Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за попереднім договором міни. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений попередній договір міни 33/100 частин житлового будинку та 33/100 земельної ділянки на рухоме майно (далі Попередній договір). В той же день вказаний Попередній договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3232. Відповідно до п. 1 Попереднього договору сторони взяли зобов`язання у строк до 10 травня 2019 року укласти Основний договір міни, за яким відповідач зобов`язується передати у власність позивача нерухоме майно, а позивач зобов`язується передати у власність відповідача рухоме майно, а саме м`ясорубку Moulinex та доплатити відповідачу суму у розмірі 1\~261\~950,00 грн, що еквівалентно 47\~000,00 доларів США. П. 2 Попереднього договору сторони погодили, що суму у розмірі 429\~600,00 грн, що еквівалентно 16\~000,00 доларів США передано позивачем відповідачу 22 квітня 2019 року. Позивач зазначає, що у зв`язку з неможливістю укласти Основний договір з вини відповідача, дата його укладення неодноразово переносилась шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів про внесення змін до Попереднього договору. Так, договором про внесення змін до Попереднього договору від 08 травня 2019 року строк укладення Основного договору був перенесений на 20 травня 2019 року, договором про внесення змін до Попереднього договору від 20 травня 2019 року на 2 липня 2019 року, договором про внесення змін до Попереднього договору від 22 липня 2019 року на 22 вересня 2019 року, договором про внесення змін до Попереднього договору від 20 вересня 2019 року на 15 грудня 2019 року, договором про внесення змін до Попереднього договору від 14 грудня 2019 року на 14 червня 2020 року, договором про внесення змін до Попереднього договору від 13 червня 2020 року на 01 липня 2020 року. Проте 01 липня 2020 року Основний договір знову не був укладений у зв`язку з неявкою відповідача до нотаріуса. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від укладення Основного договору, сплачені нею грошові кошти [PERSON] не повернув, а тому грошові кошти, сплачені як попередня оплата за Попереднім договором підлягають стягненню з відповідача. Крім того, позивач вважає, що сума боргу має бути стягнена з урахуванням інфляційних витрат за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року, розмір яких за підрахунком позивача становить 40\~177,57 грн та 3% річних за аналогічний період у розмірі 16\~401,20 грн. На підставі викладеного, з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог, позивач просив суд: стягнути із [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , грошові кошти у сумі 610\~453,96 грн за укладеним 22 квітня 2019 року попереднім договором міни 33/100 частин житлового будинку та 33/100 земельної ділянки на рухоме майно, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 3232, з яких 429\~600,00 грн кошти, сплачені за Попереднім договором, 151\~847,23 грн інфляційні витрати, 29\~006,73 грн 3 % річних. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року заяву позивача про забезпечення позову було задоволено та в порядку забезпечення позову заборонено відчужувати частини квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2021 року було відкрито загальне позовне провадження у цій справі. Призначено підготовче провадження у справі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року було закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, встановивши загальний порядок дослідження доказів. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача - адвокат Луценко І.О. подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Судом вживались заходи з метою повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада». Причини неможливості подати відзив суду відповідач не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1\~ст. 638 ЦК України). При розгляді справи судом було встановлено, що 22 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір міни 33/100 частин житлового будинку та 33/100 земельної ділянки на рухоме майно. Вказаний договір був посвідчений Василенком О.А.., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 3232. Як убачається з п.1 Попереднього договору у строк до 10 травня 2019 року включно [PERSON] зобов`язується обміняти належне йому наступне майно: 33/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , загальна площа 33/100 частин житлового будинку складає 90,7 кв.м., житлова площа 45,2 кв.м. та 33/100 частин земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:75:226:0007) на належне [PERSON] наступне майно: м`ясорубка Moulinex, де [PERSON] зобов`язується доплатити [PERSON] суму у розмірі 1\~261\~950,00 грн, що еквівалентно 47\~000,00 доларів США за курсом НБУ станом на день укладення цього договору. Пунктом 2 Попереднього договору сторони домовились, що суму у розмірі 429,600,00 грн, що еквівалентно 16\~000,00 доларів США за курсом НБУ станом на день укладення цього договору, передано [PERSON] [PERSON] 22 квітня 2019 року. Відповідно до п. 6 Попереднього договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення Основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, а саме: -у разі односторонньої відмови [PERSON] від укладення Основного договору, не подання ним документів, необхідних для нотаріального посвідчення Основного договору, неприбуття до нотаріуса для укладення Основного договору, та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не буде укладено з вини [PERSON] , останній повинен крім повернення [PERSON] суми, що передбачена п. 2 цього договору, а саме суму у розмірі 429\~600,00 грн, що 16\~000,00 доларів США за курсом НБУ станом на день укладення цього договору, відшкодувати [PERSON] матеріальні збитки, суму яких сторони визначають у розмірі 429\~600,00 грн, що 16\~000,00 доларів США за курсом НБУ станом на день укладення цього договору; --у разі односторонньої відмови [PERSON] від укладення Основного договору, не подання нею документів, необхідних для нотаріального посвідчення Основного договору, неприбуття до нотаріуса для укладення Основного договору, та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не буде укладено з вини [PERSON] , передана нею [PERSON] сума у розмірі 429\~600,00 грн, що 16\~000,00 доларів США за курсом НБУ станом на день укладення цього договору, залишається у [PERSON] . Договором про внесення змін до попереднього договору міни 33/100 частин житлового будинку та 33/100 земельної ділянки на рухоме майно від 08 травня 2019 року строк укладення Основного договору був перенесений на 20 травня 2019 року, договором про внесення змін до Попереднього договору від 20 травня 2019 року на 2 липня 2019 року, договором про внесення змін до Попереднього договору від 22 липня 2019 року на 22 вересня 2019 року, договором про внесення змін до Попереднього договору від 20 вересня 2019 року на 15 грудня 2019 року, договором про внесення змін до Попереднього договору від 14 грудня 2019 року на 14 червня 2020 року, договором про внесення змін до Попереднього договору від 13 червня 2020 року на 01 липня 2020 року. Відповідно до свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А., та зареєстрованого в реєстрі за № 5247, останній засвідчив, що [PERSON] 01 липня 2020 року знаходилась в приміщенні нотаріальної контори. Як убачається з матеріалів справи, всупереч існуючим домовленостям нотаріально посвідчений Основний договір не був укладений. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Як встановлено судом, між сторонами було укладено нотаріально посвідчений Попередній договір міни. За умовами зазначеного Попереднього договору відповідач зобов`язався у строк до 10 травня 2019 року включно обміняти належне йому майно, саме 33/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] та 33/100 частин земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на належне [PERSON] майно, а саме м`ясорубку Moulinex, а [PERSON] зобов`язується доплатити [PERSON] суму у розмірі 1\~261\~950,00 грн, що еквівалентно 47\~000,00 доларів США за курсом НБУ станом на день укладення цього договору. Позивач, в свою чергу, на виконання вищезазначеного Попереднього договору сплатив відповідачу авансовий платіж на загальну суму 429\~600,00 грн, що еквівалентно 16 000,00 доларів США. Разом з тим, відповідач у погоджені Сторонами строки своє зобов`язання не виконав, не з`явився до нотаріальної контори для посвідченні Основного договору та авансового внеску позивачу не повернув, з огляду на що, останній має право стягнути цю суму на свою користь з Відповідача. Пунктом 2 Попереднього договору сторони домовились, що суму у розмірі 429,600,00 грн, що еквівалентно 16\~000,00 доларів США за курсом НБУ станом на день укладення цього договору, передано [PERSON] [PERSON] 22 квітня 2019 року. Відповідно до п.6 Попереднього договору Сторони також домовились, що у разі односторонньої відмови [PERSON] від укладення Основного договору, не подання ним документів, необхідних для нотаріального посвідчення Основного договору, неприбуття до нотаріуса для укладення Основного договору, та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не буде укладено з вини [PERSON] , останній повинен крім повернення [PERSON] суми, що передбачена п. 2 цього договору, а саме суму у розмірі 429\~600,00 грн, що 16\~000,00 доларів США за курсом НБУ станом на день укладення цього договору, відшкодувати [PERSON] матеріальні збитки, суму яких сторони визначають у розмірі 429\~600,00 грн, що 16\~000,00 доларів США за курсом НБУ станом на день укладення цього договору. Так, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Враховуючи викладене, суд встановив, що між сторонами була досягнута домовленість щодо міни нерухомого майна на рухоме, позивач у рахунок попередньої доплати вартості зазначеного нерухомого майна передав відповідачу грошову суму в розмірі 429\~600,00 грн., що еквівалентно 16 000,00 доларів США як попередній платіж в рахунок доплати вартості нерухомого майна, однак основний договір міни не був укладений, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача внесеного позивачем попереднього платежу. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року в справі № 6-176цс12, від 25 вересня 2012 року в справі № 6-82цс13 та підтриманий Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27 травня 2020 року в справі № 757/76875/17-ц, від 30 жовтня 2019 року в справі № 523/15764/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 461/5297/16-ц, від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18, від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14. При цьому, відсутність вини у неукладенні договору міни правового значення не мають та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку повернути сплачений за попереднім договором аванс, оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку неукладення основного договору. В силу положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії. Згідно зі ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Здійснивши перевірку розрахунку, в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що загальна сума інфляційних нарахувань на суму боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 625 ЦК України за період з 01 липня 2020 року до 30 вересня 2022 року становить 151\~847,23 грн, відсоткова ставка 3% річних за такий самий період складає 29\~006,73 грн. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 6\~558,54 грн.

Outcome: approved