Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 03.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 172000,00 (сто сімдесят дві тисячі) грн., які зобов`язалась повернути згідно з графіком у строк до 02.02.2019. [PERSON] повернула 18927,71 грн. Крім того боржник Крім того, Відповідачкою у жовтні 2019 року також були сплачені наступні кошти: 01.10.2019 - \~ \~ \~ \~2700,00 грн.; 04.10.2019 - 2000,00 грн.; 10.10.2019 -2000,00 грн. Залишок боргу у розмірі 146372,29 відповідач не повернула. Крім того позивачем нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 27487,42 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідно до ст. 625 ЦК України три проценти річних у сумі 27487,42 грн та індекс інфляції у розмірі 7771,35 грн. Позивач просив суд тягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , заборгованість в сумі 186233,57 (сто вісімдесят шість тисяч двісті тридцять три) гри., з яких: 146372,29 (сто сорок шість тисяч триста сімдесят дві) грн. основного боргу, 27487,42 (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. процентів за користування грошовими коштами, 7771,35 (сім тисяч сімсот сімдесят одна) грн. інфляційних нарахувань, 4602,51 (чотири тисячі шістсот дві) грн. 3% річних. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Згідно ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином і в установленому законом порядку відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не заперечував. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе розглядати справу за відсутністю відповідача та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, 03.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі укладено договір позики грошових коштів в сумі 172000,00 (сто сімдесят дві тисячі) грн, про що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , власноручно складено розписку від 03.10.2018 року. Згідно умов договору [PERSON] отримала від [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 172000,00 грн, які зобов`язалась повернути в наступний строк: 13000,00 грн (тринадцять тисяч гривень) - до 05.10.2018; 44500,00 грн (сорок чотири тисячі п`ятсот гривень)- до 18.10.2018; 44500,00 (сорок чотири тисячі п`ятсот гривень) - до 25.10.2018; 44500,00 (сорок чотири тисячі п`ятсот гривень) - до 10.11.2018; 25500,00 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень) - до 02.02.2019. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передання коштів у борг. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідач свої зобов`язання за договором виконала не належним чином, повернула лише частину боргу на суму 25627,71 грн, заборгованість у розмірі 146372,29 грн станом на 02.02.2019 не повернута. У зв`язку із викладеним суд вважає, що відповідач не виконав належним чином виконав взяті, у зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість у розмірі 146372,29 грн, у зв`язку з чим майнові права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Відповідачем не спростовано розмір заборгованості, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язання за розпискою. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін. Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Враховуючи, що відповідачем доказів на спростування обставин, викладених позивачем, не надано, розмір заборгованості не спростовано, суд дійшов про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 146372,29 грн відповідно договору позики у простій письмовій формі (розписка) від 03.10.2018. Щодо стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 27487,42 грн суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Зазначене правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Як встановлено судом, сторонами не визначено розмір процентів за користування позикою. Договором позики від 03.10.2018 встановлено строк виконання зобов`язання 02.02.2019. Водночас позивач просить стягнути проценти за користування позикою за період з 18.10.2018 до 15.11.2019. Таким чином, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування позикою, які нараховані після спливу строку дії договорів. Згідно правової позиції, викладеної у висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі справа № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи викладене, позивач безпідставно нарахував проценти за позикою після спливу строку дії договору (з 03.02.2019 до 15.11.2019) у розмірі 20709,55 грн, у зав`язку з чим, вказані вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За таких обставин позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 6777,87 грн за період з 18.10.2018 до 02.02.2019. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем просив стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з листопада 2018 року - вересень 2019 року. При проведення розрахунку інфляційних нарахувань, судом враховані рекомендації Верховного Суду України (лист «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.97 за № 62-97р), згідно якого сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа, то розрахунок починається з наступного місяця. І за аналогією: якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Таким чином загальний розмір індексу інфляції за період з листопада 2018 року - вересень 2019 року становить 7771,35 грн. Розмір 3% річних за період з 18 жовтня 2018 року до 15 листопада 2019 року складає 4602,51 грн. З урахуванням викладених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за договором позики (розписка) у розмірі 146372,29 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 7771,35 грн та 3 % річних у сумі 4602,51 грн, та процентів за користування кредитом за період з 18.10.2018 до 02.02.2019 у розмірі 6777,87 грн, а всього заборгованість у розмірі 165524,02 грн. У зв`язку з частковим задоволення позовних вимог, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1655,24 грн.

Outcome: partial