які вже прийняли спадщину. У відповідь на вказану претензію, завідувач Золотоніської міської державної нотаріальної контори надіслав лист від 14.11.2019 № 1060/02-16, в якому повідомила, що після померлого [INFO] [PERSON] , 1971 року народження, заведена спадкова справа №31/2016. Спадкоємцями після померлого є його діти: [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] . За видачою свідоцтв про право на спадщину спадкоємці не зверталися. 19.05.2020\~позивачем\~на\~адресу відповідачів\~направлені листи-претензії, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, які не були виконані. Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Частина 1 статті 15\~ЦК\~України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622\~ЦК\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони за зобов`язанням повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному ст.1282 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1218\~ЦК\~України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до змісту ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Згідно з приписами ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~1216\~ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом ст.\~1218\~ЦК\~України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.\~1220\~ЦК\~України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, суду для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої\~статті 1281\~ЦК\~України кредитор позбавляється права вимоги; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. У матеріалах справи судом не встановлено, що спадкодавець на дату смерті мав зареєстроване місце проживання. Місце реєстрації відповідачів не підтверджує факту їх проживання разом зі спадкодавцем на час смерті. Враховуючи, що відповідачі не отримували свідоцтва про право на спадщину та у суду немає відомостей про наявність майна після смерті позичальника, а АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів на підтвердження наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову банку до спадкоємців боржника, оскільки не вбачається за можливе визначити розмір кредиторських вимог, які підлягають задоволенню в межах вартості мана, одержаного у спадщину згідно з ч.1 ст. 1282 ЦК України. Так як статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд також перевіряє наявність правових підстав для покладення на позичальника обов`язку з повернення сум, заявлених позивачем до стягнення з його спадкоємців. Звертаючись до суду із позовом, Банк, крім самих розрахунків кредитної заборгованості за договорами від 30.08.2006 та від 30.01.2006, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Разом з тим, надані позивачем розрахунки та Умови є неналежними доказами, оскільки не містять жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальнику у межах підписаної ним заяви від 30.01.2006, а містить лише виклад умов використання всіх кредитних карт, які випускаються та обслуговуються АТ КБ «Приват Банк», що не має правового значення для вирішення даного спору. Надані ж позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приват Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника такредитному договорі, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приват Банку та кредитний договір, а також те, що вказані документи на момент отримання спадкодавцем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (2006 рік) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (2022 рік), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про порядок та умови користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приват Банку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису спадкодавця або ж застереження про те, що саме ці Умови було надано останньому для ознайомлення, тому їх не можна розцінювати як частину договорів, укладених між сторонами шляхом підписання заяви та кредитного договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договорів про користування кредитними коштами. До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. На підставі наведеного вище, суд доходить висновку щодо відсутності підстав вважати, що, при укладенні договорів з позичальником [PERSON] , АТ КБ «Приват Банк» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. На підставі наведеного вище, з огляду на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» про стягнення боргу кредитором спадкодавця з відповідачів слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed