Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] щодо неї, на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи тимчасового обмеження його права, зокрема: 1. заборонити [PERSON] , [INFO] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою: місця проживання (перебування) [PERSON] , проживаючої за адресою : [ADDRESS] , на строк 6 місяців; 2. заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та спілкуватися з нею у будь-якій спосіб строком на 6 місяців. 3. заборонити [PERSON] вести листування ,телефонні переговори з постраждалою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб на строк 6 місяців. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що [PERSON] є колишнім чоловіком. [PERSON] пенсіонер,не працює,зловживає алкогольними напоями,поводиться дуже агресивно. Квартира в якій проживаю я [PERSON] разом зі своїм колишнім чоловіком [PERSON] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 2/3 частини квартири, [PERSON] 1/3 частини квартири за адресою [ADDRESS] . Спочатку відносини складалися добре, але з часом вони погіршилися переросли в сварки, а згодом і в домашнє насилля: погрози, образи, застосування фізичної сили, приниження. [PERSON] постійно здійснює психологічне насилля щодо заявниці, вчиняє образливі та принизливі дії. Заявниця неодноразово викликала працівників поліції, які склали адміністративні протоколи, у т.ч. видавали припис щодо заборони находження в помешканні заявниці. Рішеннями Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] неодноразово притягали до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (справи №755/3909/19, №755/1725/23, №755/13393/20, №755/15065/19). На судові засідання [PERSON] з`являвся, вину у вчинені адміністративного правопорушення визнанвав. Оскільки іншого способу захиститись та трохи заспокоїти [PERSON] немає, то просить задовольнити її заяву. Ухвалою від 26.09.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник вимоги підтримала та просять суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник заявника в судовому засіданні підтримав заяву та просив задовольнити її. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив. Суд, вислухавши пояснення заявниці,представника заявниці дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не перебувають у шлюбних відносинах,проживають в квартирі за адресою [ADDRESS] як співвласники. [PERSON] згідно даних паспорта зареєстрована в [ADDRESS] . Заявниця зазначає, що [PERSON] систематично вчиняє щодо неї психологічне насильство. Так, заявниця з даного приводу неодноразово зверталась до Дніпровського УП ГУП НП в місті Києві з відповідними заявами. 07.03.2019 року, заявниця звернулась до правоохоронних органів Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у зв`язку із вчинення відносно заявниці домашнього насильства з боку її співмешканця [PERSON] .. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 07.09.2020 року, заявниця звернулась до правоохоронних органів Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у зв`язку із вчинення відносно заявниці домашнього насильства з боку її співмешканця [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Інспектором СПДН Дніпровського УП ГУНП у м. Києві 17.08.2023 року відносно [PERSON] винесений терміновий заборонний припис, яким останьому заборонено в будь-якій спосіб контактувати з [PERSON] .. В судовому засіданні заявниця повідомила, що данний заборонний припис [PERSON] виконується частково, наразі він в стані алкогольного сп`яніння перебуває у своєї мами,але психологічне насилля і надалі вчиняє. Отже, з аналізу поданих стороною заявниці доказів, судом встановлено, що мають місце очевидні ризики продовження заподіяння [PERSON] насильства відносно співмешканки [PERSON] , а тому з метою попередження повторення у подальшому неправомірних дій зі сторони кривдника [PERSON] , наявні підстави для застосування заходів тимчасового обмеження його прав. Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Враховуючи наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] насильства відносно [PERSON] , а тому приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців із встановленням наступних заходів тимчасового обмеження його прав, передбачених ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». На підставі викладеного,

Outcome: approved