Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

06.07.2023 до суду надійшла заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Мукомел Л.А., заінтересована особа: Славутський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України. В обґрунтування поданої заяви вказано, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Комісарове Великоборлуцького району Харківської області. [PERSON] а ні в дитячий садочок, а ні до школи ніколи не ходила. За час свого проживання в с. Комісарове, а в подальшому в м. Дніпро ніде не працювала, трудового стажу не має. Починаючи з дня свого народження вона постійно без реєстрації проживала в м. Дніпро, а на сьогоднішній день проживає в с. Улашанівка Шепетівського району, та нікуди не виїжджала за межі України. Так як [PERSON] своєчасно не оформила паспорт громадянки України, в неї виникає багато проблем з оформленням інших документів. Так, в червні 2023 рок вона письмово звернулась до Славутського районного відділу УДДМС України в Хмельницькій області. На її звернення було надано відповідь, що згідно наданої нею інформації встановити належність до громадянства України не вбачається можливим. Рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України [PERSON] необхідне для отримання паспорту громадянина України. Враховуючи наведені обставини заявниця та її представник звернулись до суду та просили встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України в період з 14 лютого 1973 року, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Ухвалою суду від 02.10.2023 у даній справі відкрито провадження та призначено розгляд у відкритому судовому засіданні на 12.09.2023. 12.09.2023 розгляд справи було відкладено на 02.10.2023 за клопотанням представника заявника у зв`язку із викликом свідків. 06.10.2023 в судовому засіданні представник заявника, адвокат Мукомел Л.А. подану заяву підтримала. Повідомила, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Комісарове Великоборлуцького району Харківської області. [PERSON] не навчалась в школі, за час свого проживання в с. Комісарове, а в подальшому в м. Дніпро ніде офіційно не працювала, трудового стажу не має. Починаючи з дня свого народження вона постійно без реєстрації проживала в м. Дніпро, а на сьогоднішній день проживає в с. Улашанівка Шепетівського району, за межі України ніколи не виїжджала. Однак [PERSON] не оформила паспорт громадянки України, тому в неї виникає багато проблем з оформленням інших документів. На звернення до Славутського районного відділу УДДМС України в Хмельницькій області її було надано відповідь, що згідно наданої інформації встановити належність до громадянства України не вбачається можливим. Факт постійного проживання на території України [PERSON] можуть підтвердити свідки. Посилаючись на Закон України «Про громадянство» вказала, що [PERSON] має право на набуття громадянства України за народженням. За таких обставин представник заявника просила заяву [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи, [PERSON] , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви вказуючи на те, що заявником не доведено належними доказами наявність підстав для набуття нею громадянства України. Зокрема зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази постійного проживання [PERSON] на території України станом на 1991 рік; також відсутні відомості про громадянство батьків заявниці. Окрім того, на звернення [PERSON] до Славутського районного відділу УДДМС України в Хмельницькій області було перевірено дані про її місце реєстрації. Щодо перетину [PERSON] державного кордону України представник третьої особи зауважила, що органи Державної прикордонної служби надають таку інформацію лише за запитом відповідної особи, а не органу ДМС, оскільки такі відомості містять персональні дані особи. Враховуючи те, що доказів на підтвердження заяви до матеріалів справи, на думку представника третьої особи, не надано, а у справах окремого провадження третя особа не зобов`язана спростовувати заяву, представник третьої особи просила суд відмовити в задоволенні заяви. В судовому засіданні у якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] . Так, [PERSON] повідомила, що [PERSON] , є її племінницею, народилась вона в 1970-х роках (точної дати свідок не зазначила) в с. Комісарове, де на той час проживали її батьки. Батьки взагалі не займалися вихованням дитини і через деякий час після її народження залишили її в баби в м. Дніпро. Дитина не ходила ні до дитячого садочку, ні до школи. Вона взагалі не може читати та писати. Все дитинство [PERSON] жебракувала. Через деякий час вона забрала [PERSON] до себе в с. Улашанівка Шепетівського району Хмельницької області. Разом вони проживають вже близько 30 років. [PERSON] не залишає племінницю саму, оскільки та ніде не навчалась, є неграмотною та має проблеми зі здоров`ям. Через те, що [PERSON] не має паспорта вона не може отримати відповідну медичну допомогу. З часу свого народження [PERSON] не виїжджала за межі України, оскільки не має жодних документів. [PERSON] повідомив, що [PERSON] є його рідною сестрою по матері. З нею він зустрівся вже в с. Улашанівка у тітки [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] народилася в Харківській області, потім переїхала в м. Дніпро до своєї бабки. Вже тривалий час проживає у тітки в с. Улашанівка. [PERSON] до школи ніколи не ходила, освіту не отримувала, ніде не працювала. За межі України [PERSON] ніколи не виїжджала. Свідок повідомив, що матір його теж покинула, тому він, як і сестра, є неграмотним, оскільки ніде не навчався. Паспорт громадянина України він отримав, ще до того, як зустрівся із сестрою. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Комісарове Великоборлуцького району Харківської області. Згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Великоборлуцького районного управління юстиції Харківської області, батьками [PERSON] є: [PERSON] (українець) та [PERSON] (українка) (а.с. 5). За даними довідки про реєстрацію місця проживання від 11.04.2023 № 301, [PERSON] , [INFO] , народилась в с. Комісарове Великоборлуцького району Харківської області. На даний час проживає в [ADDRESS] (а.с. 6). Славутським районним відділом Державної Міграційної Служби у Хмельнциькій області [PERSON] відмовлено в оформленні паспорту громадянина України у зв`язку із неможливістю встановлення належності до громадянства України відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство» (а.с. 4). За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно вимог ч. 7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства, де розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Звернення [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, безпосередньо є пов`язаним з підтвердженням існування обставин, з якими закон пов`язує набуття громадянства України. За встановленими судом обставинами заявник [PERSON] не має належного документального підтвердження вказаного факту, що унеможливлює її звернення до компетентних органів в Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 року № 215/2001, саме тому єдиним можливим способом захисту є звернення до суду із заявою про встановлення фактів, які згідно закону дають підстави для набуття громадянства України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 цього Закону. Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (ч.2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»). Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Юридичне значення має факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08.10.1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Відповідно до підпункту «а» п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Відповідно до п. 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», особа яка проживала на території України станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Згідно з п. 10 цього ж Порядку, для встановлення відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України, заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05.04.2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Листом Верховного Суду України, від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд вважає, що прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання заявниці [PERSON] на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання [PERSON] громадянства України у встановленому законом порядку. Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 та у відповідності до норм Закону України «Про громадянство України», вказане рішення разом з іншими документами є підставою для отримання [PERSON] громадянства України. У ч.1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась на території України в с. Комісарове Харківської області, ніде не навчалася, освіту не отримала, жебракувала, за межі України ніколи не виїжджала, оскільки ніколи не мала ніяких документів, крім свідоцтва про народження. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає встановленим факт постійного проживання [PERSON] на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України (13.11.1991 року), тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved