Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Рух справи 06.07.2022 до Київського районного суду міста Одеси надійшла вказана позовна заява, датована 06.07.2022, за підписом представника позивача - адвоката Оборотової Ю.Р. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить суд. - визнати кредитний договір № 2002043676 від 24.12.2012, укладений між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу № 12/11/2013 від 07.11.2013 до ТОВ «Росвен Інвест Україна» - нікчемним; - зобов`язати ТОВ «Росвен Інвест Україна» спростувати недостовірну інформацію, стосовно укладеного з [PERSON] кредитного договору № 2002043676 від 24.12.2012, укладений між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу № 12/11/2013 від 07.11.2013 до ТОВ «Росвен Інвест Україна», шляхом внесення змін до інформації, що міститься в Українському бюро кредитних історій у кредитній історії [PERSON] про нікчемність кредитного договору № 2002043676 від 24.12.2012, укладений між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу № 12/11/2013 від 07.11.2013 до ТОВ «Росвен Інвест Україна»; - стягнути з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь [PERSON] 8 484,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11.07.2022 матеріали справи направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Солом`янського районного суду міста Києва. 10.10.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшли вказані матеріали справи з супровідним листом Київського районного суду міста Одеси від 30.09.2022. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 17.10.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що: наприкінці листопада 2021, до ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» та КП «Одеський обласний академічний російський драматичний театр», на яких за сумісництвом працював позивач, надійшла постанова приватного виконавця Сіщука В.В. від 08.11.2021, винесена в межах виконавчого провадження № [NUMBER], з примусового виконання виконавчого напису № 33061 від 07.10.2021, вчиненого на підставі кредитного договору № 2002043676 від 24.12.2012. Позивач стверджує, що вказаний договір з ПАТ «ОТП Банк» не укладав, а відтак кредиторські права за таким договором не могли перейти до ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі договору факторингу № 12/11/2013 від 07.11.2013. Окрім того, позивач вказує, що грошових коштів в кредит на підставі кредитного договору № 2002043676 від 24.12.2012 (далі - договір) не отримував, жодних відносин ані з ПАТ «ОТП Банк», ані з ТОВ «Росвен Інвест Україна» ніколи не мав, за вказаною в договорі адресою ніколи не проживав та має інші паспортні дані, ніж ті, що вказані в договорі. Наголошує, що кредитний договір № 2002043676 від 24.12.2012 не укладав, що свідчить про відсутність вольової ознаки будь-якого правочину, відсутність згоди з його істотними умовами, що свідчить про його нікчемність. Додатково позивач звертає увагу на те, що підпис в кредитному договорі № 2002043676 від 24.12.2012 йому не належить, а інформація, розміщена в ТОВ «УБКІ» щодо наявності у позивача укладеного кредитного договору № 2002043676 від 24.12.2012 не відповідає дійсності, у зв`язку з чим, просить захистити порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог. Щодо правової позиції відповідача Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався, копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримав 11.04.2023, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 101). Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу Солом`янського районного суду міста Києва не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію останнього щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. До позовної заяви долучено копію договору про надання споживчого кредиту № 2002043676 від 24.12.2012, з якого вбачається, в графі «Позичальник» вказано [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , в графі «Кредитор» - ПАТ «ОТП Банк» (а.с. 25-28). Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, Кредитор надає Позичальнику споживчий кредит, а Позичальник отримує його на наступних умовах: на придбання товару у продавця на суму 17 367,00 грн строком на 24 місяці під 0,01% річних. З розділу 4 вказаного договору вбачається, що адресою реєстрації та проживання позичальника є [ADDRESS] . Зі змісту довідки Управління ДМС України в Сумській області від 08.07.2013 № 806 вбачається, що така видану позивачу в тому, що 16.07.2012, йому було обміняно паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданого Буринським РВ УМВС України в Сумській області 11.02.1997 на паспорт серії [NUMBER] , виданого Буринським РС УДМС України в Сумській області у зв`язку з непридатністю для користування (а.с. 30). Зі змісту довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Буринської міської ради від 09.12.2021 № 3231 вбачається, що така видана позивачу в тому, що він дійсно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.11.2000 по 30.05.2018 (а.с. 31). Як вбачається зі змісту копії виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Бригідою В.О. 07.10.2021, який зареєстровано в реєстрі за № 33061, з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) запропонована стягнути заборгованість за кредитним договором № 2002043676 від 24.12.2012, укладеним з ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна». При цьому визначено, що стягнення проводиться за період з 20.09.2018 по 20.09.2021, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з боржника становить 28 285,02 грн (а.с. 29). В матеріалах справи міститься копія постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.11.2021, винесеної в межах виконавчого провадження ВП № [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого напису № 33061 від 07.10.2021. З долученої до позову роздруківки Українського бюро кредитних історій вбачається запис про наявність виконавчого провадження [NUMBER] щодо стягнення коштів з [PERSON] , стягувач - ТОВ «Росвен Інвест Україна» (а.с. 40-44). На а.с. 38 міститься копія довідки СП «Оптіма-Фарм ЛТД» пр. оте, що [PERSON] з 19.04.2021 по т.ч. працює на даному підприємстві і в період з листопада 2021 по травень 2022 року в межах ВП № [NUMBER] від 08.11.2021 з нього стягнуто 14 360,25 грн (а.с. 38). Також, до позовної заяви долучено копії: паспорта на ім`я позивача серії [NUMBER] , виданого 16.07.2012 Буринським РВ УМВС України в Сумській області (а.с. 17-19), реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача (а.с. 20), довідки Одеського районного УП ГУНП в Одеській області від 2022 року про реєстрацію заяви позивача про кримінальне правопорушення - «ВН № 33061 від 07.10.2021 приватного нотаріуса є незаконним, тому як кредитний договір № 2002043676 з ПАТ «ОТП Банк» не укладався» (а.с. 45). За змістом ч. 2 ст. 2, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання; суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104346112), рішенням Київський районний суд міста Одеси від 17.05.2022 у справі № 947/7052/22: визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 33061 від 07.10.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» код ЄДРПОУ 37616221 заборгованості у сумі 31 628,52 грн; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» код ЄДРПОУ 37616221 на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 7 964,59 грн. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 цієї ж статті). У ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, основними ознаками договору є: домовленість, тобто для його існування повинен бути компроміс, волевиявлення учасників, яке збігається; для договору повинна бути домовленість двох чи більше осіб, що означає, що з волевиявлення лише однієї сторони не може виникнути договір. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору. Відсутність волевиявлення означає, що сторона не мала на меті укладати відповідний договір та не укладала його. Позивач стверджує, що кредитний договір № 2002043676 від 24.12.2012 не укладав, кошти за таким договором йому не перераховувались, його волевиявлення на укладення цього договору відсутнє, тобто вказаний договір є таким, що не вчинений, а отже - нікчемним. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 9901/864/18 (провадження № 11-528заі19), вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20) вказано: «Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії); Тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові». За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19): «Суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення». Разом з тим, суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц викладено наступну правову позицію: «Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. У разі якщо сторони згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договорів оренди, посилаюсь на те, що ці договори не підписував, умови їх не погоджував. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Тому у позові слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту». Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (п.п. 6.47, 6.49, 6.50). Враховуючи наведені правові позиції, а також твердження позивача, які фактично зводяться до того, що спірний договір є неукладеним, у задоволенні позовних вимог про визнання відповідного договору нікчемним слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту. Враховуючи, що вимога про зобов`язання ТОВ «Росвен Інвест Україна» спростувати недостовірну інформацію, стосовно укладеного з [PERSON] кредитного договору № 2002043676 від 24.12.2012, укладений між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу № 12/11/2013 від 07.11.2013 до ТОВ «Росвен Інвест Україна», шляхом внесення змін до інформації, що міститься в Українському бюро кредитних історій у кредитній історії [PERSON] про нікчемність кредитного договору № 2002043676 від 24.12.2012, укладений між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу № 12/11/2013 від 07.11.2013 до ТОВ «Росвен Інвест Україна», є похідною від первинної вимоги (про визнання кредитного договору нікчемним), то така також не підлягає задоволенню. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати позивача у справі покладаються на нього ж. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed