Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 38272,30 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2684,00 гривні. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулась в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 08 листопада 2010 року, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами" складають між нею і Банком Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. На підставі укладеного Договору Банк відкрив відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому був збільшений до 39000,00 гривень, та надав у користування кредитну картку, чим свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань умови договору належним чином не виконувала, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавала, через що станом на 20 березня 2023 року у неї перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 38272,30 гривень, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 31311,51 гривень та заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 6960,79 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 28 квітня 2023 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали суду та примірником матеріалів позову без вручення за закінченням строку зберігання, ухвалою від 06 червня 2023 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про розгляд справи по суті належним чином була повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала, про причини неможливості розгляду справи за її відсутності не сповістила. Враховуючи проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, належне повідомлення відповідача про дату судового розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами. З огляду на неявку сторін суд провів судове засідання у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуваль-ного технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 08 листопада 2010 року [PERSON] як клієнт Банку підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У цій заяві вказано, що відповідач згідна із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між нею і Банком Договір про надання банківських послуг. Також вказано, що відповідач ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді; зобов`язалась виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Банку, та регулярно знайомитися з їх змінами. Відповідно до наявних в анкеті-заяві відміток відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» із кредитним лімітом 2000,00 гривень. Предметом спору в цій справі є кредитна заборгованість за договором № б/н від 08 листопада 2010 року. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач з огляду на заявлені позовні вимоги має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, у тому числі, щодо розміру процентів за користування кредитом та порядку їх нарахування, строку кредитування. На підтвердження заявлених позовних вимог, окрім копії підписаної анкети-заяви, Банк додав довідки про видані відповідачу кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та Правили надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунки заборгованості та виписку по карткових рахунках відповідача. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). Надаючи оцінку наданим Банком доказів, судом встановлено підстави для такого висновку. Витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку та витяг з Тарифів Банк вважає невід`ємними частинами укладеного з відповідачем 08 листопада 2010 року договору в силу положень ст.634 ЦК України. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Доданий до позову витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить підпису відповідача, тому не може бути належним доказом, оскільки не свідчить про ознайомлення відповідача з цими Умовами та Правилами. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц. Інших достовірних підтверджень того, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась із ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання цієї анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, матеріали справи не містять. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить чотири види кредитних карт «Універсальна» і усі вони мають різні умови кредитування. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, по справі не встановлено. До того ж зі змісту цього витягу вбачається, що він може стосуватися кредитних договорів, що укладені не раніше 2013 року, у той час як кредитний договір, який є предметом розгляду у цій справі, укладений 08 листопада 2010 року. З огляду на викладене надані Банком витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватись як невід`ємна частина укладеного з відповідачем кредитного договору, через що як докази судом відхиляються. У частинах 1 та 2 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Із довідок Банку про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти вбачається, що вони стосуються виданих відповідачу [PERSON] кредитних карток та встановлених на них кредитних лімітів, починаючи з 17 лютого 2015 року, тобто стосуються кредитних правовідносин, які виникли між сторонами через більше як чотири роки після укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом цього спору. При цьому будь-яка дотичність цих довідок до кредитного договору від 08 листопада 2010 року ні з їх змісту, ні з інших матеріалів справи, не прослідковується та не вбачається із позовної заяви. Аналогічні висновки судом констатуються також щодо наданих Банком розрахунків заборгованості та виписки по карткових рахунках відповідача, оскільки вони сформовані, починаючи з 17 лютого 2015 року, а виписка по карткових рахунках відповідача взагалі не містить інформації про те, що вона стосується укладеного з відповідачем договору від 08 листопада 2010 року. З огляду на викладене, у суду відсутні достатні та обґрунтовані підстави вважати, що видані згідно довідок Банку кредитні картки і встановлені на них кредитні ліміти, а також сформована Банком виписка по карткових рахунках відповідача, стосуються саме підписаної відповідачем 08 листопада 2010 року анкети-заяви. Отже, надані Банком довідки про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, розрахунки заборгованості та виписка по карткових рахунках відповідача у спірних правовідносинах не є належними доказами. Інших доказів, які б підтвердили видачу Банком кредитної картки на ім`я відповідача саме 08 листопада 2010 року, тобто у день підписання анкети-заяви, а також встановлення на цю картку кредитного ліміту та користування цими кредитними коштами відповідачем до позову не додано, а відтак не доведено наявності у відповідача заборгованості перед Банком саме за цим Договором. Таким чином, через не надання позивачем належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на умовах і в обсязі, що зазначені в позові, та наявності у неї заборгованості за підписаною 08 листопада 2010 року анкетою-заявою, суд дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, через що позов задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed