Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 13.06.2015 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №669. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що з 13 червня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Малолітніх та неповнолітніх дітей від шлюбу в них з відповідачем немає. Посилалася, що їх подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, на ведення спільного господарства, між ними виникали непоодинокі сварки, у зв`язку з чим, вони віддалилися один від одного. На думку позивача, існування шлюбу є сутою формальністю, позаяк особисті відносини між ними з відповідачем припинені, їх відновлювати бажання в неї відсутнє. Спроби щодо їх з відповідачем примирення позитивних результатів не надали, а тому, просить розірвати укладений з відповідачем шлюб. Зазначила, що оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, позивачу надавався строк 10 дні з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, на електронну поштову адресу суду надійшла заява від позивача, підписана електронним цифровим підписом, в якій позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У поданій заяві зазначила, що після розірвання шлюбу й надалі бажає йменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, на електронну поштову адресу суду надійшла заява від відповідача, підписана електронним цифровим підписом, в якій відповіадч просить проводити розгляд справи за його\~відсутності,\~у поданій заяві зазначив, що проти задоволення\~позовних вимог\~не заперечує. Інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, у відповідності до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 червня 2015 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №669 та що знаходить своє підтвердження оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13 червня 2015 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Малолітні та неповнолітні діти від шлюбу в подружжя відсутні. За час спільного проживання між сторонами втрачено взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, бажання їх поновити в подружжя відсутнє, спільне господарство вони не ведуть. З позову вбачається, що сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України\~та\~ст.\~51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Правилами ч. 3, 4\~\~ст. 56 СК України\~\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. За змістом ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що сторонами вчиняються дії, спрямовані на збереження сім`ї. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить його інтересам, та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, наявні підстави для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Таким чином, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, беручи до уваги фактичні взаємовідносини подружжя, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому суд доходить висновку про можливість розірвати зареєстрований між сторонами шлюб. Питання про розподіл судових витрат суд не вирішує, позаяк позивач у заяві про розгляд справи за її відсутності просила суд залишити судові витрати за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved