Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

позивач Гурівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування звернулася до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, у якому (позові) просила: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] судовий збір на користь держави. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не працевлаштована та не перебуває на обліку, як безробітна, не має власного житла, зловживає алкогольними напоями, у наслідок чого не займається вихованням своєї доньки. За місцем проживання характеризується негативно. За повідомленнями мешканців села дитина часто не ночує удома і знаходиться у чужих людей. Дитина з 14.11.2022 перебуває на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Неодноразова робота, що проводилась службою у справах дітей, зокрема із залученням органів Національної поліції, з [PERSON] щодо виконання нею батьківських обов`язків та створення належних умов для проживання дитини, - не дала результатів. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] проживає у Миколаївській області разом із молодшою дитиною - [PERSON] , [INFO] . Наразі дитина перебуває, за направленням служби у справах дітей у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради. Рішенням Виконавчого комітету Гурівської сільської ради від 28.04.2023 № 34 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 30.05.2023 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Інші заяви по суті справи чи заяви з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходили. Відповідач у підготовчому судовому засіданні повідомила, що позов не визнає. Повідомила, що з 23.03.2023 по 26.06.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні на підтвердження чого надала довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 396529. Також повідомила, що наміру подавати відзив на позовну заяву не має. Ухвалою від 17.07.2023 підготовче провадження у справі закрито та її призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Відповідач, яка про дату, час і місце розгляду справи, була повідомлялена належним чином, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, - у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у суду матеріалів справи. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позов аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у ньому, просили позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Додатково повідомили, що батько дитини [PERSON] також ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] . Раніше, він, забравши молодшу дитину [PERSON] , виїхав для проживання до Миколаївської області та долею [PERSON] не цікавиться. Наразі у провадженні суду перебуває цивільна справа про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , рішення у якій наразі ще не прийнято. Допитана у судовому засіданніу присутності представників служби у справах дітей малолітня [PERSON] , [INFO] , яка у судовому засіданні поводилась вільно, не була скутою чи пригніченою, малювала і приділяла інтерес до того, що відбувається, перебувала у гарному настрої та випромінювала життєрадісність, - суду повідомила, що її маму звати « [PERSON] ». На пропозицію суду розповісти все, що їй особисто відомо у справі, а точніше, розповісти про свою маму дитина однозначно не вагаючись повідомила: «Вона мене била». Розповіла, що зараз (перебуваючи у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради) вона пішла у перший клас, де навчається, але навчання їй подобається так собі, бо доводиться постійно сидіти та щось робити. Також повідомила, що востаннє бачила маму коли її забрали (лютий 2023 року). Сказала, що за мамою не сумує. Сумує лише за молодшою сестрою. Коли востаннє бачила батька не пам`ятає. Заслухавши представників позивача та свідка, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у процесуальних заявах по суті справи, які були подані до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] . За змістом заяви [PERSON] від 27.05.2022 поданої начальнику служби у справах дітей, вона повідомила, що віддала свою дитину [PERSON] [PERSON] у село Василівка, оскільки не може утримувати та виховувати її, і не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Надаючи оцінку цій заяві, суд зауважує, що її дійсність підтверджена самою [PERSON] у підготовчому судовому засіданні з уточненням, що наразі вона не хоче щоб її позбавляли батьківських прав. Відповідно до характеристики від 20.03.2023, наданої Гурівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області на [PERSON] остання має двох неповнолітніх дітей, але ними не опікується. Зазначено про надходження скарг від сусідів і інших жителів села на те, що [PERSON] не доглядає за дитиною. Також зазначено, що [PERSON] не працює, алкогольними напоями не зловживає. Відповідно до характеристики від 03.08.2023, наданої Гурівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області на [PERSON] будинок у якому проживала родина останньої на даний час є аварійним і не придатним для життя, там відключене електропостачання. [PERSON] власного житла не має. [PERSON] належний догляд за своєю дитиною - [PERSON] не здійснює. Дитина просила їсти у сусідів та скаржилась на побої з боку матері. [PERSON] характеризується як безвідповідальна, груба, не хазяйновита та вживає алкогольні напої. На зауваження не реагує та у відповідь скандалить та ображає. Згідно з даними довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 396529 [PERSON] була оглянута 15.05.2023 та їй було встановлено третю групу інвалідності з 12.05.2023 за загальним захворюванням. У довідці зазначено висновок про умови та характер праці: без емоційних навантажень. При цьому, суд зауважує, що у підготовчому судовому засіданні [PERSON] посилалась на перебування на стаціонарному лікуванні з 23.03.2023 по 26.06.2023, однак підтверджуючих документів не надала. За даними направлення служби у справах дітей Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 16.03.2023 № 10.01.-11/18 [PERSON] , як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах направлено до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради для проходження курсу реабілітації. Про направлення дитини до зазначеного закладу, як зазначено у направлені, було повідомлено батьків. Відповідно до листа КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради від 21.07.2023 з 16.03.2023 по час надання листа малолітню [PERSON] батьки [PERSON] та [PERSON] не відвідували, не цікавились, письмових запитів на адресу закладу не надсилали. Рішенням Виконавчого комітету Гурівської сільської ради від 28.04.2023 № 34 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Зазначений висновок обґрунтовано, зокрема, але не виключно, обставинами наведеними вище. Зазначені вище, встановлені судом обставини сторонами у справі не заперечувалися. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 141, ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Положеннями ст. 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що була підписана Україною 21.02.1990, ратифікована постановою Верховної Ради України 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з п. 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на правову підставу для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] позивач посилався на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню останньої (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, позивач обґрунтовує тим, що відповідач самоухилилася від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у належному вихованні дитини, не забезпечує належні умови проживання дитини та не вживає активних дій для поліпшення таких умов, не цікавиться розвитком дитини та її здоров`ям. У свою чергу, судом не встановлено об`єктивних підстав, які б перешкоджали відповідачу належним чином піклуватися про свою дитину, спілкуватися з нею, з урахуванням її обізнаності про місце перебування дитини, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання матері виконувати свої батьківські обов`язки, визначені законом, по відношенню до дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15, п. 16 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Відповідач [PERSON] не проживає за адресою свого місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, у судові засідання з розгляду справи по суті не з`являлася та із обґрунтуванням заперечень проти задоволення позовних вимог до суду також не зверталася. У суду відсутні дані про те, що не виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків пов`язане з її душевною хворобою, недоумством чи іншим тяжким захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з іншими не залежними від неї причинами. При цьому, суд зауважує, що [PERSON] з 12.05.2023 є особою з інвалідністю третьої групи, однак є працездатною з певними обмеженнями щодо характеру та умов праці, однак як до отримання цього статусу так і після вона офіційно не працювала та на обліку, як безробітна не перебувала. Тобто не вживала дій для покращення свого матеріального стану для можливості забезпечити належні умови утримання своєї дитини. З огляду на зазначене, судом відзначається, що [PERSON] свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої [PERSON] , що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до її гідності, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча, за недоведеністю протилежного, мала можливість для цього, а отже не приймає участь у вихованні дитини та не виконує своїх батьківських обов`язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення батьківських прав. Поряд з цим судом відзначається, що незгода [PERSON] із позбавленням її батьківських прав без активних дій щодо доведення протилежного чи доведення наявності позитивних змін у своєму ставленні до виконання батьківських обов`язків не свідчить про її реальне прагнення до належного та достатнього виховання та утримання своєї дитини. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов`язки не полягають лише у наданні матеріальної допомоги (утримання), яка, поряд з цим, відповідачем також на утримання дитини не надається, - вони включають у себе також і батьківську турботу та ласку, піклування про здоров`я дітей, їх духовний, моральний та фізичний розвиток, підготовку до навчання, спілкування з дитиною. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги насамперед інтереси малолітньої [PERSON] , які є пріоритетними при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов`язує позбавлення батьківських прав, при цьому судом було не встановлено реальної юридичної чи/та фактичної неможливості [PERSON] , яка є матір`ю дитини, вчиняти відповідні дії, які становлять зміст батьківського обов`язку, що свідчить про наявність її вини у невиконанні такого обов`язку, відсутність перешкод з боку інших осіб, для належного виконання нею батьківських обов`язків, на підставі чого суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, яка на переконання суду заявлена позивачем виключно в інтересах дитини, вона не суперечать положенням законодавства, що регулює сімейні правовідносини, а тому така вимога підлягає задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту інтересів дитини. При цьому, судом відзначається, що відповідно ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено повністю з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», - суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 2684,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved