Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просив позбавити відповідача батьківських прав щодо синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем у справі позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2012. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У грудні 2019 року відповідач пішла із сім`ї, залишивши синів проживати разом з позивачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.07.2020 у справі № 639/1036/20 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.04.2021 у справі № 639/8373/20 з відповідача на користь позивача стягнені аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1200,00 грн щомісячно, та на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 у справі № 644/1261/21 визначено місце проживання малолітніх дітей сторін разом з батьком - [PERSON] . З 2019 року відповідач [PERSON] не цікавиться життям дітей, станом їх здоров`я, не бере участь у їх вихованні, не піклується про них. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються самостійно позивачем. Позивач зі свого боку ніколи не створював будь-які перешкоди у спілкуванні відповідачки із синами та участі у їх вихованні, а навпаки, наполягав на її спілкуванні з дітьми, але відповідач переважно такого бажання не виявляла та не бажала виконувати покладені на неї законом батьківські обов`язки. Зазначені обставини свідчать про ухилення відповідачкою від виховання дітей, про свідоме нехтування нею своїми обов`язками. 08.06.2023 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.32-33). 06.07.2023 ухвалою суду витребувано від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання даного спору (а.с.54). 07.08.2023 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено ухвали про долучення до матеріалів справи поданих до суду 06.07.2023 заяв відповідача [PERSON] та її представника адвоката Керімова А.З. про визнання позову; наданих до суду 03.08.2023 Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради письмових пояснень та письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору; задоволено клопотання представника позивача адвоката Мальцева А.А. про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] (а.с.43-45, 47-48). 07.08.2023 ухвалою суду підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.72-73). 28.09.2023 ухвалою суду, не виходячи до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача від 22.09.2023 про долучення до матеріалів справи письмових доказів В судовому засіданні представник позивача адвокат Мальцев А.А., який діє на підставі ордеру (а.с.8), позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача адвокат Керімов А.З., який діє на підставі ордеру (а.с.45), подав до суду заяву, в якій зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволенні, просив розглядати справу без участі відповідача та її представника (а.с.43). Третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради просила провести розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування, про що зазначила у поданих до суду письмових поясненнях (а.с.67). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин 1,4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с.13,14). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.07.2020 у справі № 639/1036/20, яке набрало законної сили 01.09.2020, розірвано шлюб, укладений 13.10.2012 між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією даного рішення (а.с.15-17). 10.12.2020 відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON] , [PERSON] після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище - [PERSON] , що підтверджується відомостями з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.04.2021 у справі № 639/8373/20, яке набрало законної сили 17.05.2021, з [PERSON] на користь [PERSON] присуджені до стягнення аліменти на утримання: [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень 00 копійок щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 22.12.2020 року, тобто з дня подачі позову, до досягнення дитиною повноліття; на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень 00 до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач аліменти на утримання дітей не сплачує. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 у справі № 644/1261/21, яке набрало законної сили 11.03.2023, визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] разом з батьком - [PERSON] (а.с.18-22). З листа Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Старт-школа» Харківської області від 26.05.2023 № 10-в вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчалися в даному закладі. Мати дітей [PERSON] відвідувала навчальний заклад у 2020 році лише один раз, у 2021 році один раз забирала дітей зі школи та один раз приводила дітей до школи, з вчителями та адміністрацією закладу щодо виховання та навчання дітей вона не спілкувалась, успіхами дітей не цікавилась, батьківські збори не відвідувала. Приводив та забирав дітей, спілкувався з вчителями, відвідував батьківські збори та інші заходи батько дітей - [PERSON] , а також бабуся [PERSON] . Навчання дітей у школі, за харчування дітей, додаткові заняття та кружки оплачував батько [PERSON] (а.с.23). З наданої КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» ХМР інформації від 17.05.2023 № 252/0/535-23 вбачається, що первинна медична допомога дітям [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надається в цьому підприємстві на підставі укладеної батьком дітей декларації про вибір лікаря первинної медичної допомоги з лікарем-педіатром [PERSON] , яка повідомила, що за інформацією батька, діти разом з ним на даний час перебувають у Німеччині. Мати дітей [PERSON] для проведення медичних оглядів, профілактичних щеплень та лікування хлопчиків з ними в поліклініку не приходила, станом здоров`я дітей у лікаря-педіатра не цікавилась (а.с.24). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з позивачем знайомий з 2011 року, працював у будинку, де позивач жив зі своєю сім`єю. Відповідач дітьми не займалась, ніколи з ними не гуляла, у дитячий садок та у школу дітей відводила теща позивача, при цьому відповідач постійно була вдома. У 2019 році відповідач залишила позивача з дітьми, їм допомагала теща позивача, а з початку війни позивач з дітьми виїхав до Німеччини. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її дочкою, дітьми відповідач ніколи не займалась та не бажала ними займатися, [PERSON] допомагала позивачу виховувати дітей. Наразі [PERSON] зареєструвала новий шлюб, від якого має двох дітей та перебуває у Братиславі. Позивач разом з дітьми з весни 2022 року перебуває у Німеччині. Від онуків: [PERSON] та [PERSON] свідку відомо, що мати дітей з ними не спілкується, дітей повністю забезпечує їх батько. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.07.2023 № 263, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.68-69). Згідно з частинами 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч. 5 ст. 150 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Як зазначено у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.) що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. За викладених обставин суд приходить до переконання, що поведінка відповідача [PERSON] , яка не бере участі у вихованні дітей, свідомо і тривало нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та забезпечення здобуття дітьми повної загальної середньої освіти є наслідком винної поведінки відповідача, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення її батьківських прав. У поданій до суду заяві відповідач [PERSON] , посилаючись на ст. 206 ЦПК України, повністю визнала заявлені позивачем вимоги про позбавлення її батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та не заперечувала проти задоволення позову (а.с.44). За положеннями ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.04.2021 у справі № 639/8373/20, яке набрало законної сили 17.05.2021, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] присуджені до стягнення аліменти на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , питання щодо стягнення аліментів судом по даній справі не вирішується. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення у повному обсязі позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР N 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн, що підтверджується квитанцією № 11 від 06.06.2023 (а.с.7). Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судові витрати розподіляються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнала позовні вимоги, суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України, та дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, що становить 1073,60 грн, та про стягнення з відповідача на користь позивача 50% судового збору, що становить 1073,60 грн.

Outcome: approved