Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

02.02.2023 ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 26765,00 грн, з яких 17243,00 грн. основна сума боргу, 9\~522,00 грн. сума боргу за відсотками. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 04.06.2020 [PERSON] та ТзОВ «Файна готівка» уклали договір про надання кредиту, а на підставі договорів укладених 04.09.2020 між ТзОВ «Файна готівка» та ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та 29.12.2021 між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за таким кредитним договором перейшло до позивача. Позивач вказує, що відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами він набув право вимоги до боржника [PERSON] , так як відповідач має непогашену заборгованість за кредитним договором від 04.06.2020 у сумі 17243,00 грн. як основна сума боргу та 9\~522,00 грн. як сума боргу за відсотками. Ухвалою суду від 03.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання. 03.07.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, де він просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Звертає увагу суду на те, що за умовами кредитного договору кредит надається у безготівковій формі шляхом його перерахування, але у матеріалах справи відсутні будь-які документи первинного бухгалтерського обліку, якими би підтверджувалася фактична видача кредиту. Одночасно просить суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у сумі 10 тис. грн. 11.07.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив де представник позивача вказує, що на підтвердження суми заборгованості по кредитному договорі до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості, який підтверджує факт, що після переуступлення права вимоги позивачем не здійснювалося додаткових нарахувань. Також представник позивача у відповіді на відзив вказує, що у нього відсутні первинні документи бухгалтерського обліку, які б підтверджували факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, оскільки такі є банківською таємницею. Водночас, з метою надання вичерпної інформації по справі позивач звернувся до ТзОВ «ФК «ЦФР» з відповідним запитом щодо надання інформації про отримання кредиту [PERSON] , однак на даний час позивачем отримано лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а доказів, що підтверджують видачу кредиту не отримано і такі будуть надані невідкладно після їх отримання. Щодо витрат на правову допомогу вказує на безпідставність таких вимог, так як такі не підтверджені документально. В судове засідання представник позивача не прибув, однак у позовній заяві та у відповіді на відзив просив суд розглядати справу без його участі, на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи. Представник відповідача та відповідач також не прибули в судове засідання, проте у відповіді на відзив та заяві від 04.10.2023 просив суд справу розглядати без їхньої участі. Враховуючи наведене, суд вважав за можливе проводити судове засідання на підставі наявних у справі доказів, без участі сторін та їх представників. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 04 червня 2020 року між ТзОВ «Файна готівка» та [PERSON] було укладено надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №364632. За умовами пунктів 1.1., 1.2. цього договору кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти (кредит) у сумі 17\~250,00 грн. на споживчі потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених у договорі. Сума кредиту надається у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 15\~000 грн. на карту позичальника № [NUMBER] емітовану банком України. Відповідно до п. 2.2. цього договору сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 0,60 % (процентів) в день від суми кредиту. Тип процентної ставки фіксована. Додатком №1 до цього кредитного договору сторони визначили графік погашення кредиту, а саме щомісячно до 04.06.2021. Заявою від 04.06.2020 [PERSON] просив перерахувати кредитні кошти за кредитним договором №364632 від 04.06.2020 на його платіжну картку № [NUMBER] . 04.09.2020 між ТзОВ «Файна готівка» та ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено договір про відступлення права вимоги №20200904-2 за умовами якого, кредитор передає новому кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованостей). Довідкою ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 01.01.2022 стверджується, що [PERSON] дійсно оформив кредит у ТзОВ «Файна готівка», кредитний договір №364632 від 04.06.2020 на загальну суму 17\~250 грн. Право кредитодавця по даному договору передано іншій компанії. 29.12.2021 між ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про відступлення прав вимоги №20211229 відповідно до умов якого, а також витягу з реєстру боржників за цим договором, до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором №364632 від 04.06.2020 до боржника [PERSON] на загальну суму 26765,00 грн. Розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №364632 від 04.06.2020, який здійснений представником позивача стверджується, що загальна сума боргу за цим кредитом становить17\~250 грн., а за відсотками 9\~522,00 грн. Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І Книги п`ятої та Глави 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ ЦК України. Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. А згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19), від 14 грудня 2022 року у справі № 202/6928/15-ц (провадження № 61-1507св21) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Аналіз вищенаведеної практики Верховного Суду, а також практики цього суду у інших, подібних за обставинами справ свідчить, що розрахунок заборгованості за кредитом не є належним первинним документом бухгалтерського обліку, який свідчить про факт отримання кредиту за договором. Водночас, належним доказом цієї обставини суд визнає зокрема виписку з особового рахунку позичальника (Постанова ВС від 01.06.2022 № 175/35/16-ц). У межах даної справи, позивач, як на доказ отримання кредиту посилається на розрахунок заборгованості за кредитом (а.с. 20, 85), що на переконання суду не є належним та допустимим доказом отримання кредиту позичальником. Так, у пункту 1.2. кредитного договору 04 червня 2020 року вказано, що сума кредиту надається у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 15\~000 грн. на карту позичальника № [NUMBER] емітовану банком України. Також, у заяві від 04.06.2020 [PERSON] просив перерахувати кредитні кошти за кредитним договором №364632 від 04.06.2020 на його платіжну картку № [NUMBER] . Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, то належним доказом отримання кредиту у даній справі можуть бути докази, які вказують на перерахування коштів кредитодавцем позичальнику [PERSON] на його карту позичальника № [NUMBER] . Таких доказів суду не надано. Більше того, у своїй відповіді на відзив позивач погоджується з тим, що доказів які б підтверджували надання (перерахування) коштів [PERSON] за укладеним кредитним договором не отримано, водночас після їх надходження вони будуть невідкладно скеровані суду (а.с. 82). Суд вважає, що оскільки позивач пред`являючи до суду позов повинен довести кожну обставину на яку він посилається, а даний позов було пред`явлено до суду ще 02.02.2023 і з моменту коли позивач вказав, що він вживає заходів для отримання таких доказів пройшло достатньо часу (2,5 місяці), однак будь-якого клопотання про витребування доказів позивач суду не заявляв, то суд, з врахуванням загальних принципів цивільного процесу таких як змагальність та диспозитивність, дійшов висновку, що позивач не довів факту видачі кредиту відповідачу. Аналізуючи всі зібрані у справі докази у своїй сукупності, суд також не зміг дійти переконливого та однозначного висновку про те, що такі кошти були видані відповідачу. Зокрема, як видно з наданого суду розрахунку заборгованості за кредитом, такий не містить даних про його хоча б часткове погашення, тобто відповідач не вчинив будь-яких дій, які б вказували на виконання кредитного зобов`язання. Більше того, згідно встановлених судом обставин справи, позичальник [PERSON] уклав договір кредиту з ТзОВ «Файна готівка». Однак, у справі відсутні будь-які докази того, що такий кредитний договір увійшов у Договір відступлення прав вимог від 04.09.2020 укладений між ТзОВ «Файна готівка» та ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень», так як будь-яких додатків до цього договору, які б свідчили про перехід саме цього зобов`язання до нового кредитора у справі немає. Не може підтвердити цю обставину і довідка від 01.01.2022 (а.с. 19), оскільки вона не містить будь-якої інформації про укладений договір переуступлення прав вимог та додатки до нього. Такі обставини у своїй сукупності не дозволяють суду зробити однозначний висновок про факт отримання кредиту позичальником [PERSON] у ТзОВ «Файна готівка», а також факт переходу зобов`язання за цим кредитним договором до позивача у справі. А тому, у задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог. Стосовно заявленої представником відповідача вимоги стягнути з позивача на користь відповідача суми витрат на правову допомогу у розмірі 10\~000,00 грн., то суд вказує, що до матеріалів справи додано лише ордер адвоката на представництво інтересів відповідача (а.с. 49), водночас інших доказів для доведення перед судом обставин, які згідно ст. 137 ЦПК України повинні бути доведені не надано. А тому, суд відмовляє відповідачу у стягненні таких витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed