Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області із даною позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 21.03.2014 року в Тульчинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 36 та визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі з 21.03.2014 року. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . З 2021 року сімейне життя у сторін поступово погіршуллось через відсутність взаєморозуміння, різні погляд на сімейні відносини та виховання дитини, що в кінцевому результаті призвело до розпаду сім`ї. Спроби примиритись та зберегти сім`ю жодного результату не дали. На даний час шлюб існує формально, а тому просить його розірвати. Щодо спору про визначення місця проживання дитини не зазначає. Ухвалою від 28.07.2023 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою суду здійснено повідомлення відповідача про розгляд справи в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач заяви про неможливість подання відзиву на позов через введення воєнного стану у країні, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подавав. Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання згідно з положеннями частин 7 та 8 статті 128 ЦПК України, і судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації нею права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. 22.08.2023 року позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовільнити. Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в шлюбі з 21.03.2014 року зареєстрованому у Тульчинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Суд приймає до уваги подані позивачкою докази, на підставі яких встановлені обставини справи та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. У відповідності до положень статей 3, 24 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України врегульовано, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частиною 3 статі 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. У відповідності із статтями 104, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, відповідно до якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За правилами статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, враховуючи чітку позицію позивачки щодо необхідності розірвання шлюбу, відсутність підстав для примирення сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, шлюб між сторонами носить формальний характер. Згідно з ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Позивачкою не надано суду доказів наявності спору між нею та батьком дитини щодо місця проживання дитини. Таким чином, суд вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення її місця проживання з матір`ю суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 (а.с 3). На підставі викладеного та

Outcome: partial