Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірною відмову у приватизації житла та зобов`язання вчинити певні дії. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона з 15 липня 2002 року проживає в гуртожитку [ADDRESS] . Позивач зареєстрована за даною адресою з 28.02.2008 року та по теперішній час. Згідно ордеру серії УП №389, що виданий на підставі розпорядження департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 14.06.2018 року №511 їй надано право на зайняття кімнати [ADDRESS] , строком на постійно. 25 лютого 2019 року позивач звернулась до із заявою про приватизацію житлового приміщення у гуртожитку до керівника органу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, в якій просила оформити та передати в приватну власність жиле приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та отримала лист №3/9 - 1401 від 28.03.2019 із відмовою. В листі зазначено, що причиною відмови є відсутність документу, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 01.01.1993 по 10.06.2002 роки. 20.03.2023 року вона повторно звернулась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про передачу їй в приватну власність жилого приміщення у гуртожитку, але знову отримала відмову згідно листа № 3/16-4116 від 29.03.2023 року з аналогічних підстав. Позивач зазначає, що в даний період житлові чеки не використовувалися нею в зв`язку з наступних підстав. В період з 01.01.1993 по 10.06.2002 роки вона була зареєстрована за іншою адресою в [ADDRESS] , але при цьому житлові чеки нею використані не були. За нею нерухомого майна розташованого в [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року в бюро не зареєстровано. За період з 30.05.2007 року по теперішній час вона не використала право на приватизацію державного житлового фонду в м. Синельникове. Вона не значилася в списках на отримання житлового чеку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вищевказаного, позивач зазначає, що не реалізувала своє право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, яке передбачено ст.3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", тому має право використати житловий чек для приватизації кімнати 97 в будинку [ADDRESS] . У зв`язку з чим просила суд визнати неправомірною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у приватизації житлового приміщення - кімнати [ADDRESS] . А також визнати за нею право на приватизацію вказаного житлового приміщення. Ухвалою суду від 01 червня 2023 року відкрито провадження по даній справі. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, після перерви до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляду справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, в якому зазначила, що порядок оформлення документів на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках визначено Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 за № 109/17404 (зі змінами). Наданий позивачем пакет документів для приватизації квартири [ADDRESS] мав недоліки - позивачем не був наданий документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 01.01.1993 року по 10.06.2002 року, що передбачено п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 за № 109/17404. У зв`язку з даними обставинами представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Після перерви до судового засідання не з`явилась. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.03.2023 року позивач звернулась із заявою про приватизацію житлового приміщення у гуртожитку до керівника органу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, в якій просила оформити та передати в приватну власність жиле приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Листом департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29 березня 2023 року їй було відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви щодо приватизації житла. Підставою відмови є ненадання заявником необхідних документів у повному обсязі, а саме: відсутність документу, який підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 01.01.1993 по 10.06.2002 роки. Листом з аналогічним змістом від 07.09.2023 року позивачу також було відмовлено. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1ст.15 ЦК України , кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ч.1ст.16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно з частиною третьою ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. У відповідності зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно ч.1 ст. вказаного Закону № 2482-XII до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначена організація проведення приватизації та оформлення права власності. Так, згідно ч.1 цієї статті приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (частина 3 статті 8 Закону 2482-XII). Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку. Частиною 10 ст. 8 Закону 2482-XII визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року N 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 369 від 16 грудня 2009 року, визначений порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Законом України від 04 вересня 2008 року № 500-УІ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» внесено зміни до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебуває у власності територіальних громад. Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Судом встановлено, що позивач проживає з 15 липня 2002 року в гуртожитку [ADDRESS] , зареєстрована за даною адресою з 28.02.2008 року та по теперішній час. Згідно ордеру серії УП №389, що виданий на підставі розпорядження департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 14.06.2018 року №511 [PERSON] надано право на зайняття кімнати [ADDRESS] , строком на постійно. В період з 11.02.1992 року по 10.06.2002 роки позивач була зареєстрована за адресою в [ADDRESS] . Набуття квартири у приватну власність пов`язане із майновим правом у контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст. 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (котрі ґрунтуються на законодавчих нормах) на набуття права володіння, користування, розпорядження. Такі сподівання виникли у позивачів з моменту надання їм житла в користування та його виключення із числа службового. Згідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. При винесенні даного рішення, суд керується вимогами п. 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 за № 109/17404 (зі змінами), де зазначено, що документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду є довідка (и), видана (і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). На підтвердження викладених обставин щодо невикористання позивачем житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, позивачем надано лист КП «КП «Синельниківське МБТІ» № 94 від 30.07.2018 року, згідно якого за [PERSON] нерухомого майна розташованого в [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року в бюро не зареєстровано. Згідно довідки Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради №914 від 05.09.2019 року визначено, що за період з 30.05.2007 року по теперішній час [PERSON] не використала право на приватизацію державного житлового фонду в м. Синельникове. КП «Синельниківське МБТІ» в довідці №142 від 12.09.2019 року підтвердило, що станом на 31.12.2012 р. по обліку в м. Синельникове та Синельниківському районі будинку, що належить [PERSON] на праві особистої власності не зареєстровано. Згідно інформаційної довідки від 25.02.2019 року № 157473390 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформовану адміністратором [PERSON] , будь-які відомості, які би підтверджували факт володіння [PERSON] майном відсутні. Згідно інформаційної довідки від 24.01.2023 року № 320922554 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - [ADDRESS] : з 08.10.2008 року по 09.04.2015 року власником будинку була [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину; з 09.04.2015 року по день видачі довідки 24.01.2023р. власником будинку є [PERSON] на підставі договору дарування. Відповідно до листа Виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 26.05.2023 року вих.. № 11.5-2340/0/2-23, на підставі рішення міської ради від 30.05.2007 №218-13/У «Про передачу окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності Синельниківської територіальної громади» органом приватизації майна визнано управління житлово-комунального господарства та комунальної власності міської ради. За даними органу приватизації громадянка [PERSON] , [INFO] , за період з 30.05.2007 року по теперішній час не використала право на приватизацію державного житлового фонду в м. Синельникове. З березня по травень 2007 року органом приватизації житлового фонду міська рада визначила Синельниківське міське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора-1» та Синельниківське міське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора-2», що є діючими. До 2007 року органом приватизації був Синельниківський ресорний завод, яким збудовані багатоквартирні житлові будинки в м.Синельникове та передані до комунального підприємства «Житлово - експлуатаційний комбінат «Комфорт», яке у 2000 році було реорганізоване шляхом його приєднання до Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Синельниківське виробниче об`єднання житлово-комунального господарства». У 2003 році міською радою створене Синельниківське міське комунальне підприємство «Міськкомунгосп», що є правонаступником Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Синельниківське виробниче об`єднання житлово-комунального господарства». У 2006 році рішенням суду Синельниківське міське комунальне підприємство «Міськкомунгосп» визнано банкрутом. Ліквідаційна процедура завершилась у 2009 році. Документи щодо приватизації житлового фонду від Синельниківського ресорного заводу, комунального підприємства «Житлово-експлуатаційний комбінат «Комфорт» та Синельниківського міського комунального підприємства «Міськкомунгосп» до архівного відділу міської ради не надходили. Відповідно Положення про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків за житловими чеками та здійснення з них платежів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 27.04.2000 №179, довідки про здійснення операцій за приватизаційними депозитними рахунками видаються клієнтам установами АТ «Ощадбанк» за місцем проживання, де знаходяться списки громадян, які складаються місцевими радами та передаються до установ АТ «Ощадбанк». Тобто, інформацією щодо використання громадянами житлових чеків володіє, крім органів приватизації за попереднім місцем проживання, також відповідна філія Ощадного банку України за попереднім місцем проживання громадян. Відповідно до довідки №103.22-11/2228 від 19 лютого 2019 року Державного ощадного банку України [PERSON] не значилася в списках на отримання житлового чеку за адресою: [ADDRESS] за період з 01.01.1993 року по 10.06.2002 року. Виходячи з даним матеріалів справи, суд вважає, що позивач надана достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту невикористання житлових чеків за період з 01.01.1993 по 10.06.2002 роки. Згідно до ст. 19 Конституції України, чено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, є протиправними відмови відповідача у приватизації житлового приміщення - кімнати [ADDRESS] , а отже суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право на приватизацію спірного житлового приміщення. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2147,20 грн.

Outcome: approved