Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

23.08.2022 року представник заявника адвокат Сахарова Н.М., яка здійснює свої повноваження на підставі електронного ордеру серії ВН №1277384 від 22 серпня 2023 року (а.с.7), звернулася до суду в інтересах заявника із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи заяву тим, що 04 вересня 2003 року на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації №163 від 28.03.2003 року заявникові було видано державний акт на право приватної власності на землю, що підтверджує її право приватної власності на земельну ділянку, площею 1,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. В 2023 році заявниця вирішила передати земельну ділянку в оренду, але реєстрація договору оренди неможлива у зв`язку з розбіжностями в написанні прізвища заявника, а саме в акті зазначено « [PERSON] », а в паспорті « [PERSON] ». Дані обставини позбавляють заявника можливості розпоряджатися своєї власністю в повному обсязі, тому представник звертається з цією заявою. Заявник [PERSON] та її представник - Сахарова Н.М. в судове засідання не з`явилися, в заяві про встановлення факту представник просить розглянути справу у її відсутності. Представник заінтересованої особи - Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області, в судове засідання не прибув, сільський голова Веліков С. надав 12.09.2023 року на електрону пошту суду заяву про визнання вимог [PERSON] , просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Представник заінтересованої особи - Болградської районної державної адміністрації Одеської області, в судове засідання не прибув, голова-начальник (військової) адміністрації Шарафаненко М. надав 08.09.2023 року на електрону пошту суду заяву, в якій не заперечує проти вимог [PERSON] , просив розглядати справу у відсутності представника адміністрації. Розглянувши подані документи та матеріали, суд прийшов до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В судовому засіданні встановлено, що в паспорті громадянина України (ID-картка) № [NUMBER] , виданого 26.12.2019 року органом 5129, прізвище заявника зазначено українською мовою « [PERSON] » (а.с.3). На підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації від 28 березня 2003 року №163, 04 вересня 2003 року заявнику було видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №456359, яким підтверджено її право власності на земельну ділянку площею 1,00 га, розташовану на території Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, без зазначення кадастрового номера, (а.с.4), але в цьому акті прізвище заявника зазначено «Пенчева», в той час як за паспортом громадянина України її прізвище - « [PERSON] ». Як вбачається з архівного витягу з розпорядження голови Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 28.03.2003 року №163, яким затверджено проект відведення земельних ділянок, які знаходяться на території Криничненської сільської ради, в списку громадян, яким передаються земельні ділянки під номером 158 вказана заявник [PERSON] , якій передана земельна ділянка площею 1,00 га (а.с.5 на звороті). Заявник [PERSON] з метою укладення договору оренди земельної ділянки звернулася до державного реєстратора, але їй було в усній формі роз`яснено про неможливість реєстрації договору оренду через наявність розбіжностей в прізвищі заявника зазначені в державному акті та паспорті громадянина України. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, із змінами і доповненнями. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див.рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що докази на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що в державному акті на право приватної власності на землю серії Р1 №456359, виданого на ім`я [PERSON] , було допущено помилку в написанні прізвища заявника, а саме зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », а помилка сталася через неуважність та невірний переклад працівниками, які оформлювали державний акт. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими і відповідно до статті 315-319 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved