Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 вересня 2000 року сторони у Дністровській сільській раді Борщівського району Тернопільської області було зареєстровано шлюб. У шлюбі народилися донька [PERSON] та син [PERSON] . Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони тривалий час не проживають разом, між ними припинилися стосунки, вони перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб. Ухвалою судді від 30 серпня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/16244/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав, у ньому наведених; строк на примирення просив не надавати. Відповідачка [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги визнала повністю, просила розірвати шлюб, час на примирення не надавати. Частини 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначають, що відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 24 вересня 2000 року, сторони 24 вересня 2000 року у Дністровській сільській раді Борщівського району Тернопільської області зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 2. У шлюбі в сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції; донька [PERSON] , [INFO] , яка на час розгляду справи є повнолітньою. Судом встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечила щодо розірвання шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. У разі укладення визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Так, як відповідачка визнала позов, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору 536,80 грн.

Outcome: approved