Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , який зареєстрований 12 жовтня 2013 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2019, мотивуючи тим, що відносини в сім`ї не склалися, кожен з подружжя має різні погляди на сімейне життя, виховання дітей та обов`язки. Крім того, відповідач є залежним від азартних ігор, що призвело до неприязних стосунків та сварок. Також вказала, що шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство сторони не ведуть, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, тому вважає, що примирення та збереження шлюбу є неможливим. Від спільного подружнього життя сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При цьому, позивач просила суд залишити проживати дітей разом з матір`ю. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно з якою, просила суд проводити судовий розгляд справи за її відсутності, де також вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовільнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно з якою, просив суд проводити судовий розгляд справи за його відсутності, а також те, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 12 жовтня 2013 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, сторони 12 жовтня 2013 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №2019. Від спільного подружнього життя сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21 березня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Під час судового розгляду справи встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, правом на надання строку на примирення сторони не виявили бажання скористатися. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України далі СК). Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність двох малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Щодо вимоги про залишення проживання малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження виникнення між сторонами спору про визначення місця проживання спільних дітей подружжя, тому з урахуванням відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача в частині проживання дітей з матір`ю, суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позову. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч. 1 ст. 113 СК). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1073 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial