Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

21.01.2020 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського \~районного суду\~м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, в якому просить зобов`язати [PERSON] усунути будь-які перешкоди (приховання місця знаходження дитини, зачинення дверей у приміщенні, де знаходиться дитина, фізичне обмеження доступу до дитини, погрози дитині та вмовляння не зустрічатись з батьком тощо), у спілкуванні з [PERSON] , [INFO] , встановити наступний порядок спілкування: встановити часи спілкування у вихідні дні - кожної другої та четвертої суботи місяця з 10 год. суботи до 19 год. неділі без присутності матері за місцем проживання батька чи в іншому місці на території України; в день народження [PERSON] ( [INFO] ) та на державні свята з 10 год. до 16 год.; в день народження [PERSON] (5 грудня) з 10 год. по 16 год.; 7 днів поспіль під час зимових канікул з 16 години 1 січня по 16 годину 8 січня з можливістю виїзду за межі міста та закордон; 30 днів поспіль з 09:00 години 01 червня по 09:00 години 1 липня, та 15 днів поспіль з 19:00 15 серпня по 19:00 31 серпня під час літніх канікул у період його відпустки та з можливістю виїзду за межі міста та закордон. Також позивач просить встановити адресу передачі доньки в зазначені часи відповідачем за його пропискою та пропискою доньки, а саме [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог позивач у позові посилається на те, що 07.07.2012 року було зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] . Від шлюбу вони мають дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2015 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Після того, як [PERSON] переїхала від нього, забравши доньку, вона почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не повідомляла йому ані адреси, де вони стали мешкати, ані домашній телефон. На його дзвінки на мобільний телефон вона не відповідала, таким чином ігноруючи його та його бажання спілкуватися з їх спільною дитиною. З того часу почалась його довготривала боротьба за право спілкуватися зі своєю дитиною, він мав бажання бачитись з дитиною, брати активну участь у її вихованні, розвитку та її житті. Після того, як безпосередні переговори з відповідачем та звернення до служби у справах дітей не надали ніякого результату, він був вимушений звернутись до суду і у своєму позові просив: встановити часи спілкування два рази на місяць з 09 год. до 19 год. без присутності матері, а також у день народження доньки з 12 години до 16 години, на державні свята та шкільні канікули у рівній кількості днів з матір`ю; по виповненню дитині 7 років за місцем його проживання двічі на місяць: два тижні за згодою дитини та матері, з залишенням на нічліг; спільний відпочинок у період канікул у школі, тривалістю не менше 15 днів з можливістю виїзду за межі м.Дніпропетровська, України та закордон, також просив зобов`язати відповідача повідомляти йому про виїзд дитини за межі міста. В зв`язку з тим, що на момент винесення рішення доньці не виповнилось ще 3 роки, суд задовольнив лише незначну частин вимог, а саме зобов`язав [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки, встановивши часи спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години у присутності матері дитини [PERSON] , в решті позовних вимог було відмовлено. Він був не згодний із вказаним рішенням та оскаржив його, проте дане рішення було залишено без змін. Позивач зазначає, що не дивлячись на вказане рішення суду, відповідач перешкоджала йому в зустрічах з донькою взагалі, навіть в конкретно визначений судом час, державний виконавець навіть направив подання до органів поліції про вчинення злочину, передбаченого статтею 382 КК України. Лише нещодавно державному виконавцю вдалось вмовити відповідача виконувати рішення суду і вона почала допусками його до дитини на 2 години в своїй присутності. На даний час донька вже значно виросла, ходить до школи, отже відпала головна причина, чому час їх спілкування був визначений судом таким незначним. Крім того, немає жодної потреби проводити їх зустрічі в присутності матері, що не дає їм з донькою можливості розслабитись і спокійно поспілкуватись. Крім того, в місті Дніпрі є багато місць, де може весело провести час дитина, ніж торгівельний центр Дафі, який вже встиг набриднути. Отже він вважає, що попередній визначений судом порядок їх з донькою спілкування перестав бути актуальним і потребує перегляду, тому він звернувся до суду. Позивач вказує на те, що він працює директором товариства з обмеженою відповідальністю, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, жодних шкідливих звичок не має, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Він розуміє свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дитини і як людина, яка має почуття, він має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із донькою спричинить шкоду дитині, не існує. Створення відповідачем перешкод у його спілкуванні з дитиною порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Позивач вказує, що суд повинен взяти до уваги те, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний систематичний контакт, таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, діти для повного і гармонійного розвитку їх особистості потребують любові і розуміння, вони мають, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові і моральної, матеріальної забезпеченості. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2020 року дана справа передана для розгляду судді Сліщенко Ю.Г., який ухвалою від 03.04.2023 року відкрив провадження у справі з проведенням підготовчого засідання. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2020 року дана справа передана для розгляду судді Сліщенко Ю.Г., який ухвалою від 03.04.2023 року відкрив провадження у справі з проведенням підготовчого засідання. Розпорядженням керівника апарату суду від 27.07.2020 року № 246 та Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2020 року для розгляду даної справи був визначений суддя Яковлев Д.О., який ухвалою від 29.07.2020 року залишив вказаному позовну заяву без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 01.03.2021 року № 109 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2021 року дана справа передана для розгляду судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою від 31.03.2021 року суддею прийнято справу до свого провадження з повторним направленням на адресу позивача копії ухвали від 29.07.2020 року про залишення без руху позовної заяви. Ухвалою судді від 09.08.2023 року у справі відкрито провадження в загальному позовному провадженню з призначенням підготовчого засідання. 27.08.2021 року до суду від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість. Вказала, що після розірвання шлюбу з позивачем їх донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні, оскільки [PERSON] сплачує аліменти у мінімальному розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, не зважаючи на те, що на такі гроші не можна повноцінно утримувати дитину. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.11.2015 року у цивільній справі № 200/13866/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод і визначення порядку і часу у вихованні дитини було ухвалено рішення з тих же підстав. Вказане рішення суду ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 року залишено без змін, таким чином, судом вже прийнято рішення щодо встановлення графіку побачень [PERSON] із малолітньою дитиною [PERSON] . На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, на виконання якого 09.08.2016 року у Шевченківському ВДВС 09.08.2016 року було відкрито виконавче провадження № 51943153. Рішення суду виконувалось, [PERSON] зустрічався із донькою згідно графіку у присутності бабусі [PERSON] , але [PERSON] значного інтересу до [PERSON] не виявляв, психологічний контакт з дитиною не встановлював. У лютому 2020 року ці зустрічі припинилися, більш [PERSON] на зв`язок не виходив, з дитиною зустрітися не намагався, державний виконавець з питання виконання вищезазначеного рішення суду її за останні два роки не викликав. Їх донька навчається у школі, але [PERSON] ніколи не відвідував школу, де навчається дитина, не приймає участі в її навчальному процесі. Також позивач зазначає, що вся мотивація позову [PERSON] зводиться до того, що він хоче спілкуватися із донькою, але нічого не сказано про те чи хоче дитина цього спілкування, чи корисне це для неї, [PERSON] взагалі з ним мало знайома, не виявляє цікавості до нього та бажання бачитися, оскільки нечасте спілкування зводилось до нетривалих зустрічей у торгівельно-розважальному комплексі « [INFO] », які взагалі припинились півтора роки тому. Таким чином, не можна вважати за доцільне тривале спілкування [PERSON] з позивачем, оскільки він для неї незнайома людина, тим більше як вимагає позивач проводити тривалий проміжок часу з донькою, все це не може не злякати дитину, яка з позивачем не проживала в усвідомленому віці. Ухвалою суду від 04.10.2021 року Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради залучена до участі у справі в якості належної третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Ухвалою суду від 18.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач з представником позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необгрунтованість. Представник третьої особи - Адміністрації Шевченківського\~району Дніпровської\~міської ради в судовому засіданні просив ухвалити рішення у справі, що буде відповідати інтересам дитини.\~\~\~ Вислухавши осіб, які з`явилися, свідків, дослідивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~Згідно ст.\~77\~ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 07 липня 2012 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 2203.2013 року складено актовий запис № 339 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року, ухваленим у цивільній справі № 200/3204/15-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дитина - [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу батьками проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідно до характеристики на ученицю 3-Д класу НВК № 137 [PERSON] характеризується позитивно, в характеристиці, зокрема, зазначено, що вихованням дівчинки займається виключно мама дитини [PERSON] , котра регулярно відвідує школу та має тісний зв`язок з класним керівником, ходить на батьківські збори, приймає активну участь у житті школи. Про батька дитини у школі нічого навіть не чули, школу він не відвідував жодного разу, матеріально не допомагає дитині у її потребах; до першого класу дівчинку привели мама, бабуся та старший брат, у школі інших родичів дівчинки не спостерігалось. Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем виник спір з приводу визначення часів спілкування [PERSON] з дитиною, чинення [PERSON] йому перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] , в зв`язку з чим [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2015 року, ухваленим у вказаній цивільній справі № 200/13866/15-ц, позовні вимоги [PERSON] були задоволенні частково, усунуто [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , із зобов`язанням [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки, із встановленням часів спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години у присутності матері дитини [PERSON] , в решті позовних вимог було відмовлено. Даним рішенням суду встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу визначення часів спілкування з дитиною. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] \~\~ відхилено, рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року залишено без змін. На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, який переданий для виконання до Шевченківського ВДВС, де 09.08.2016 року було відкрито виконавче провадження № 51943153. Судом встановлено, що не заперечувалось в судовому засіданні, вказаний виконавчий лист виконувався сторонами, [PERSON] зустрічався із донькою [PERSON] згідно встановленого судом графіку за спільною домовленістю у присутності бабусі дитини - [PERSON] і ці зустрічі проходили у торгівельно-розважальному комплексі «Дафі» в м. Дніпрі, іноді такі зустрічі не відбувалися, оскільки дитина сторін [PERSON] не виявляла бажання приходити на зустрічі до батька. З матеріалів справи вбачається, що на адресу начальника Бабушкінського відділу поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області Бабушкінським відділом державної виконавчої служби м. Дніпропетровська було направлено Подання від 20.10.2016 року за №0314/11838, в якому державний виконавець просив прийняти рішення відносно умисних дій [PERSON] . В обгрунтування Подання посилався на те, що у Бабушкінському ДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження ВП № 51943153 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , у якому державним виконавцем 09.08.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з наданням боржнику добровільного строку для виконання вказаного рішення до 15.08.2016 року. В зв`язку з невиконанням рішення суду у зазначений строк державним виконавцем направлено вимогу боржнику від 13.09.2016 року про виконання приписів виконавчого листа № 200/13866/15-ц від 21.07.2016 року, за невиконання вимог та ухилення від виконання рішення суду державного виконавця на боржника було накладено штраф; виходом державного виконавця за адресою боржника встановлено, що боржник двері не відчинив. 20.10.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; станом на 20.10.2016 року рішення боржником не виконано, боржник умисно вчинює дії, які можуть свідчити про умисне ухилення від виконання приписів виконавчого листа. Також вбачається, що постановою про визнання потерпілим у кримінальному провадженні від 03.08.2017 року, винесеною слідчим слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області від 03.08.2017 року [PERSON] визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12017040640001973. Підставою винесення цієї постанови зазначено надходження 11.07.2017 року до Шевченківського відділення поліції ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР матеріалів заяви [PERSON] про те, що невстановлена особа умисно не виконує рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Як пояснив в судовому засіданні позивач [PERSON] , рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2015 року, яким йому усунуто перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , із зобов`язанням матері дитини [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки із встановленням часів спілкування з дитиною відповідачем не виконується. В 2018 році відбувалися його зустрічі з дитиною в присутності її бабусі [PERSON] , потім всі його телефони були заблоковані, бабуся в подальшому відмовлялась від його зустрічей з донькою [PERSON] , посилаючись на COVID-19 та введення карантину, ще він бачив доньку в 2019 році; він в 2020 році звертався до Відділу державної виконавчої служби для виконання вказаного рішення суду, він спілкувався по телефону з класним керівником доньки, про наявний запис на сд-диску, просив надати можливість поспілкуватися з донькою у школі, проте донька до нього жодного разу не виходила, посилаючись на зайнятість. Судом встановлено, що з лютого 2020 року зустрічі [PERSON] з донькою [PERSON] припинилися, оскільки він на зв`язок з відповідачкою не виходив, з дитиною зустрітися не намагався, державний виконавець з питання виконання вищезазначеного рішення суду відповідачку із вказаного періоду не викликав, відповідачкою будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною з батьком не чинилося. В судовому засіданні [PERSON] не заперечував проти зазначених обставин та пояснив, що спілкування з донькою було ним тимчасово припинено в зв`язку наявною на той час епідемією на COVID-19 та введення карантину в Україні. Як пояснили в судовому засіданні [PERSON] з представником, дитина взагалі мало знайома з батьком, на час їх розлучення та роздільного проживання дитині було близько двох років, їх нечасте спілкування зводилось до нетривалих зустрічей у вказаному торгівельно-розважальному комплексі « [INFO] » і при цих зустрічах [PERSON] значного інтересу до [PERSON] не виявляв, психологічний контакт з дитиною не встановлював, в подальшому, коли дитина підросла, вона не хотіла йти на зустрічі з батьком, а мати [PERSON] не могла її примусово приводити на ці зустрічі. Донька сторін - [PERSON] навчається у школі, відвідує секцію кінного спорту, про що відомо [PERSON] , який за місцем навчання та тренування доньки у вказаний період не з`являвся, про наявність перешкод з боку відповідачки у його спілкуванні з дитиною доказів він не надав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] та бабусею дитини - [PERSON] . Коли [PERSON] виповнився рік, [PERSON] сказав, щоб його дружина [PERSON] з дитиною та своїм сином від інших стосунків уходили з будинку, де вони проживали сім`єю, [PERSON] їй сказала, що він зустрів іншу жінку. Вони виїхали, [PERSON] на прохання [PERSON] давала йому можливість бачитися з донькою [PERSON] , потім він звернувся до суду з вимогою бачитися з дитиною тричі на тиждень. На виконання рішення суду вона водила дитину до [PERSON] на зустрічі, при цьому він завжди при дитині ображав [PERSON] , називав інвалідкою. Вони не забороняли [PERSON] бачитися з донькою, виконували рішення суду, [PERSON] , а потім вона бабуся водили дитину на зустрічі до батька в торгівельно-розважальний центр «Дафі»,а він на цих зустрічах з дитиною не спілкувався, а викликав то працівників поліції, то державних виконавців. Дитина [PERSON] не знає батька, боїться його, не хоче іти на зустрічі до нього. Вона бабуся заради своєї доньки та для виконання рішення суду вмовляла дитину йти на зустрічі до батька, заманювала її якимись обіцянками, проте у дитини після зустрічей з батьком та виклику ним на цих зустрічах працівників поліції був емоційний розлад із встановленням лікарем діагнозу: «Психолого-невротичний розлад». 07.12.2019 року вона бабуся з дитиною прийшли до центру «Дафі», проте [PERSON] не прийшов, про причини не повідомив, з цього часу їх зустрічі не відбувалися, оскільки [PERSON] не приходив, державний виконавець їх не викликав. Таким чином, батько з дитиною бачилися в останнє в 2019 році, коли їй було 6 років, наразі дитині десять років і вона вже не може її вмовити або примусити проти її бажання ходити на зустріч до батька. Свідок неповнолітня [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні пояснила, що свого батька вона не знає, пам`ятає, що його напевне звуть [PERSON] , раніше бачила його декілька разів, коли вони гуляли на площадці у позаминулому році, не може охарактеризувати батька. Коли вона навчалась в 3 класі, батько подарував їй м`яку іграшку зайця, проте вона її не взяла. Зазначила, що їй неприємно бачити батька, оскільки він обзивав її маму, вона не хоче бачитися з батьком, оскільки не знає його, дідусь і бабуся з боку батька з нею не спілкуються. Вона хоче бути ветеринаром, займається у кінній школі з серпня 2022 року, школа розташована в кінці вул.Передової в м.Дніпрі і заняття у неї відбуваються в понеділок, середу та п`ятницю, вказала, що їй було би неприємно, якщо б батько прийшов дивитися на її тренування. Таким чином, вбачається та про що зазначено вище, після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] виник спір з приводу визначення часів спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] , чинення [PERSON] йому перешкод у спілкуванні з дитиною, в зв`язку з чим [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Вказаний спір був вирішений судом, позовні вимоги [PERSON] рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.11.2015 року, залишеним без змін Дніпровським апеляційним судом, задоволені частково та усунуто [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , із зобов`язанням [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки, із встановленням часів спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години у присутності матері дитини [PERSON] . Разом з цим, судом також встановлено, що [PERSON] з лютого 2020 року припинив виконання зазначеного рішення суду у встановлені цим рішенням порядку та спосіб, доказів наявності перешкод у виконанні вказаного рішення суду з боку відповідачки не надано, дитина [PERSON] не бажає спілкуватися з батьком, у тому числі у спосіб, визначений вказаним рішенням суду. Постановою державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коломейка Д.С. від 09.08.2023 року відновлено виконавче провадження ВП № 59787702 з виконання виконавчого листа № 200/13866/15-ц, виданого 28.12.2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про усунення [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , із зобов`язанням [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки, встановивши часи спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години у присутності матері дитини [PERSON] . Як зазначено у постанові, до відділу надійшла заява стягувача про відновлення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що боржник перешкоджає побаченню стягувача з дитиною. У даній постанові зазначено про обов`язок стягувача, суду або органу (посадовій особі), якому повернуто виконавчий документ, у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання. Вбачається, що 11.09.2023 року державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коломейком Д.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП № 59787702 з примусового виконання виконавчого листа № 200/13866/15-ц, виданого 28.12.2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про усунення [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , із зобов`язанням [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки, встановивши часи спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години у присутності матері дитини [PERSON] . Як зазначено у постанові, підставою видання даної постанови стало те, що виконавчий документ не пред`явлено у місячний строк за відновленим виконавчим провадженням відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження». З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою в належному йому на праві власності будинку [ADDRESS] , де характеризується позитивно, що підтверджується Довідкою про склад сім`ї та місце реєстрації від 10.01.2020 року №1, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.05.2018 року № 122752755; позивач працює директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Цитадель-Метал»; психіатричних та наркологічних показань для виконання батьківських обов`язків не має. Відповідно до Довідки Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.01.2023 року заборгованість по сплаті аліментних платежів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , по виконавчому листу № 200/17953/15-ц від 04.10.2016 року, виданому Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, відсутня. Приписи Сімейного кодексу України (далі СК) закріплюють положення про те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 СК України). В даному випадку суд буде керуватись «якнайкращими інтересами дитини», виходити із рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (стаття 141 СК), і розглядає справу в межах заявлених вимог (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до\~статті 153 Сімейного кодексу України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою,\~крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право спілкуватися з нею, а інший з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати цьому, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Після побачення з дитиною, батьки зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання та не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Згідно\~ст.154 Сімейного кодексу України,\~батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. За змістом частини першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Важливими для даних правовідносин є норми статті 159 СК України про те, що, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина перша та друга). На реалізацію права дитини на контакт з батьками, які проживають окремо, спрямована Конвенція про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року, втілено відповідне право і в статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III. Згідно зі ст.8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі ст. ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.\~ Розв`язуючи вимогу щодо встановлення способу участі батька у вихованні та спілкування з дитиною, суд зазначає, що дитина, яка проживає окремо від одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень\~частин другої - п`ятої статті 13\~цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 202/3508/20 зазначено, що відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). \~ \~ \~ \~ У позовній заяві «про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею», яка у розглядається у даній справі, позивач [PERSON] , заявляючи позов до [PERSON] , просить зобов`язати [PERSON] усунути будь-які перешкоди (приховання місця знаходження дитини, зачинення дверей у приміщенні, де знаходиться дитина, фізичне обмеження доступу до дитини, погрози дитині та вмовляння не зустрічатись з батьком тощо), у спілкуванні з [PERSON] , [INFO] , встановити наступний порядок спілкування: встановити часи спілкування у вихідні дні - кожної другої та четвертої суботи місяця з 10 год. суботи до 19 год. неділі без присутності матері за місцем проживання батька чи в іншому місці на території України; в день народження [PERSON] ( [INFO] ) та на державні свята з 10 год. до 16 год.; в день народження [PERSON] (5 грудня) з 10 год. по 16 год.; 7 днів поспіль під час зимових канікул з 16 години 1 січня по 16 годину 8 січня з можливістю виїзду за межі міста та закордон; 30 днів поспіль з 09:00 години 01 червня по 09:00 години 1 липня, та 15 днів поспіль з 19:00 15 серпня по 19:00 31 серпня під час літніх канікул у період його відпустки та з можливістю виїзду за межі міста та закордон; встановити адресу передачі доньки в зазначені часи відповідачем за його пропискою та пропискою доньки, а саме [ADDRESS] . Позивач в обгрунтування своїх вимог, зокрема, зазначає, що не дивлячись на вказане рішення суду, відповідач перешкоджала йому в зустрічах з донькою взагалі, лише нещодавно державному виконавцю вдалось вмовити відповідача виконувати рішення суду і вона почала допускати його до дитини на 2 години в своїй присутності, на даний час донька вже значено виросла, ходить до школи, отже відпала головна причина, чому час їх спілкування був визначений судом таким незначним та у присутності матері, вказує, що місце, де проходило його спілкування з дитиною центр «Дафі», вже набридло, тому він вважає, що попередній визначений судом порядок їх з донькою спілкування перестав бути актуальним і потребує перегляду, тому він звернувся до суду. Разом з цим, судовим розглядом даної справи встановлено, що [PERSON] вже звертався до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини і вищевказаним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2015 року, яке вступило в законну силу, судом вже визначено способи участі батька [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , місце та час їхнього спілкування, а саме зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки, із встановленням часів спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години у присутності матері дитини [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Таким чином, у даній позовній заяві, що розглядається у даній справі. [PERSON] фактично просить змінити встановлений рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2015 року спосіб та порядок його спілкування з дитиною [PERSON] , посилаючись на наявність певних життєвих змін та обставин. Проте, згідно вимог чинного законодавства у випадку змін та обставин, той з батьків, який проживає окремо від дитини, може повторно звернутися до органів опіки та піклування та/або до суду з заявою про зміну встановленого способу та порядку участі у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, що встановлено ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 року, постановленою у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, яка є чиною і встановлені нею обставини відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі. Таким чином, звертаючись із позовом про визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею та усунення будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною, [PERSON] у даній справі невірно обраний спосіб захисту своїх прав, оскільки у випадку змін та обставин у встановленому судом порядку його участі у спілкуванні та вихованні дитини він має право на звернення до суду з заявою саме про зміну вже встановленого судовим рішенням способу та порядку участі у спілкуванні з дитиною. Зважаючи на викладене, в межах заявлених вимог, позовні вимоги позивача [PERSON] задоволенню не підлягають. Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по справі слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed