Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з\~позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що 23\~червня 2016\~року відповідач\~ [PERSON] \~отримав від\~нього грошові\~кошти у\~розмірі 30\~000\~доларів США,\~що в\~еквіваленті за\~офіційним курсом\~НБУ на\~день отримання\~грошових коштів\~становило 780\~000\~гривень 00\~копійок на строк\~до 01\~вересня\~2016\~року, про що власноруч написав розписку. У зв`язку з тим, що [PERSON] отримав вищевказані кошти на строк не довше ніж три місяці, зазначена сума у розписці була вказана у відповідності до грошового еквіваленту у гривні. Факт отримання грошових коштів за вказаною розпискою було посвідчено свідками [PERSON] та [PERSON] . Однак [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу не виконав. Також вказував на те, що за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач повинен сплатити 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми. Враховуючи викладене, з урахуванням зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за розпискою у розмірі 1 696 104 грн 54 коп.: з них 760 000 грн 00 коп. сума основного боргу; 146 169 грн 86 коп. 3% річних; 789 934 грн 68 коп. інфляційні втрати та понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 12\~405 грн 00 коп. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Воротиленко О.С. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову у повному обсязі. Також представником позивача [PERSON] було заявлено клопотання про допит позивача [PERSON] як свідка. Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З метою повного та всебічного розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення клопотання про допит позивача [PERSON] як свідка. У судовому\~засіданні свідок\~ [PERSON] \~показав,\~що він\~особисто передав\~відповідачу [PERSON] \~грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США. Передача грошових коштів була здійснені у присутності двох свідків. Вказував на те, що [PERSON] було здійснено повернення коштів два рази протягом усього періоду по 10 000 гривень. Зауважував, що наразі він не спілкується з відповідачем [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він був присутній при передачі грошей позивачем відповідачу за розпискою. Передача грошових коштів відбувалася на стоянці. Звертав увагу на те, що в його присутності відповідач [PERSON] власноруч написав розписку на капоті автомобіля. У судовому\~засіданні свідок\~ [PERSON] \~показав,\~що 23\~червня 2016\~року він\~працював у\~свою зміну\~та бачив\~передачу грошових\~коштів позивачем\~ [PERSON] \~відповідачу [PERSON] . У судове\~засідання відповідач\~ [PERSON] \~не з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення позивача у справі, взявши до уваги покази свідків, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. Згідно із приписами статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частиною четвертою статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі №6-63цс13. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 23 червня 2016 року відповідач [PERSON] склав розписку, за якою зобов`язався повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 780 000 гривень 00 копійок до 01 вересня 2016 року. В обумовлений у розписці строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув. 15\~березня 2019\~року [PERSON] \~частково повернув\~борг у\~розмірі 10\~000 гривень 00 копійок, про що йому було видано розписку [PERSON] 24 січня 2022 року [PERSON] частково повернув борг у розмірі 10\~000 гривень 00 копійок, про що йому було видано розписку [PERSON] . Встановивши, що розписка від 23 червня 2016 року підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів із зобов`язанням повернути їх, суд зробив правильний висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 760\~000 гривень 00 копійок. Крім того, суд, визначаючи інфляційні втрати в сумі 789\~934 гривнi 68\~копійок (період нарахування з вересня 2016 року по листопад 2022 року), поклав в основу розрахунок, наданий представником позивача у позовній заяві, оскільки останній відповідає нормам закону (а.с. 5-6). Визначаючи три\~проценти річних\~у сумі\~146\~169\~гривнi\~86\~копійок (період нарахування з 01 вересня 2016 року по 28 листопада 2022 року), суд також погоджується із арифметичним розрахунком, наданим представником позивача, оскільки наведені розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами у межах заявлених позовних вимог, враховують період порушення боржником умов договору позики, а також часткове погашення заборгованості (а.с. 4). Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на свою користь суму боргу за розпискою у розмірі 760 000 гривень 00 копійок, інфляційних втрат за період з вересня 2016 року по листопад 2022 року у\~розмірі 789 934 гривнi 68 копійок та 3% річних за період з 01 вересня 2016 року по 28 листопада 2022 року у розмірі 146 169 гривнi 86 копійок. Разом з цим, згідно із вимогами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 12 405 гривень 00\~копійок

Outcome: approved