Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

05 листопада 2021 року близько 20 години 30 хвилин в селі Великополовецьке Білоцерківського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля марки "OPEL ASTRA", р.н. [NUMBER] , та велосипеда марки "Україна", внаслідок якої, разом з іншим, пасажирка велосипеду [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні пошкодження не сумісні з життям і померла на місці події. За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в Київській області порушене кримінальне провадження, відомості про яке 06 листопада 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021110000000708, за попередньою правовою кваліфікацією ч.2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "OPEL ASTRA", реєстраційний номер [NUMBER] , на час ДТП, була застрахована в АТ «Страхова Група «ТАС», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №АТ1292906. Син померлої [PERSON] заявив позов про стягнення з АТ «Страхова Група «ТАС» 36600 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої, 2780 грн. на погашення витрат з поховання потерпілої, пославшись на обов`язок страховика відшкодувати такі витрати відповідно до закону. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді Володарського районного суду Київської області Моргун Г.Л. від 09.06.2022р., справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача [PERSON] надіслав відзив, за яким просив в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 08.07.2002 року справу передано до Святишинського районного суду м. Києва, для розгляду за підсудністю. Справу прийнято до провадження цього складу суду і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що суддею 08.08.2022 року постановлена відповідна ухвала. До початку розгляду справи по суті судом вирішені заяви, клопотання сторін. В судовому засіданні представники сторін наполягали на позиції довірених осіб щодо спору, надали пояснення, що зводяться до викладеного в їх заявах по суті спору. Вислухавши сторони, ознайомившись з наданими доказами суд приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №856 від 03.12.2021, смерть гр. [PERSON] , 1968 року народження, настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа та крововиливами у шлуночки головного мозку. Знайдені, при судово-медичній експертизі трупа, ушкодження заподіяні тупими предметами мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. За висновком експерта №51/К/СЕ-19/111-22/27849-ІТ від 12.12.2022 року, характер, локалізація та об`єм ушкоджень виявлених на тілі громадянки [PERSON] , вказує на те, що весь комплекс ушкоджень у потерпілої виник внаслідок такого виду дорожньо-транспортної травми, як наїзд транспортного засобу. Отже, смерть [PERSON] настала внаслідок ДТП, а відтак ця ДТП є страховим випадком. Доводи відповідача про те, що позивачем не доведено участь застрахованого транспортного засобу в ДТП суперечать матеріалам справи. Описки в процесуальних документах щодо реєстраційного номеру транспортного засобу, не може вказувати на відсутність страхової події (ДТП). Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», разом з іншим, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19 (провадження №61-6775св20) та від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21). Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Тому, позивач не має доводити винність певної особи в ДТП. До того ж ці обставини стали підставою для відмови відповідачу в зупиненні провадження у справі. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Таких доказів відповідачем не надано. З огляду на матеріали справи вбачається, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Батьки загиблої померли раніше. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено мінімальну заробітну плату з 1 січня 2021 року в сумі 6000 гривень. Оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» на момент настання смерті потерпілого розмір мінімальної заробітної плати становив 6000,00 грн., а право на страхове відшкодування мали двоє осіб, то розмір належного позивачу [PERSON] страхового відшкодування становить 36600,00 грн. (6000,00 грн. х 12 / 2). Згідно оригіналу товарного чеку без номера від 07.11.2021 року, оплачено ФОП [PERSON] (ІПН - [NUMBER] ) за ритуальні товари, зокрема: домовина - 1100,00 грн.; хрест - 350,00 грн.; подушка - 60,00 грн.; прохідка - 20,00 грн.; тюль - 120,00 грн.; вінки 2х350 - 700,00 грн.; вінок - 385,00 грн.; ленти 3х15 - 45,00 грн., а всьго 2780,00 грн. Наведені суми відшкодування не перевущують ліміт відповідальності страховика. Отже, суд знаходить позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню повністю. За такого рішення, відповідач має сплатити судовий збір в дохід держави, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України, в сумі 992 грн. 40 коп. Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 18000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу. Такі витрати підтверджені платіжними документами. Представник відповідача подав заяву про зменшення стягнення на 50%, пославшись на те, що обсяг наданої позивачу правничої допомоги не співмірний витратам на цю допомогу. Суд погоджується з цими доводами відповідача. З огляду на перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правничої допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на часткове відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн., в порядку ст.ст. 137, 141 ЦПК України. Заходів забезпечення позову судом не вживалось. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved