Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 51\~247,40 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. \~Ухвалою суду\~від 17 серпня 2023 року відкрито спрощене\~позовне провадження\~у\~цивільній\~справі за\~позовною\~заявою АТ\~КБ\~«Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача надав до суду заяву, якою просить судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином; подала відзив, в якому вказала, що не погоджується з позовом, просила відмовити в його задоволенні та стягнути з позивача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 3(трьох) тисяч гривень(а.с.73-80). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного висновку. Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору у вигляді Анкети-заяви та Умов та правил надання банківських послуг\~\~(а.с.28-37). Судом встановлено, відповідач згідно договору б/н від 11.12.2019 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі, яка була збільшена до 39 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.1.44. Договору. З долученого розрахунку вбачається, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачує, в результаті чого станом на 10.03.2023 року утворилась заборгованість відповідача яка становить в сумі 51\~247,40 грн., з яких: 41\~715,80 грн. заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованим відсотками, 9531,60 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит відповідно до ст. 625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія. \~ \~ \~ Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В ст.\~599\~ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову в частині стягнення 41\~715,80 грн. заборгованості за тілом кредиту та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 9531,60 грн. заборгованість за простроченими відсотками, Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У анкеті-заяві позичальника від 11.12.2019 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість, відсотки за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ\~«Приватбанк». Однак, АТ КБ\~«Приватбанк» не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву позичальника, та відповідно, чи брала вона на себе зобов`язання на умовах, які зазначені саме в цьому документі, зокрема щодо розміру відсотків та штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. А тому, відповідно, вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 11.12.2019 року. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ\~«Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві відмітки про те, яка саме кредитна картка була видана відповідачу, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, за відсутності Витягу з Тарифів та наданого банком Витягу з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Представником позивача надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки(а.с.19-20). \~ \~ \~ \~ \~ З\~розрахунку заборгованості\~та наданої\~виписки про\~рух коштів\~чітко вбачається,\~що позивач\~частково сплачував\~заборгованість за\~договором(а.с.6-25). \~ \~ \~ \~ Відповідач не спростував доводів банку щодо часткового здійснення ним погашення\~заборгованості по\~кредитному договору,\~оскільки з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Крім того, щодо посилань представника позивача на паспорт споживчого кредиту як доказ того, що позивач був ознайомлений з умовами кредитування та підписав його власноручно, суд зазначає наступне. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20. Відповідно до ч.6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ Дослідивши\~матеріали справи,\~оцінивши докази\~в їх\~сукупності,\~враховуючи,\~що надання\~ відповідачу\~коштів шляхом\~встановлення кредитного\~ліміту не\~оскаржений відповідачем, суд дійшов висновку щодо задоволення позову в частині стягнення 41\~715,80 грн. заборгованості за тілом кредиту. \~ \~ \~ Оскільки,\~позивачем не\~доведено наявність\~договірних відносин\~з відповідачем\~щодо розміру\~відсотків,\~пені і\~штрафів,\~порядку користування\~кредитними коштами,\~то в\~частині стягнення\~з [PERSON] заборгованості за відсотками, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 9531,60 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16. В межах заявлених позовних вимог позивач не довів належними та допустимими доказами розмір заборгованості позичальника за відсотками, тому саме з цих підстав позов про стягнення відсотків не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. ст.134,142\~ЦПК України суд\~відповідно до\~частини задоволених\~вимог,\~стягує на\~користь позивача\~сплачений судовий\~збір з\~відповідача в\~розмірі \~2184,80\~грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial