Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександра Борисовича, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Міністерство юстиції України, у якому позивач просив суд: -визнати нікчемною довіреність видану [PERSON] [PERSON] та посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. 08.10.2018, зареєстровану у реєстрі № 843; -визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.10.2018, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 1868; -визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.10.2018, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 1869; -скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича, індексний номер 43473452 від 11.10.2018 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 8 000 000 000:71:317:0032; -скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича, індексний номер 43474215 від 11.10.2018 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 8 000 000 000:71:317:0021. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу на праві власності належали земельна ділянка площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:317:0021), що розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:71:317:0032), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що у травні 2019 року позивачу стало відомо, що належну йому земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:317:0021), що розташована за адресою: [ADDRESS] , було відчужено на корить [PERSON] . Зазначає, що підставою набуття права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:317:0021), що розташована за адресою: [ADDRESS] , став Договір купівлі - продажу земельної ділянки укладений між позивачем, в інтересах якого діяв на підставі довіреності [PERSON] , та [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем 11.10.2018 зареєстрованого в реєстрі за № 1869. Посилається, що у травні 2019 року позивачу стало відомо, що належну йому земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:71:317:0032), що розташована за адресою: [ADDRESS] , було відчужено на корить [PERSON] . Стверджує, що підставою набуття права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:71:317:0032), що розташована за адресою: [ADDRESS] , став Договір купівлі - продажу земельної ділянки укладений між позивачем, в інтересах якого діяв на підставі довіреності [PERSON] , та [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем 11.10.2018 зареєстрованого в реєстрі за № 1868. Вказує, що [PERSON] під час укладення від імені позивача договорів купівлі-продажу земельних ділянок діяв на підставі Довіреності виданої позивачем та яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б., зареєстрована у реєстрі за номером 843. Зазначає, що довіреність від свого імені [PERSON] позивач не видав, з останнім взагалі не знайомий та не уповноважував його на продаж належних йому земельних ділянок, а тому дана довіреність є нікчемною. Посилається, що у позивача не було волі на відчуження належних йому на праві власності земельних ділянок, а тому спірні договори купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними, а запис про реєстрацію права власності за відповідачем-2 та відповідачем-3 скасуванню. З урахуванням викладеного вище просив суд позов задовольнити. 23.05.2019 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.05.2019 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчу засіданні у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.05.2019 було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:317:0021), що розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:71:317:0032), що розташована за адресою: [ADDRESS] . 26.11.2019 представником позивача було подано до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2019 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського Ноторіального округу Гіндюк Олександра Борисовича (04060, м. Київ, вул. Щусєва, 36, прим. 2), а саме: копію довіреності від 08 жовтня 2018 року зареєстрованої в реєстрі № 843 від [PERSON] на [PERSON] . 19.02.2020 представником третьої особи Міністерства юстиції України було подано до суду пояснення на позовну заяву у якому останній просив суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. 02.06.2020 представником позивача було подано до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.06.2020 було відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог. 14.12.2020 представником третьої особи Міністерства юстиції України було подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи Міністерства юстиції України. 14.12.2020 представником позивача було подано до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.12.2020 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогачева Вадима Вікторовича ( [ADDRESS] ) оригінал довіреності від 08 жовтня 2018 року зареєстрованої в реєстрі № 843, а в разі відсутності оригіналу - належним чином завірену копію. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.12.2020 було закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. 12.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем було надано до суду копію довіреності від 08 жовтня 2018 року зареєстрованої в реєстрі №843 від [PERSON] на [PERSON] . 22.06.2021 представником позивача було подано до суду клопотання про долучення доказів. 11.10.2021 представником позивача було подано до суду клопотання про долучення доказів. 26.01.2022 представником відповідача-3 було подано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.12.2022 провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександра Борисовича, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Міністерство юстиції України про визнання довіреності нікчемною, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації переходу права власності на землю, було закрито в частині вимог до відповідача [PERSON] . 04.07.2023 представником позивача було подано до суду клопотання про долучення доказів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомив. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомили, проте у матеріалах справи наявна заява представника відповідача про розгляд справи за його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомив. Представник третьої особи -Міністерство юстиції України у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у черговий раз подав до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю представника. Суд звертає увагу, що це повторне клопотання представника Міністерства юстиції України про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю представника, а тому приходить до висновку про неповажність причин неявки представника у судове засідання. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] , відповідача [PERSON] та його представника, третьої особи- приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича та представника третьої особи -Міністерства юстиції України, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.03.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левінцем В.Ю., відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:317:0021), що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-15 т. 1). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1268622 від 15.03.2013 право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:317:0021), що розташована за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 20-21 т. 1). 15.03.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левінцем В.Ю., відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:71:317:0032), що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-19 т. 1). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127826 від 15.03.2013 право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:71:317:0032), що розташована за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 22-23 т. 1). 08.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гіндюком Олександром Борисовичем було посвідчено довіреність від імені [PERSON] відповідно до якої, [PERSON] уповноважив [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , продати за ціну на свій розсуд належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:71:317:0032), що розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:317:0021), що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51 т. 2). 11.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між [PERSON] , від імені якого діяв представник за довіреністю, посвідченою Гіндюком О.Б., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованою у реєстрі за № 843, [PERSON] , та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:71:317:0032), що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32-33 т. 1). 11.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між [PERSON] , від імені якого діяв представник за довіреністю, посвідченою Гіндюком О.Б., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованою у реєстрі за № 843, [PERSON] , та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:317:0021), що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34-35 т. 1). Щодо позовних вимог про визнання нікчемною довіреності виданої [PERSON] на ім`я [PERSON] , яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гіндюком Олександром Борисовичем 08.10.2018 та зареєстрована у реєстрі за № 843, суд зазначає наступне. Заявляючи дану позовну вимогу позивач вказує, що підпис на довіреності не його, з [PERSON] він взагалі не знайомий та не уповноважував його на продаж належних йому земельних ділянок. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21/39040-ПЧ від 16.09.2021, який був складений за результатами почеркознавчої експертизи призначеної постановою прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва у рамках кримінального провадження № 12020105090001119 від 23.09.2020, встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «Підпис» на оригіналі довіреності від 08.10.2018, (яка посвідчена Гіндюком О.Б. як приватним нотаріусом), виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Рукописний запис « [PERSON] » поряд з підписом в графі «Підпис» на оригіналі довіреності від 08.10.2018, (яка посвідчена Гіндюком О.Б. як приватним нотаріусом), виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 88-98 т. 2). 19.05.2023 прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва Марченко М. було надано позивачу дозвіл на використання копії документів та інформації, що в них міститься та які зберігаються у кримінальному провадженні № 12020105090001119 від 23.09.2020, зокрема, висновок експерта № СЕ-19/111-21/39040-ПЧ від 16.09.2021 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, поза межами кримінального провадження у цивільному судочинстві (а.с. 49 т. 3). Відповідно до копії актового запису про смерть № 17552 від 17.10.2014, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , тобто значиться померлим за 4 роки до посвідчення спірної довіреності (а.с. 158-159 т. 2). Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що станом на день видачі оспорюваної довіреності повірена особа - [PERSON] , [INFO] значилася померлою. Крім того, підпис на спрній довіреності від імені [PERSON] виконаний не [PERSON] , а іншою особою. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду про визнання довіреності нікчемною, оскільки вона не підписувалась ним, волевиявлення на її підписання не було. Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видасться однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочннів на нікчемні та оспорювані. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення довіреності) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина перша та друга статті 547 ЦК України). Тлумачення частини другої статті 547 ЦК України свідчить, що правовим наслідком недодержання письмової форми правочину про забезпечення виконання зобов`язання є його нікчемність. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». З наведеного слідує, що позовна вимоги про визнання спірної довіреності нікчемним правочином не є належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки нікчемність правочину прямо визначається законом та не потребує додаткового підтвердження такої нікчемності судовим рішенням шляхом задоволення окремої позовної вимоги про визнання правочину нікчемним. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як було встановлено судом вище, належні позивачу земельні ділянки були відчужені на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу підписаних, зокрема, [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] на підставі довіреності посвідченою Гіндюком О.Б., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованою у реєстрі за № 843. При цьому, судом вище було встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «Підпис» на оригіналі довіреності від 08.10.2018, (яка посвідчена [PERSON] як приватним нотаріусом), виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Наведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що позивач у даному випадку не було волі та наміру на відчуження належних йому на праві власності земельних ділянок, оскільки останній не уповноважував [PERSON] на вчинення таких дій. Більш того, станом на день укладення спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок [PERSON] , який був повіреною особою позивача, як продавця, та діяв в його інтересах, помер, що свідчить про неможливість фізичного підписання [PERSON] спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок та про їх фіктивний характер. З огляду на наведене вище, а також на встановлення судом відсутності у позивача волевиявлення на відчуження належного йому майна, суд приходить до висновку про наявності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації переходу права власності на земельні ділянки. Відповідно до ч. 1ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування на підставі рішення суду рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, тобто спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Таким чином, позовні вимоги і у цій частині підлягають задоволенню. З огляду на те, що позивачем не було заявлено позовних вимог до відповідача приватного нотаріуса Гнідюк О.Б. , а також враховуючи вимоги чинного закононодаства про те, що у спірних правовідносинах даний відповідач, як приватний нотаріус не є належним відповідачем по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову до даного відповідача,як необгрунтованого. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду із позовом позивачем було заявлено п`ять вимог немайнового характеру та сплачено за них судовий збір у розмірі 3 842,00 грн. Також позивачем було сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 576,30 грн. Судом було частково задоволено позовні вимоги, а саме: чотири вимоги немайнового характеру. Таким чином із відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесенні зі сплати судового збору у загальному 3 649,90 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про стягнення із кожного з відповідачів на користь позивача понесених витрат зі сплати судового збору у розмірі по 1 824,95 грн.

Outcome: partial