Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , у якому просить: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в рахунок відшкодування майнової шкоди у розмірі 2566,44 грн.; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн.; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 25.08.2021 о 17:00 год. [PERSON] , разом зі своїм малолітнім сином, [PERSON] , 2010 р.н. та його двома друзями перебували на зупинці біля кіоску «Кулиничі» (м. Харків, вул. Івана Каркача, 81). В цей час, коли до зупинки під`їхала маршрутка, [PERSON] побачила, як на її сина стрибнув великий собака, рудого кольору, який був без намордника та без супроводу господаря. Від чого [PERSON] впав у квітник, відповз назад, потім повільно встав та тримався за живіт. Підійшовши до матері він показав, що у нього на животі рана від укусу собаки. Зранку 26.08.2021 дитина поскаржилася на біль у місці укусу, у зв`язку з чим вони звернулися до дитячого лікаря, а потім до лікаря-рабіолога, який зауважив на необхідності розшуку собаки для з`ясування наявності у тварини щеплень, оскільки їх відсутність матиме негативні наслідки для здоров`я дитини. Також з даного приводу 26.08.2021 [PERSON] звернулася із заявою до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області для розшуку власників собаки. Водночас, позивачка також самостійно намагалася встановити власника собаки, опитувала свідків події продавців з кіоску « [INFO] », які повідомили, що бачили як на дитину стрибнув собака на прізвисько [PERSON] , власником якого є місцевий мешканець, як з`ясувалося згодом - [PERSON] .. Постановою Київського районного суду м. Полтави встановлено, що [PERSON] порушив правила вигулу собак, внаслідок чого [PERSON] , 2010 року народження, було спричинено тілесні ушкодження. Вказаною постановою визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП та звільнено від адміністративного стягнення у відповідності до ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності. Постанова набрала законної сили 03.01.2023. [PERSON] зазначила, що у зв`язку з вказаними подіями вона понесла матеріальні витрати, а саме на придбання медикаментів згідно з призначенням лікарів у розмірі 1207,44 грн, на медичне обстеження дитини у розмірі 380,00 грн, витрати на проведення судово-медичного дослідження ХОБСМЕ від 09.09.2021 у розмірі 235,00 грн. та послуги банку 25,00 грн.. Також були понесені поштові витрати на надіслання кореспонденції до судів у сумі 370,00 грн., кошти на придбання дисків у сумі 70,00 грн. Таким чином, протиправними діями відповідача [PERSON] була спричинена майнова шкода у загальному розмірі 2566,44 грн.. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача 25.08.2021 [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження, що сталося у день народження дитини. Дитина була налякана, у неї боліло місце укусу, нова футболка була розірвана зубами собаки. Внаслідок чого було зіпсовано настрій як дитини, так і його матері, та зіпсовано сімейне свято. У позивачки виникали тривожні думки з приводу тілесних ушкоджень у сина, що робити зі щепленнями та де шукати власників собаки. З дати укусу 25.08.2021 у позивачки та її дитини почався довготривалий стресс. Вказана подія спричинила [PERSON] тривалі хвилювання, пригнічення, що впливало на її настрій як у сім`ї, так і на роботі. Дитина перестала спокійно спати у ночі, прокидалася, плакала, в результаті чого довелося звертатися до лікаря невропатолога та проходити лікування. Порушення сну, часті прокидання, крики, сльози уночі, стан паніки продовжуються і до теперішнього часу, що підтверджується висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку [PERSON] від 18.04.2023. Тривалий час позивачка та її дитина змушені були відвідувати лікарів, купувати ліки, з`являтися до підрозділів поліції, а потім і до суду, пройшли огляд судово-медичного експерта, відвідування якого саме по собі є неприємною процедурою для дитини. Факт безкарності відповідача за його провину пригнічував позивачку. Крім того, [PERSON] стверджує, що відповідач ухилявся від явки до суду по розгляду, чим перешкоджав встановленню об`єктивних обставин. Відповідач не компенсував позивачці спричинені майнові та моральні витрати. Спричинену моральну шкоду [PERSON] оцінює у сумі 20000 грн.. Позивачка, як законний представник, вважає, що дитині також спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 10000 грн.. З посиланням на ст.ст. 16, 1166, ч. 1 ст. 1167, ст. 1187 ЦК України [PERSON] , вважає, що наявні підстави для стягнення вказаних сум в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2566,44 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 31.05.2023 [PERSON] , діючої в інтересах малолітньої особи - [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання. Відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов. Ухвалою суду від 11.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 14.07.2023 від відповідача надійшла заява про передачу справи за підсудністю до Первомайського міськрайонного суду Харківської області. Ухвалою суду від 27.07.2023 у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до Первомайського міськрайонного суду Харківської області відмовлено. 08.08.2023 відповідач подав заперечення на позовну заяву, в яких просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на те, що позовна заява подана [PERSON] не за місцем знаходження відповідача. Ухвалою суду від 21.08.2023, внесеною до протоколу судового засідання, за клопотанням відповідача поновлено [PERSON] строк для подачі відзиву на позов. 21.08.2023 [PERSON] в усній формі було заявлено відвід головуючому судді Сеник О.С.. Ухвалою суду від 21.08.2023 у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді Сеник О.С. у справі № 613/729/23 відмовлено. 29.08.2023 відповідачем було подано заяву про відвід судді Сеник О.С. Ухвалою суду від 30.08.2023 у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді відмовлено, передано заяву [PERSON] про відвід судді до канцелярії Богодухівського районного Харківської області для визначення в порядку, встановленому ст.33 ЦПК України суддя, що не входить до складу суду, який розглядає справу, з метою вирішення питання про відвід. Ухвалою судді Богодухівського районного суду Харківської області Шалімова Д.В. від 30.08.2023 у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Сеник О.С. відмовлено. Ухвалою суду від 06.09.2023 задоволено заяву відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Орджонікідзевським районним судом м. Харкова. Ухвалою суду від 06.09.2023 у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді Сеник О.С. у справі № 613/729/23 відмовлено. 12.09.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд постановити ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху, або повернути заяву [PERSON] .. В обґрунтування відзиву зазначив, що ухвала суду про відкриття провадження у справі № 613/729/23 від 31.05.2023 не містить дати звернення позивачки [PERSON] до суду. Сама позовна заява [PERSON] не містить дати звернення до суду та була прийнята до розгляду судом без дати подання. Заява [PERSON] починається без додержання загальних правил судових документів, а саме, не містить адреси (вулиці, міста, країни), за якою відбулася подія, про яку йдеться у позовній заяві. Крім того, позивачкою додано до позовної заяви недопустимі докази диск із записом розмови з [PERSON] , диск із записом та поясненнями [PERSON] , копію фото собаки (скріншот). У своїй позовній заяві [PERSON] не зазначила, коли саме вона подала апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду, в якій просила скасувати постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.12.2021, та не підтвердила це документально, отже, були пропущені терміни для подачі апеляції. Постанова Київського районного суду м. Полтави від 21.12.2022 була винесена з порушенням Конституційних прав людини, яка не змогла з`явитися в судове засідання під час війни. Незважаючи на вищевказані аргументи, позовна заява [PERSON] була прийнята на розгляд Богодухівським районним судом. Враховуючи викладене, відповідач вважає помилковим висновок суду про відповідність позовної заяви [PERSON] вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України та про відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху або її повернення. 18.09.2023 від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] просить позов задовольнити, відзив відповідача вважає необґрунтованим. Пояснила, що подія, про яку йдеться у позовній заяві, відбулася 25.08.2021 приблизно о 17 год. в районі зупинки очікування маршрутного таксі біля будинку [ADDRESS] поблизу кіоску «Кулінічі». Щодо твердження відповідача про відсутність дати подання у позовній заяві, зазначила, що позовна заява з доданими до неї документами подана нею до канцелярії суду з відміткою про дату її отримання судом. Вимоги до позовної заяви, передбачені ст.175 ЦПК, виконані позивачкою у повному обсязі, при цьому, відповідачем у відзиві не зазначено, в чому полягає невідповідність позовної заяви вимогам вказаного закону. З огляду на викладене, вважає безпідставними висновки [PERSON] про те, що позовна заява має нікчемне юридичне значення і була прийнята до розгляду судом внаслідок фальсифікації судових документів відносно нього. Щодо зауважень відповідача до дисків з аудіо- та відеозаписами та доводів відповідача про відсутність у позивачки дозволу на фіксування розмови та подій, які на них відображені, зазначила, що в силу ст. 81 ЦПК України оцінка належності, допустимості, достовірності та достатності залучених до матеріалів справи доказів на обґрунтування позовних вимог, у т.ч. диску із записом розмови з [PERSON] , дружиною [PERSON] , диску з відеозаписом події між [PERSON] та [PERSON] дружиною [PERSON] надається судом при прийнятті судового рішення. Крім того, зазначила, що письмові пояснення, залучені позивачкою до матеріалів справи, [PERSON] підтвердила під час допиту її в якості свідка 27.07.2023. Пояснила, що постанова Київського районного суду м. Полтави від 21.12.2022 не була оскаржена [PERSON] та набула законної сили. При цьому, відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, надав заяву про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану. Твердження відповідача про те, що апеляційна скарга позивачки на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.12.2021 подана з пропущенням строку на оскарження, не відповідає дійсності, оскільки така скарга на постанову від 07.12.2021 була подана позивачкою 17.12.2021. Виходячи з того, що відповідач не навів жодних аргументів, які б заперечували усі інші докази, додані до позовної заяви, позивачка вважає, що відповідач проти них заперечень не має. 22.09.2023 відповідачем було подано заяву про відвід судді, яку ухвалою суду від 22.09.2023 було визнано необґрунтованою, та передано заяву [PERSON] до канцелярії Богодухівського районного суду Харківської області для визначення в порядку, встановленому ст.33 ЦПК України, іншого судді з метою вирішення питання про відвід. Ухвалою судді Богодухівського районного суду Харківської області Уварової Ю.В. від 26.09.2023 у задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Сеник О.С. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди відмовлено. 29.09.2023 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у яких [PERSON] зазначив, що [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди за фактом спричинення тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] 25.08.2021 о 17 год. 00 хв. за адресою : [ADDRESS] . Позивачкою в якості доказу було долучено до матеріалів справи копію постанови Київського районного суду м. Полтави, в якій зазначено, що тілесні ушкодження [PERSON] отримав 24.08.2021 о 18.30 за адресою: [ADDRESS] . Оскільки рішення суду є значно вагомішим документом, ніж позовна заява [PERSON] , вважає, що для задоволення позову немає підстав. Ухвалою суду від 02.10.2023 у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залишення позовної заяви [PERSON] без руху після відкриття провадження у справі або повернення позовної заяви [PERSON] відмовлено. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що 25.08.2021, перебуваючи на автобусній зупинці, вона побачила, як на її сина [PERSON] біля кіоску «Кулінічі» стрибнув великий рудий собака, який був прив`язаний до мусорного бачка та перебував на вулиці сам без супроводу господаря, без намордника. [PERSON] упав у клумбу і відповз, потім, коли він підійшов до матері, показав укус собаки на животі. Вдома вони обробили рану. Наступного дня [PERSON] поскаржився на біль у ділянці укуса на животі, [PERSON] зателефонувала їх дитячому лікарю, останній сказав, що дитину необхідно показати лікарю-рабіологу, який працює у 17-й лікарні м. Харкова. Лікар-рабіолог пояснив [PERSON] , що необхідно протягом 10 днів знайти собаку, який вкусив її сина, для того, щоб пересвідчитися, що собака пройшов щеплення від сказу, або ж її синові доведеться робити щеплення (7 уколів), які є дуже токсичними та погано переносяться, можуть мати наслідком інвалідність або навіть смерть дитини. [PERSON] почала шукати власника собаки, знайшла його через продавців кіоску « [INFO] ». Дружина власника собаки, як згодом з`ясувалося [PERSON] пообіцяла надати всі необхідні документи щодо щеплень собаки, та домовилась зустрітися з [PERSON] 29.08.2021. Під час зустрічі вона показала [PERSON] паспорт собаки, в якому останнє щеплення було датоване 2019-м роком, тобто, на момент укусу було прострочене. Дружина [PERSON] пообіцяла скинути на телефон [PERSON] інші підтвердження того, що собака здоровий, однак, ніяких відомостей позивачці не надала, надала лише чіп собаки, зазначивши, що за цим чіпом можна знайти відомості про всі щеплення собаки. Разом з тим, чіп не читався належним чином, і [PERSON] ніяких відомостей в Інтернеті за чіпом не знайшла. [PERSON] змушена була постійно телефонувати власникам собаки, вимагаючи, щоб вони пішли до лікаря і взяли довідку про те, що собака здоровий, власники собаки не відмовляли [PERSON] , однак, жодних заходів не вживали. На 11-й день [PERSON] побачила цього собаку, який йшов разом із господарями, побачила, що собака здоровий, та після цього поїхала до лікаря-рабіолога та написала відмову від щеплень. Протягом 10 днів, поки [PERSON] намагалася пересвідчитися в тому, що собака здоровий і її дитині нічого не загрожує внаслідок укусу цього собаки, позивачка дуже нервувала, оскільки перебувала у стані невизначеності щодо необхідності робити своїй дитині щеплення, які б мали вкрай несприятливі наслідки для її здоров`я (включаючи смерть або інвалідність), в той час як власники собаки нічого не робили для того, щоб довести відсутність необхідності робити такі щеплення (те, що собака повністю здоровий). У свою чергу, дитина також нервувала, плакала, погано спала, скаржилася на біль у ділянці укусу, почала гризти нігті, і навіть на даний час боїться великих собак. Зараз [PERSON] також погано спить, просипається вночі, плаче. [PERSON] була змушена вести дитину на огляд до лікаря, проходити певні медичні обстеження, купувати ліки за призначенням лікаря, на що були витрачені значні кошти, а згодом водити дитину до психолога. Позивачка була змушена звертатися до поліції, яка склала стосовно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, позивачка понесла певні транспортні витрати на те, щоб дістатися до суду в Полтаві, де розглядалася справа про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] , поштові витрати на листування з судом, а також витрати на придбання дисків, на які [PERSON] записувала всі телефонні розмови з [PERSON] , і надавала їх до суду. Також [PERSON] було витрачено кошти на проходження дитиною судово-медичної експертизи. У зв`язку з необхідністю походів до лікарів, звернення до поліції та участі в судових засіданнях позивачці доводилось кілька разів брати відпустки за свій рахунок, що несприятливо сприймалося колегами та керівництвом. Враховуючи викладене, вказує на наявність підстав для відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди у розмірі, вказаному в позовних вимогах. Допитаний у судовому засіданні у присутності законного представника матері [PERSON] неповнолітній [PERSON] , [INFO] , підтвердив фактичні обставини, повідомлені [PERSON] .. Пояснив, що 25.08.2021 біля кіоску «Кулінічі» на нього дійсно стрибнув та вкусив його великий собака, який був прив`язаний біля сміттєвого баку. [PERSON] упав у квітник і відповз, тому собака не міг до нього дотягнутися і вкусити його ще раз. [PERSON] відійшов, сів у маршрутку та разом з матір`ю та двома товаришами поїхав, в цей час він побачив, як з кіоску « [INFO] » вийшла власниця собаки і вони побігли у парк. Після цих подій у нього тиждень боліло місце укусу, та близько трьох тижнів він перебував у пригніченому стані. Крім того, разом з матір`ю він їздив до лікаря, який сказав, що необхідно робити щеплення. Після цього випадку він ще кілька разів спостерігав цього собаку, який перебував у супроводі господаря, однак, без повідка і без намордника. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Зазначив, що позовна заява [PERSON] не містить дати її подачі, а відтак, є юридично нікчемною. Стверджував, що не має ані дружини, ані собаки, не має жодного відношення до жінки на ім`я [PERSON] , розмову з якою було записано позивачкою та яка, за твердженням позивачки, вигулювала собаку, що напав на малолітнього [PERSON] . Особисто відповідач не мав жодного конфлікту з [PERSON] та не має жодного стосунку до заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] .. Поряд з цим, відмітив, що [PERSON] у позовній заяві зазначено про заподіяння тілесних ушкоджень її сину [INFO] о 17 годині, а у постанові Київського районного суду м. Полтави від 21.12.2022, яка була надана позивачкою в якості доказу разом з позовом, зазначені інші дата і час заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] 24.08.2021 о 18 год. 30 хв. Крім того, вказав, що позивачкою на підтвердження обставин, покладених в обґрунтування позовних вимог, було надано до суду диски з відео- та аудіо записом, які відповідач вважає неналежними доказами, оскільки ці аудіо- та відеозаписи зроблені [PERSON] за відсутності дозволу осіб, розмову з якими зафіксовано. З цих підстав вважає неналежним доказом і роздруковану фотографію жінки з собакою, яку позивачка надала до суду. Вважає, що наданими позивачкою доказами не підтверджується факт заподіяння укусу її дитини саме собакою, фотографію якої надано до матеріалів справи. При цьому, висновком судово-медичної експертизи встановлено наявність у [PERSON] лише садна, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень та не потягло тривалого розладу здоров`я, у зв`язку з чим відповідач вважає, що позивачкою було завищено суму моральної шкоди, заявлену до відшкодування у позовних вимогах. Крім того, у судовому засіданні та у поданому до суду письмовому клопотанні відповідач просив суд застосувати до цієї справи ч.2 ст.210 ЦПК України та закрити провадження у справі, оскільки судом перевищено термін розгляду справи № 613/729/23 по суті. Надаючи оцінку клопотанню відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає, що вичерпний перелік підстав для закриття провадження у справі передбачено частиною 1 статті 255 ЦПК України, а саме: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до\~пунктів 4,\~5\~частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Отже, вказаний перелік не передбачає такої підстави для закриття провадження у справі, як сплив 30-денного строку після початку розгляду справи по суті, а відтак, клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строку, передбаченого ч.2 ст. 210 ЦПК України, задоволенню не підлягає. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON] , малолітнього [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.09.2010, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.26). З 30.03.2022 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані як внутрішньо переміщені особи Відділом «ЦНАП» виконавчого комітету Богодухівської міської ради за адресою : Харківська область, с. Семенів Яр, вул. Шкільна, 66 (т.1, а.с.30, 31). Постановою Київського районного суду м. Полтави від 21.12.2022 по справі № 644/9566/21 визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та звільнено його від адміністративного стягнення у відповідності до ст.38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності. Виходячи зі змісту вказаної постанови суду, її ухвалено за адміністративним матеріалом, складеним ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області. Постановою Полтавського апеляційного суду від 10.10.2022 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, а саме постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.12.2021 скасовано, справу про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ч.2 ст.154 КУпАП направлено на новий розгляд до Київського районного суду м. Полтави (відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей»). За змістом постанови суду, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 24.08.2021 о 18 год. 30 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] порушив правила вигулу собак, внаслідок чого [PERSON] , 2010 року народження, було спричинено тілесні ушкодження. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.154 КУпАП (т.1, а.с.10). Згідно з довідкою антирабічного кабінету КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» ХМР від 26.08.2021 № 187 [PERSON] знаходився на прийомі у лікаря-рабіолога міського антирабічного пункту МКБЛ № 17 26.08.2021, діагноз «вкушені садна ділянки передньої черевної порожнини». Антирабічної вакцинації тимчасово не потребує. Необхідне ветеринарне спостереження за твариною протягом 10 діб до 01.09.2021. Рекомендовано: спостереження у хірурга у поліклініці за місцем мешкання, вирішити питання стосовно вакцинації ПА та ППС (т. 1, а.с. 25). Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 1003-2021 від 09.09.2021, у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден на передній черевній стінці у навколопупковій ділянці праворуч. Дане ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмету, індивідуальній особливості діючої поверхні якого не відобразились, за механізмом удару-тертя-ковзання, та, враховуючи його морфологічні ознаки, могло бути отримане у строк, на який вказує освідуваний. За ступенем тяжкості вказане тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень (т. 1, а.с. 24). За змістом мотивувальної частини висновку (розділ «Обставини справи») [PERSON] повідомив, що 25.08.2021 близько 17:40 год. у [ADDRESS] , біля кіоску «Кулінічі», великий собака (кому він належить не знає) встав на задні лапи, передніми лапами ударив його у живіт, від чого він упав на землю на спину, собака вкусив його один раз в області живота. Наявність у [PERSON] вказаних саден на животі підтверджується також наданими позивачкою фотографіями (т.1, а.с.28, 29). Згідно з консультативним висновком спеціаліста лікаря невролога КНП «МДЛ № 5» ХМР від 04.09.2021, [PERSON] встановлено діагноз : ММД, синдром гіперзбудливості, невротичні реакції. Рекомендації лікаря нагляд невролога за місцем мешкання, консультація психолога, ліки «необут» (3 дні, 1 місяць, 7 днів зі зміною режиму прийому), «сілента» (3 курси по 14 днів з перервами по 14 днів), «гамалате В6» (3 дні, 3 дні, 1 місяць, 5 днів, 5 днів зі змінами режиму прийому) (т.1, а.с.22). Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 18.04.2023 № ІРЦ-85070/2023/399278, [PERSON] відчуває себе пригнічено, боязко. Має розлади харчової поведінки (переїдання) та порушення сну (часті просинання серед ночі). Може виникати паніка, крики, сльози (т.1, зворотній бік а.с.33). Відповідно до квитанцій № 58072359 від 09.09.2021 та № 58072360 від 09.09.2021, [PERSON] сплачено за проведення судово-медичної експертизи 235,12 грн. та комісію в сумі 25,00 грн. (т.1, а.с.11). Крім того, позивачкою надано до матеріалів справи копії чеків на придбання ліків «необут», «сілента», «сундекіл мазь» в аптеці ТзОВ «Подорожник Харків» : від 05.09.2021 на суму 57,50 грн., 419,98 грн., 523,96 грн., від 21.10.2021 на суму 206,00 грн., всього на суму 1207,44 грн. (т.1, а.с.8). Наданими позивачкою копіями накладних та чеків АТ «Укрпошта» підтверджується понесення [PERSON] витрат на листування з [PERSON] (чек від 03.11.2022 на суму 51,00 грн. та накладна від 03.11.2022, чеки від 31.08.2022 на суму 60,00 грн., 3,00 грн., накладна від 31.08.2022), Полтавським апеляційним судом (чеки від 06.09.2022 на суму 65,00 грн. та 6,00 грн., накладна від 06.09.2022, чек від 29.09.2022 на суму 65,00 грн., накладна від 29.09.2022), Київським районним судом м. Полтави (чек від 03.11.2022 на суму 65,00 грн., накладна від 03.11.2022), всього на суму 315,00 грн. (т.1, а.с.13-16). Надана позивачкою копія чеку ТОВ «АРС-2015» «Медичний центр сімейної реабілітації» від 04.09.2021 на суму 380,00 грн. судом не береться до уваги, оскільки з нього не вбачається, хто і яку саме діагностику проходив, і яким чином вона стосується обставин даної справи (т.1, а.с.9). Надана позивачкою електронна квитанція ТОВ «Нова Пей» від 14.02.2023 на суму 55,00 грн. також не береться судом до уваги в якості доказу понесення позивачкою матеріальної шкоди, оскільки з неї не вбачається, за що саме сплачені кошти [PERSON] (т.1, а.с.12). Надані позивачкою копії рахунків на послуги таксі від 09.12.2021 на суму 98,00 грн., від 16.09.2021 на суму 100,00 грн., від 08.12.2021 на суму 32 грн., від 14.12.2021 на суму 59,00 грн. не підтверджують понесення витрат у зв`язку з неправомірними діями [PERSON] , наслідком яких стало заподіяння [PERSON] легких тілесних ушкоджень. Жодного зв`язку вказаних адрес з адміністративними або лікувальними установами, які змушені були відвідувати [PERSON] та дитина, позивачкою не доведено. Крім того, [PERSON] надано до матеріалів справи копії товарних чеків на придбання дисків CD-R: від 03.09.2022 на придбання дисків у кількості 5 штук на суму 50,00 грн. від 07.03.2023 на придбання дисків у кільості 2 штуки на суму 20,00 грн. Разом з тим, позивачкою було надано разом із позовною заявою лише два диски, при цьому, не надано доказів на підтвердження зв`язку між неправомірними діями [PERSON] , за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності, та цими дисками. Інших доказів понесення матеріальних витрат внаслідок заподіяння дитині [PERSON] укусу собаки, власником якого є [PERSON] , позивачкою до матеріалів справи не надано. Отже, матеріалами справи підтверджується понесення [PERSON] матеріальних витрат на проведення судово-медичної експертизи в сумі 260,12 грн., на придбання ліків за призначенням лікаря на суму 1207,44 грн., поштових витрат на суму 315,00 грн., всього в загальній сумі 1782,56 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2021 [PERSON] було подано апеляційну скаргу на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.12.2021, виходячи зі змісту якої, у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ч.2 ст.154 КУпАП, складеному 24.09.2021, [PERSON] 25.08.2021 о 18.30 год., знаходячись за адресою: [ADDRESS] , порушив правила вигулу собак, внаслідок чого [PERSON] , 2010 року народження, були спричинені тілесні ушкодження (т.1, а.с.184-186). 24.09.2021 [PERSON] (проживає за адресою: [ADDRESS] ) було подано пояснення на ім`я начальника управління поліції № 2 м. Харкова, в яких зазначено, що 25.08.2021 близько 18 год. 30 хв. він прямував на вигул собаки в паркову зону, несподівано, з криками, розмахуючи руками, з боку перехрестя вибігли підлітки та, не реагуючи на зауваження щодо обережної поведінки біля собаки, налетіли на нього на вузькій ділянці дороги. Після цього вони сіли в маршрутку та поїхали. Скандала ніякого не було, претензій ніхто не пред`являв. На той момент [PERSON] жодних тілесних ушкоджень не бачив (т.1, а.с.211). Крім того, [PERSON] було подано пояснення на ім`я начальника РУП № 2 ГУНП в Харківській області, згідно з якими 25.08.2021 він вигулював собаку сам (а.с.215). Відповідно до відповіді Харківського районного управління полції від 24.11.2021 № 2938/3025/119-68/04 на звернення [PERSON] , перевірка викладених у цих зверненнях відомостей проведена в порядку Закону України «Про звернення громадян», під час якої факту кримінального правопорушення встановлено не було. Протокол складався на власника собаки [PERSON] у зв`язку з тим, що під час опитування вищевказаний громадянин повідомив, що 25.08.2021 за адресою : [ADDRESS] , приблизно о 17:00 год., саме він вигулював свого собаку, без намордника, під час перевірки встановити жінку на ім`я [PERSON] не представилось можливим. Згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова матеріали адміністративного правопорушення за ч.2 ст.154 КУпАП стосовно [PERSON] були направлені до ХРУП № 2 для належного оформлення, а саме, в протоколі не було вказано, які саме правила вигулу собак порушив [PERSON] , а саме, не вказано було «вигул собаки без намордника». Після дооформлення матеріали адміністративного правопорушення були направлені до суду (т.1, а.с.216). Відповідно до\~ч.ч.1-3\~ст.\~22\~ЦК України\~особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування.\~Збитками є:\~1)\~втрати,\~яких особа\~зазнала у\~зв`язку\~зі знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України). Відповідно до\~ч.1\~ст.1199\~ЦПК України\~у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи, що вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення ч.2 ст.154 КУпАП (порушення вигулу собак), внаслідок якої малолітньому [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, беручи до уваги, що збитки, завдані [PERSON] як матері малолітнього [PERSON] , відповідачем добровільно не відшкодовано на час розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі завданих збитків у розмірі 1782 грн. 56 коп. Надані позивачкою аудіозаписи розмов з жінкою, яку позивач ідентифікує як [PERSON] , та з чоловіком, якого позивачка ідентифікує як відповідач [PERSON] , судом не можуть бути взяті до уваги в якості належного та допустимого доказу, з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. У відповідності до ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Враховуючи, що позивачем не надано доказів того, що особи, розмови з якими зафіксовано на відеозаписі, є саме відповідачем [PERSON] та жінкою на ім`я [PERSON] , яку позивач вважає дружиною [PERSON] , а також того, що ці особи надали дозвіл на аудіо запис розмови з ними, суд не може взяти ці аудіозаписи до уваги в якості належного та допустимого доказу. Доводи відповідача про відсутність у нього собаки, та як наслідок відсутність підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди [PERSON] та [PERSON] суд відхиляє, оскільки у власноручно написаних письмових поясненнях на ім`я начальника Харківського районного управління поліції № 2 [PERSON] підтвердив наявність у нього собаки та те, що він вигулював собаку 25.08.2021 близько 18 години. При цьому, постановою Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2022 по справі № 644/9556/21, яка набрала законної сили, підтверджено факт порушення [PERSON] правил вигулу собак, внаслідок чого [PERSON] , 2010 року народження, було спричинено тілесні ушкодження. Твердження відповідача на те, що вказана постанова була прийнята з порушенням конституційних прав особи, яка не змогла дістатися до суду під час війни, судом не беруться до уваги, оскільки вказана постанова набрала законної сили, при цьому, виходячи з дати набрання законної сили (03.01.2023), [PERSON] вона оскаржена не була. Як вбачається зі змісту постанови, [PERSON] двічі не прибув у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Посилання відповідача на розбіжність між датою і часом вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, зазначеними у постанові Київського районного суду м. Полтави (24.08.2021 о 18 год. 30 хв.), та датою і часом події, яку позивачка вважає підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди (25.08.2021 о 17 годині), суд відхиляє, оскільки безпосередньо сам [PERSON] у власноручних письмових поясненнях визнав факт вигулу ним собаки 25.08.2021 близько 18 год. 30 хв., та зустріч з підлітками, які пробігали біля собаки, розмахуючи руками. При цьому, суд відмічає, що виходячи зі змісту апеляційної скарги [PERSON] , у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] та постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.12.2021 по справі № 644/9556/21 було зазначено про вчинення [PERSON] порушення правил вигулу собак саме 25.08.2021. Доводи відповідача про відсутність у нього дружини судом до уваги не беруться, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили - постановою Київського районного суду м. Полтави від 21.12.2022 по справі № 644/9556/21 встановлено вину саме відповідача [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, внаслідок чого малолітньому [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження. З огляду на викладене, факт наявності чи відсутності у [PERSON] дружини не має значення для встановлення підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Пояснення громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судом не беруться до уваги, оскільки вказані особи не мають у даній цивільній справі жодного процесуального статусу. Клопотань про виклик та допит їх у якості свідків ані відповідачем, ані позивачем заявлено не було, вказані особи не були попереджені до кримінальної відповідальності за давання завідомо неправдивих показань і приведені до присяги, та не підтвердили змісту своїх пояснень у судовому засіданні. Щодо доводів відповідача про перевищення судом 30-денного строку розгляду справи, установленого частиною 2 статті 210 ЦПК України, суд зазначає, що такі доводи не є підставою для відмови в позові. Твердженням [PERSON] про подачу позовної заяви з порушенням правил територіальної підсудності не за місцем знаходження відповідача було надано судом в ухвалі від 27.07.2023, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до Первомайського міськрайонного суду Харківської області. Повторного клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю відповідач до суду не подав. Доводам відповідача про відсутність на позовній заяві [PERSON] дати її подання була надана оцінка під час розгляду судом у судовому засіданні відповідного клопотання, викладеного у відзиві на позов. За результатами розгляду вказаного клопотання було постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення без руху або повернення позовної заяви [PERSON] .. З огляду на викладене, ані доводи про порушення правил територіальної підсудності, ані доводи про незазначення [PERSON] у позовній заяви дати подачі останньої, не є підставою для відмови в позові. Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п.п.1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як зазначено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пункт 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Надаючи оцінку вимогам позивачів про відшкодування моральної шкоди, суд зауважує, що несподіваний укус великого собаки, який перебував без господаря та без намордника, сам по собі є травматичним для дитини, яка фактично залишилась беззахисною у складній для неї ситуації, та є підставою для відшкодування їй моральної шкоди. Крім того, внаслідок вчиненого [PERSON] адміністративного правопорушення було завдано шкоду здоров`ю малолітнього [PERSON] , при цьому, наявність тілесних ушкоджень у останнього та їх зв`язок із вчиненим адміністративним правопорушенням підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, та висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи від 09.09.2021 № 1003-2021. Як пояснив малолітній [PERSON] у судовому засіданні, після укусу собаки 25.08.2021 у нього тиждень боліло місце укусу, та близько трьох тижнів він перебував у пригніченому стані. Наявним в матеріалах справи висновком лікаря-невролога від 04.09.2021 підтверджується виникнення у малолітнього [PERSON] невротичних реакцій невдовзі після подій, що сталися 25.08.2021, та наявність медичного призначення на прийом ліків і консультацію психолога. Як вбачаєься з медичного призначення та наявних в матеріалах справи чеків на придбання ліків, дитина була змушена тривалий час (протягом більше ніж трьох місяців) вживати ліки. Висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 18.04.2023 № ІРЦ-85070/2023/399278 підтверджується, що і станом на 2023 рік [PERSON] відчуває себе пригнічено, боязко, має розлади харчової поведінки (переїдання) та порушення сну (часті просинання серед ночі). Може виникати паніка, крики, сльози (т.1, зворотній бік а.с.33). Крім того, малолітній [PERSON] був змушений відвідувати лікаря-рабіолога, який повідомив про необхідність робити щеплення від сказу, та пройшов процедуру судово-медичної експертизи, що також є неприємним для дитини і потягло за собою зміну її звичного способу життя. Також слід відмітити, що напад собаки відбувся у день народження дитини, - [INFO] , безпосередньо перед тим, як малолітній [PERSON] разом з матір`ю та друзями збирався їхати на святкування свого Дня народження у кафе, тому суд вважає слушними доводи позивачки про те, що внаслідок нападу собаки було зіпсоване настрій дитини та сімейне свято. Напад собаки та заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] негативно вплинуло як на психологічний стан як дитини, яка перебуває на обліку у лікаря-невролога з діагнозом «Мінімальна мозкова дисфункція» (висновок від 04.09.2021), так на психологічний стан його матері, пов`язаний з хвилюванням за здоров`я сина та його психологічний стан. Крім того, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки про перенесений стресс, викликаний тривалим перебуванням у стані невизначеності щодо необхідності робити щеплення дитині, на яких наголошував лікар-рабіолог (ПА та ППС), фактично, щеплення від сказу, та які погано переносяться і могли вкрай несприятливо відбитися на здоров`ї дитини. У свою чергу, відповідач, як власник собаки, не здійснив дій, які б усунули цей стан невизначеності, та дали можливість позивачці невідкладно прийняти рішення про відмову від щеплень (у разі, якщо собака вчасно щеплений та/або здоровий). Зокрема, відповідач мав можливість, як того вимагала позивачка, повести собаку на обстеження до ветеринара, отримати і надати [PERSON] відповідну довідку про здоров`я собаки, яка б свідчила про відсутність необхідності робити щеплення дитині, однак, відповідач такою можливістю не скористався. Не відмовляючи позивачці прямо у наданні необхідних документів на підтвердження здоров`я собаки та вчасного проходження нею необхідних щеплень, [PERSON] не надав [PERSON] жодних документів, крім паспорта собаки зі щепленням, датованим 2019 роком, та не вчинив жодних дій для того, щоб заспокоїти [PERSON] як матір дитини, підтвердивши їй відсутність необхідності робити щеплення від сказу. Доказів того, що [PERSON] як власником собаки було вчасно зроблено необхідні щеплення для собаки та пред`явлено позивачці відповідне підтвердження, до суду не надано. Як зазначила позивачка у судовому засіданні, внаслідок безвідповідальної поведінки відповідача вона змушена була постійно телефонувати власникам собаки, вимагаючи, щоб вони пішли до лікаря і взяли довідку про те, що собака здоровий, власники собаки не відмовляли [PERSON] , однак, жодних заходів не вживали. На 11-й день [PERSON] побачила цього собаку, який йшов разом із господарями, побачила, що собака здоровий, та після цього поїхала до лікаря-рабіолога та написала відмову від щеплень. Оскільки документів на підтвердження стану здоров`я та вчасного щеплення собаки відповідач позивачці не надав, певний час ухилявся від вирішення цього питання, матеріальної та моральної шкоди [PERSON] добровільно не відшкодував, це потягло за собою звернення її до суду з даним позовом. Крім того, внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивачка була змушена звертатися до поліції, працівники якої склали протокол про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] та направили його до суду, потім відвідувати судові установи, спочатку Орджонікідзевський районний суд м. Харкова, потім Полтавський апеляційний суд, потім - Київський районний суд м. Полтави, що потягло за собою певні часові затрати, необхідність відлучатися з роботи та їхати в інше місто. При цьому, як вбачається зі змісту постанови Київського районного суду м. Полтави від 21.12.2021, [PERSON] повторно не прибув у судове засідання по розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно нього за ч.2 ст.154 КУпАП. [PERSON] , як законний представник потерпілого малолітнього [PERSON] , з`явилася до суду, який розміщується на території іншої області. Загалом провадження по розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] , з моменту складення стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення (24.09.2021) до моменту винесення у справі остаточного судового рішення (21.12.2022) тривало більше року та двох місяців., протягом цього періоду [PERSON] разом із дитиною [PERSON] повинні були брати участь у судових засіданнях. Крім того, внаслідок подій, що мали місце 25.08.2021, [PERSON] була змушена витрачати додаткові кошти на ліки для дитини, відвідувати разом з нею лікарів, психолога та установу судово-медичної експертизи. Враховуючи викладене, суд вказує важає обґрунтованими доводи позивачки про суттєву зміну звичного укладу життя [PERSON] та [PERSON] внаслідок вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, протягом тривалого часу та вказує на наявність підстав для відшкодування моральної шкоди [PERSON] та [PERSON] особою, яка її завдала відповідачем [PERSON] .. Відповідно до ч.2 ст.3, ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~12,\~ч.\~3\~ст.\~13\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За приписами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). У ч. 2 ст. 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд зазначає, що позивачкою доведено факт заподіяння їй та її малолітньому сину моральної шкоди, їй особисто як законному представнику також і матеріальної шкоди, внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] .. У свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позову, не надав доказів, які б виключили наявність підстав для відшкодування ним матеріальної та моральної шкоди [PERSON] та її малолітньому сину [PERSON] .. Водночас, надаючи оцінку заявленому розміру моральної шкоди, суд відмічає, що малолітньому [PERSON] , згідно з висновком експерта, було заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді саден на передній поверхні живота, які не потягли тривалого розладу здоров`я (менше 6 діб). Крім того, суд враховує, що відповідач [PERSON] не працює, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг в м. Первомайський від 12.08.2022 № 6341-7001421138 (а.с.95). З урахуванням наданих сторонами доказів та обставин, установлених в ході судового розгляду, суд вважає, що характеру правопорушення, внаслідок якого була завдана шкода [PERSON] , глибині фізичних та душевних страждань останнього, а також вимогам розумності та справедливості відповідає сума моральної шкоди у розмірі 8000,00 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь малолітнього [PERSON] , та у розмірі 7000,00 грн., які слід стягнути на користь позивачки [PERSON] , а отже, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь малолітнього [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2, п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно зі ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання фізичною особою до суду позову немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, враховуючи дату подання цього позову 12.05.2023, суму заявлених позовних вимог (32566,44 грн.), судовий збір, який би підлягав сплаті за подачу даного позову (без урахування вимог п.2, п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір») склав би 1073,60 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, беручи до уваги, що позовні вимоги до [PERSON] задоволено судом на 54%, з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 579,44 грн. (1073,60 грн. х 54%).

Outcome: partial