Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

06.07.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з відповідачем [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 05.01.2022. У сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 13.07.2022 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] . Позивач вказав, що з травня 2021 року вони з відповідачем проживають окремо. До останнього часу її місце перебування не було відоме. Так як в травні 2021 року [PERSON] покинула позивача та двох малолітніх дітей, у квартирі де вони на той момент проживали, їх сина [PERSON] , якому на той момент ще не було 2-х років та дочку від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] (4-х років) та без будь-яких пояснень пропала. Через деякий час відповідач з`явилась, забрала свої особисті речі, сказала що йде. З того часу їх син, [PERSON] , весь цей час проживає із позивачем та його батьками на його повному утриманні. Із травня 2021 року [PERSON] жодної участі в житті сина не приймала, та не бере участі у вихованні та утриманні їх спільної дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не піклується про стан його здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, не цікавиться його життям та не спілкується з ним. Відповідач з`явилась у кінці лютого 2023 року, на протязі цього часу відвідала дитину декілька разів, щоб зробити фотографії та відео, але не для спілкування. Домовленості щодо способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати дитину сторонами не визначалось. Протягом зазначеного часу відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, добровільно не хоче утримувати своєї дитини та піклуватись про нього, тому позивач вимушений був звернутись із даним позовом до суду. На підставі викладеного просить суд стягувати із [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.07.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.08.2023 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача [PERSON] , адвокатом Білик Л.С., згідно якого відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Так, рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 липня 2022 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей, управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом із батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року призначено до розгляду апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 липня 2022 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей, управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про визначення місця проживання дитини на 30 серпня 2023 року на 13 год. 30 хв. Отже, на даний час рішення суду від 13 липня 2022 року про визначення місця проживання дитини не набрало законної сили. Так, справді у травні 2021 року позивач вигнав відповідачку [PERSON] із дому. Оскільки, вона є сиротою, немає ні батька, ні матері, вона змушена була шукати собі житло, ночувати у знайомих, коштів для придбання та найму у неї не було, так як вона не працювала, перебивалась тимчасовими заробітками. Йти з дитиною було нікуди, а тому син вимушено залишився проживати із позивачем. Відповідачка змушена була поїхати за кордон працювати та заробляти на власне житло, щоб вона та її дитина мали де проживати. Повернувшись з-за кордону, за зароблені там кошти, 24.02.2023 р. нею було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій вона проживає на даний момент. Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дає бачитись з сином, не відповідає на телефонні дзвінки. У зв`язку із чим, [PERSON] подано управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради заяву про встановлення графіку побачень із дитиною. Якщо позивачем такий графік не буде виконуватись, [PERSON] буде звертатись до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. За час перебування за кордоном відповідачка регулярно передавала передачі для дитини. Передачі здійснювались перевізниками ПП «Доставка в кожен дім». Отримувачем таких передач був батько позивача - [PERSON] , оскільки позивач перебував в ЗСУ. З огляду на викладене просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за безпідставністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з підстав у ньому наведених. Додатково зазначив, що відповідач у 2022 році передавала синові передачі, які доставлялися службою доставки, однак на даний час відповідач відвідує сина та приносить йому лише солодощі та іноді іграшки, однак матеріальної підтримки на забезпечення щоденних потреб сина не дає. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Білик Л.С. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позов. Додатково представник відповідача зазначила, що участі в матеріальному утриманні сина відповідач не бере, оскільки хоче, щоб син проживав з нею. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 10.06.2021 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалося сторонами [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Судом встановлено, що з 19 березня 2020 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 05.01.2022 розірвано. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 13.07.2022 (справа № 607/14917/21) визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Постановою Хмельницького апеляційного суду від 11.09.2023 (справа № 607/14917/21), рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 13.07.2022 залишено без змін. Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади № 2023/004395202 від 12.06.2023 та № 2023/002069784 від 09.03.2023, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із 07.03.2023 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №334277620 від 01.06.2023, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку органу опіки і піклування Тернопільської міської ради від 06.09.2023 № 1037 про участь у вихованні дитини та порядок побачень з дитиною [PERSON] , [INFO] , матері [PERSON] , рекомендовано матері брати участь у вихованні дитини відповідно до порядку спілкування в такі дні: щовівторка та щочетверга з 18.00 год. до 20.00 год.; побачення повинні відбуватись в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей на території м. Тернополя, за присутності батька [PERSON] , за бажанням дитини; рекомендовано матері не пропускати порядок побачення, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її; рекомендовано батькові поважати батьківські права, не чинити перешкод у спілкуванні матері з дитиною. Судом встановлено, що малолітня дитина сторін проживають разом із позивачем, водночас, сторони не дійшли згоди з приводу розміру її матеріального утримання. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статті\~141\~СК України\~передбачено,\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 7 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2023 рік для дітей віком до 6 років - 2272 гривні. У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Суд встановив, що малолітній [PERSON] \~проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, а відповідач на даний час не виконує свій обов`язок по утриманню малолітньої дитини, не надає їй матеріальної допомоги без поважних на те причин. Відповідач є особою працездатного віку, не надала суду доказів про перебування у неї на утриманні непрацездатних осіб, а також докази на підтвердження того, що за своїм станом здоров`я чи фінансовим становищем вона не може сплачувати аліменти на малолітнього сина, у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача [PERSON] фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 4 000 грн, щомісячно. Суд зауважує, що як відповідач, так і позивач повинні у однаковій мірі та у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства, утримувати свою дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Судом також враховано, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Водночас, обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх малолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 липня 2023 року і досягнення дитиною повноліття. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, а також забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Водночас, необхідність стягнення аліментів у більшому розмірі позивачем не доведено. Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Outcome: partial