Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

У липні 2023 року позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Заярна Марина Анатоліївна, звернулась до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом з батьком [PERSON] , померлим [INFO] , на час відкриття спадщини, а також про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на: 1. житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . земельну ділянку, площею 0,2500 га (кадастровий № 2322180405:14:001:0436) для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, 3. земельну ділянку, площею 0,1500 га (кадастровий № 2322180405:14:001:0462) для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що після смерті батька позивачки [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина у вигляді вищевказаного майна, яке він прийняв після смерті своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , але не переоформив свої спадкові права. Позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини не звернулась до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, вважаючи, що вона прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з померлим батьком на час відкриття спадщини за однією адресою, тому що в силу свого хворобливого стану здоров`я батько потребував постійного її догляду та піклування, який вона йому і надавала, забезпечувала його необхідним: купувала продукти харчування, ліки, предмети гігієни та побутові товари. Однак, при оформленні спадкових прав з`ясувалось, що на момент відкриття спадщини позивачка не була зареєстрована за однією адресою з батьком, хоча фактично вони проживали разом, тому їй було рекомендовано нотаріусом звернутися до суду. Відтак позивачка вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивачка та її представник до суду не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, без фіксування процесу технічними засобами. Крім того надала до суду письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] . Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Раніше надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого підстави заперечувати або визнавати позов у відповідача відсутні, при вирішенні справи покладається на розсуд суду, просить розглядати справу за відсутності представника. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 листопада 2021 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану уу місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [INFO] помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №\~1429. Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , але не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується матеріалами наданої Запорізькою районною державною нотаріальною конторою спадкової справи № 276/2021. Згідно з відповіддю № 950/01-16 від 06.07.2023, наданої на запит суду державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., вбачається, що ніхто зі спадкоємців на прийняття спадщини до Запорізької районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не звертався, спадкова справа не відкривалась. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується наданими суду свідоцтвами про її народження, одруження та шлюб. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Ст.\~3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» у редакції, що діяла на час відкриття спадщини, встановлено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно з п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи. Тобто, недотримання спадкоємцем вимог Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те, що заявник не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України по справі №\~6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , донька померлого [PERSON] [PERSON] проживала разом з батьком з 2020 року до дня його смерті [INFO] . [PERSON] доглядала за батьком, повністю обслуговувала, купляла речі, ліки, їжу. Крім того, поховання та поминальні обіди оплачувала також [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , який прийняв, але не оформив спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , яка в установленому законом порядку прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що право власності на спадковий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 08 квітня 2009 року по справі № 2-195/2009, яке зареєстроване в реєстрі ЗМБТІ 28.05.2009, що підтверджується Витягом ЗМБТІ № 22863624 (а.с. 16-17, 18). Згідно наданого суду технічного паспорта на житловий будинок та господарські споруди від 31.07.2023, за адресою: [ADDRESS] , розташовані: житловий будинок літ. «А», службова прибудова літ. «а», вбиральня літ. «Е», гараж літ. «Г», літня кухня літ. «Б», погріб з шийкою літ. «В», сарай літ. «Ж», паркан №1, ворота №2, хвіртка №3, водопровід №6. Право власності на земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий №\~2322180405:14:001:0436) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 820103. Право власності на земельну ділянку площею 0,15 га (кадастровий №\~2322180405:14:001:0462) для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №\~820104. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2011 № 868, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено факт постійного проживання позивачки з її батьком на час відкриття спадщини, а також право позивача [PERSON] на спадщину, відкриту після смерті її батька [PERSON] та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальному порядку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved