Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.09.1990 він був прийнятий на посаду майстра цеха № 11 до ТОВ «ЗТМК». 09.02.2023 він звільнився з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі за період з липня 2022 року по лютий 2023 року в сумі 49 839,79 грн, про що йому стало відомо з листа державної служби з питань праці, але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відповідач відмовився, незважаючи на неодноразові звернення, в тому числі, письмові, де зазначались законність його вимог та порушення з боку роботодавця законодавства. У зв`язку з викладеним, позивач звертається до суду з вимогою про стягнення цієї суми. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзиву та жодних клопотань від нього не надходило. Про дату, час там місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання 07.09.2023 судової поштової кореспонденції (а.с. 21). У зв`язку з цим суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. Вимоги ухвали суду від 28.08.2023 про витребування доказів виконані 26.09.2023 (а.с. 22-29). На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.09.1990 [PERSON] був прийнятий на посаду майстра цеха № 11 до ТОВ «ЗТМК», що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 7). 09.02.2023 позивач звільнився з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 7 - зворотний бік). Наведене також підтверджується Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору № 39 (а.с. 29). Відповідно до листа Державної служби з питань праці Південно-Східного міжрегіонального управління встановлено, що з 19.07.2023 по 20.07.2023 на ТОВ «ЗТМК» проведений позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки з питань оплати праці в частині дотримання строків та першочерговості виплати заробітної плати. В ході перевірки виявлено, що станом на 19.07.2023 на ТОВ «ЗТМК» існує заборгованість з виплати заробітної плати, зокрема, [PERSON] у розмірі 49 839,79 грн, звільненому 09.02.2023 (а.с. 8-10). Окрім того, згідно доказів, наданих на витребування суду відповідно до ухвали суду від 28.08.2023, встановлено, що станом на 21.09.2023 заборгованість ТОВ «ЗТМК» перед позивачем [PERSON] становить 49 839,79 грн (а.с. 26). Станом на день звернення позивачем до суду та на день розгляду справи в суді ТОВ «ЗТМК» не сплатив позивачу суму заборгованості по заробітній платі. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 94 КЗпП та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати (ч. 1). У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ч. 2). Згідно довідки № 11-5/34-223 від 21.09.2023, наданої ТОВ «ЗТМК», вбачається, що станом на 21.09.2023 у відповідача перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі в загальному розмірі 49 839,79 грн (а.с. 26). Факт існування даної заборгованості відповідачем не заперечується, як і не заперечується безпосередньо сума заборгованості. Таким чином, наданими належними письмовими доказами встановлений факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати, що на теперішній час складає 49 839,79 грн та підлягає стягненню на користь [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже, з урахуванням вищенаведених норм, у зв`язку з тим, що вимоги позивача задоволені в повному обсязі, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved