Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась позивачка [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сімї Ірпінської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 26 вересня 2009 року між [PERSON] (на дату реєстрації шлюбу дівоче прізвище було [PERSON] ) надалі іменована - Позивачка та [PERSON] , надалі іменований - Відповідач, було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 268 від 26 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області 26 вересня 2009 року. [INFO] народилась дитина, [PERSON] , про що 08 грудня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис № 511 та видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14 грудня 2010 року. Відповідно до вищевказаного Свідоцтва про народження, батьками дитини записані позивачка та відповідач. [INFO] народилась дитина, [PERSON] , про що 21 грудня 2016 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис № 697 та видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 грудня 2016 року. Відповідно до вищевказаного Свідоцтва про народження, батьками дитини записані позивачка та відповідач. Після народження дітей, між позивачкою та відповідачем відбуваються постійні конфлікти, суперечки та сварки. Наразі сторони перестали вести спільне господарство та підтримувати сімейно-шлюбні стосунки. Позивачка з дітьми проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що наразі шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними припинено, подальше спільне життя позивачки з відповідачем, як подружжя, та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки, а також відповідача. Позивачка бажає розлучитися з відповідачем за власним бажанням. Оскільки відповідач на момент подачі даного позову про розірвання шлюбу, записаний як батько малолітніх дітей, тому позивачка звертається до суду стосовно розлучення, що передбачено нормами ч. 3 ст. 105 СК України. На даний момент сторони спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, поновлювати сімейні відносини не бажають. У зв`язку з втратою між сторонами взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між сторонами не можливе і суперечить інтересам подружжя, наявні підстави для розірвання шлюбу укладеного між позивачкою та відповідачем. Позивачка просить не надавати строку примирення, оскільки не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки, а заходи щодо примирення будуть порушенням принципу вільної згоди на шлюб та суперечити моральним засадам суспільства. Також зазначила, що починаючи з липня 2022 року спільні діти сторін - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з Позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується витягами з Реєстру територіальної громади. Позивачка, як матір самостійно займається вихованням, утриманням та доглядом дітей, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує їх усім необхідним, проявляє материнську турботу, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`я та успіхами, займається їх вихованням та підготовкою до самостійного життя, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу, що позитивно впливає на дітей. Тобто з боку позивачки відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дітей разом з нею, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Відповідач в свою чергу на теперішній час залишив дітей на позивачку, як батько належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, не цікавиться їх життям, здоров`ям та розвитком, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, прихильність дітей до матері та їх зв`язок як матері та доньок, а також те, що в даному випадку можливо дійти до висновку про необхідність задоволення заявленої вимоги про визначення місця проживання дітей на даний час разом з позивачкою. Позивачка зазначає, що після того, як сторони почали проживати окремо, діти проживають тільки з нею, та вона здійснює за ними догляд, піклується про доньок, надає постійне фізичне, психологічне, моральне виховання та матеріально забезпечує. За час, що минув з моменту спільного проживання, відповідач життям дітей перестав цікавився, допомоги у вихованні та матеріальної допомоги на їх утримання не надає. До органів опіки з вимогою провести перевірку та винести відповідне рішення позивачка не зверталась, так як їх рішення щодо визначення місця проживання дитини чинне протягом року, рішення суду ж є безстроковим, а чинним законодавством право вибору у який спосіб захищати свої права та інтереси відведено до компетенції особи, чиї права порушено чи обмежено. Крім того, зауважує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проживання дітей з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їх спільних доньок позивачка не має. Проте у зв`язку із зміною національного законодавства та задля уникнення в подальшому бюрократичних проблем (реєстрація місця проживання дитини, постановка на облік в закладах охорони здоров`я, відвідування дошкільних навчальних закладів, здобуття базової освіти в шкоді, можливості виїзду на лікування та оздоровлення за кордон), з вказаним позовом позивачка звернулася фактично документально закріпити факт проживання дітей з нею, оскільки вони і так постійно з дня народження проживають з нею. З огляду на викладене вище, просила розірвати шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 268 від 26 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , про що 26 вересня 2009 року складено відповідний актовий запис № 268. Визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП [NUMBER] ) за адресою реєстрації: [ADDRESS] або місцем проживання. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП [NUMBER] ) понесені судові витрати. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила справу № 367/3663/23 розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовільнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справи № 367/3663/23 розглядати без його участі, щодо розірвання шлюбу і проживання дітей з матір`ю не заперечує. Заперечує щодо виїзду дітей за кордон на постійне місце проживання. Також скориставшись своїм право 31.07.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області 26.09.09 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) між мною та [PERSON] визнаю у повному обсязі. Стосовно позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей повідомляю, що на даний час між позивачем та відповідачем відсутній спір із даного приводу На даний час доньки [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю - позивачем. Разом із тим, доводи позовної заяви щодо неучасті відповідача у вихованні дітей, їх матеріальному забезпеченні не відповідають дійсності з огляду на наступні обставини. Зазначив, що ним, як батьком [PERSON] та [PERSON] регулярно здійснюються із доньками зустрічі, проводиться дозвілля, відвідування лікарів, розвиваючих секцій, забезпечення необхідним одягом по мірі необхідності та наявної фінансової можливості. Окрім того, за наявної фінансової можливості ним регулярно на користь позивача перераховуються кошти для утримання спільних дітей, підтвердженням чому являється виписка із банківського рахунку від 25.07.23. Також, ним регулярно організовується медичне обстеження його доньок, підтвердження чому є один із збережених документів про таке, зокрема, обстеження в стоматологічній клініці Медичний центр ТОВ «Стоматологія посмішка», (довідка від 28.07.23). На даний час, він забезпечений житлом, що дозволяє комфортно проживати мені та його дітям, має постійних дохід, має власне авто, що дозволяє комфортно та безпечно пересуватись разом із доньками. З огляду на викладене, в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини вважає, що на даний час, саме в цій частині позовних вимог відсутній предмет спору, з огляду на те, що діти проживають із матір`ю в чому він не проти і йому ніхто не перешкоджає в побаченні з дітьми. До нього доньки відносяться з любов`ю та повагою та отримують взаємне відношення від нього. У разі вирішення судом питання щодо встановлення місця проживання дітей, доводи позивача вважає безпідставними щодо не прийняття ним участі у вихованні дітей, не прийняття участі у матеріальному їх забезпеченні, відсутності у нього належних умов для проживання. Враховуючи наведене, просить суд позовну заяву задовольнити частково, а саме розірвати шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області 26.09.09 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) між ним та [PERSON] , в решті позовних вимог відмовити у зв`язку із відсутністю предмету спору. Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради в судове засідання не з`явилися, надали суду клопотання, в якому просили проводити судове засідання у відсутність представника органу опіки та піклування Ірпінської міської ради, також долучили рішення «Про затвердження висновку служби у справах дітей від 25.07.2023 № 83/38 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю». Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 вересня 2009 року, шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 26 вересня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 268 та видано свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 вересня 2009року(а.с.9). Встановлено, що [INFO] у подружжя народилась дитина, [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 08 грудня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис № 511 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14 грудня 2010 року. (а.с.10). Також встановлено, що [INFO] у подружжя народилась дитина, [PERSON] , про що 21 грудня 2016 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 697 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 грудня 2016 року. (а.с.11) Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Відповідно до витягів з Реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачкою, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .(а.с.20-21) Також відповідно до рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю», орган опіки та піклування вважає за доцільно визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO]. , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливо, при обставинах, зазначених позивачкою, у позивачки відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався, на примирення сторони категорично не згодні, оскільки сторін по справі нічого не об`єднує, а також той факт, що один з подружжя або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. Одночасно, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у дійсному волевиявленні сторін по справі. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки було встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сім`я розпалася остаточно, і шлюб носить формальний характер. Подальше сумісне проживання суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Також, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. На підставі вищевикладеного, суд, виходячи з інтересів дітей, враховуючи при цьому їх сталі соціальні зв`язки, психологічний стан, визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, а отже позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 2147,20 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved