Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

05.09.2023 [PERSON] через свого представника - адвоката Батуру Павла Олександровича, звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просить стягнути з [PERSON] на її користь витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. Заява обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2023 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В зв`язку з розглядом вказаної справи позивач поніс витрати по сплаті судового збору за розгляд судом заяви про забезпечення позову та витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача. В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про отримання учасниками справи від суду листа про розгляд даної заяви, жодних інших документів на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2023 позов [PERSON] задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 230 000 грн., 3% річних у розмірі 8 128,77 грн. та судовий збір у розмірі 2 381,29 грн., в іншій частині позову відмовлено, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним відмовлено. Повний текст рішення суду складено 11.09.2023. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 270 ЦПК України). Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Батура П.О., заявив про подання протягом п`яти днів з дня винесення рішення доказів понесення позивачем судових витрат, тому у рішенні від 31.08.2023 судом було вирішене лише питання про стягнення судового збору, сплаченого за подання позову. Заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат подана до суду 05.09.2023, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду від 31.08.2023. На підтвердження витрат по справі представником позивача надано: 1) копія договору про надання правової допомоги № 13/ЦС від 15.02.2023, укладеного між АО "Компаньйон та партнери" і [PERSON] ; 2) копія додатку № 1 від 15.02.2023 до договору № 13/ЦС від 15.02.2023, де визначено розмір гонорару адвоката в розмірі 15 000 грн.; 3) копія доповнення № 1 від 25.05.2023 до договору № 13/ЦС від 15.02.2023 щодо опрацювання зустрічного позову; 4) копія доповнення № 1 від 25.05.2023 до додатку № 1 до договору № 13/ЦС від 15.02.2023, де визначено розмір гонорару адвоката за опрацювання зустрічного позову в розмірі 10 000 грн.; 5) копія платіжної інструкції № @PL945274 від 16.02.2023 на суму 7 500 грн.; 6) копія платіжної інструкції № @PL970115 від 30.03.2023 на суму 7 500 грн.; 7) копія квитанції № 32528798800006329989 від 15.02.2023 на суму 536,80 грн.; 8) копія ухвали про забезпечення позову по справі № 357/1753/23 за заявою [PERSON] до подання позову про стягнення боргу за договором позики. В матеріалах справи також міститься копія ордера серії АІ № 1384674 від 25.04.2023 на надання правничої допомоги адвокатом Батурою П.О. клієнту [PERSON] на підставі договору № 13/ЦС від 15.02.2023 та копія свідоцтва № 2998/10 від 24.11.2005 про право Батури П.О. на заняття адвокатською діяльністю. З наданих документів вбачається, що адвокатом надано клієнту правову допомогу на суму 25 000 грн. (15 000 + 10 000), здійснену в рамках даної справи, що включає: здійснення вивчення документів, що стосуються грошової позики, складення заяви про забезпечення позову та позовної заяви, здійснення представництва клієнта в суді першої інстанції, опрацювання зустрічного позову. Також позивачем понесено витрати на забезпечення позову. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18. Отже, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази, що подані адвокатом позивача, є підставою для їх відшкодування, адже цей розмір доведений документально, обґрунтований, співмірний зі складністю та часом розгляду справи, а також відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, при цьому відповідачем не надано будь-яких заперечень з цього приводу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позову по даній справі, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 383 863,22 грн., задоволено судом до стягнення суму 238 128,77 грн., тобто 62,03% від заявленої суми, отже сума витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 15 507,50 грн. (25 000 х 62,03%). Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому сплачений заявником судовий збір за розгляд заяви про забезпечення позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 332,98 грн. (536,80 х 62,03%).

Outcome: partial