Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі ДКС України), Тернопільської обласної\~прокуратури,\~Головного управління\~Національної поліції\~в Тернопільській\~області(далі ГУНП в Тернопільській області) про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативнорозшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 січня 2018 року Тернопільською місцевою прокуратурою прокуратури Тернопільської області (правонаступник - Тернопільська окружна прокуратура Тернопільської обласної прокуратури) розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42018211180000005, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (далі КК України). 18 березня 2019 року у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України. 16 квітня 2019 року постановою про виділення матеріалів прокурором Тернопільської місцевої прокуратури Самойловим П. Г. із матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 42018211180000005 від 12 січня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, виділено матеріали досудового розслідування по факту вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України, які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019210010001183. Процесуальні повноваження слідчого у кримінальному провадженні № 12019210010001183 від 18 квітня 2019 року доручено здійснювати групі слідчих у складі: старшого слідчого відділення СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Остапчука Ю. М.; слідчого відділення СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Біля О. Р.; слідчого відділення СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Крутого Р. О.; слідчого відділення СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Вакіряка В. П.; слідчого відділення СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Гатанюк Р. З. (старший групи). Процесуальні повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 12019210010001183 від 18 квітня 2019 року доручено здійснювати групі прокурорів у складі: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Самойлова Павла Григоровича (старший групи); старшого прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Ороновського Святослава Ігоровича. 08 травня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019210010001183 від 18 квітня 2019 року стосовно позивачки скеровано до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області для розгляду. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2022 року [PERSON] визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю в її діяннях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2022 року залишено без змін. Таким чином, враховуючи дату повідомлення про підозру, позивачка перебувала під слідством та судом в період з 18 березня 2019 року до 10 листопада 2022 року, що становить 3 роки 7 місяців 23 дні, тобто 43 повних місяці. Вказаним кримінальним переслідуванням позивачці була заподіяна моральна шкода, яка полягала в тому, що вона, будучи лікарем-окулістом (на даний час - офтальмологом) з понад 40-літнім стажем роботи, будучи знаною у всьому районі як професійний, досвідчений лікар, переживала з приводу незаконного обвинувачення, вимушена була на протязі понад 4-х років доводити свою невинуватість, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, відшуковувати на це можливості та час. Вищезазначене потягло у свою чергу для неї негативні наслідки у вигляді вимушених змін у житті, ступені зниження її авторитету, престижу, репутації і зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, які настали для неї в результаті безпідставного кримінального переслідування. Крім того, після повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України, вона, будучи особою похилого віку, сприйняла все близько до серця, в неї порушився сон, апетит, на фоні стресу розпочалися головні болі, що відобразилося на її самопочутті та призвело до порушень стану її здоров`я. Разом з тим, враховуючи що [PERSON] не є спеціалістом в галузі права, і не могла сама себе захищати, з метою доведення своєї невинуватості, хоча, зокрема ч. 2 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вимушена була користуватися кваліфікованою юридичною допомогою із залученням захисників, на що протягом тривалого періоду витратила не малу суму грошових коштів. Отже, враховуючи що позивачку визнано невинуватою у вчиненні злочину та виправдано, вважає, що вона має право на відшкодування завданої їй незаконним притягненням до кримінальної відповідальності матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги позивачка обґрунтовував посиланням на ст. ст. 3, 56 Конституції України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст. ст. 23, 1176 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Позивачка вказує, що її вимога про відшкодування моральної шкоди в даному випадку є повністю обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки кримінальне переслідування, яке тривало понад 43 місяці, залишило непоправний слід в її житті, призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, що виразилося у втраті авторитету, зменшення кола спілкування, зміни ставлення до неї та втрати довіри як до лікаря, призвело до обговорення проблеми позивачки в колах трудового колективу, що також негативно відобразилося на її морально-психологічному стані. Разом з тим, [PERSON] , змушена була протерпіти принизливе для неї неправомірне звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, якого вона не вчиняла, а намагалася лише якісно та професійно виконувати свою роботу, допомагати людям у боротьбі із їх захворюваннями, якісно та своєчасно надавати свої послуги. Крім того, у зв`язку з перебуванням під слідством і судом стан її здоров`я став близьким до критичного. Так, станом на день ухвалення рішення колегією суддів Тернопільського апеляційного суду про залишення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2022 року без змін, а саме 10 листопада 2022 року, мінімальний розмір заробітної плати, згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», становив 6 700 гривень. Таким чином, з розрахунку за 43 місяці перебування під слідством і судом (43 х 6 700 гривень), мінімальний розмір моральної шкоди, яку необхідно відшкодувати [PERSON] , становить 288 100 гривень 00 копійок. Крім того, з метою доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого позивачці кримінального правопорушення, з метою аргументування своїх доводів та позиції, вона протягом досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження про її обвинувачення користувалася кваліфікованою юридичною допомогою, а саме послугами адвокатів - захисників у кримінальному провадженні. За період кримінального переслідування, враховуючи всі слідчі дії, проведенні за її участю та участю її захисників, кількості судових засідань, а також їх складності, підготовлених для захисту необхідних процесуальних документів, позивачка витратила грошові кошти для надання їй юридичної допомоги на загальну суму 40\~900 гривень 00 копійок. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської\~служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. З огляду на вказане, позивачка просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на її користь матеріальну шкоду в рахунок сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, в розмірі 40\~900 гривень 00 копійок та моральну шкоду в розмірі 288\~100 гривень 00 копійок. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/9223/23. Постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 13 червня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ГУНП в Тернопільській області, в якому він просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку із його безпідставністю. ГУНП в Тернопільській області не погоджується із міркуваннями позивачки, що саме наявність виправдувального вироку стосовно останньої є беззаперечною підставою відшкодування їй моральної шкоди в сумі 288\~100 грн та матеріальної шкоди в сумі 40\~900 грн, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. На думку\~представника відповідача,\~всупереч вимогам\~ст.\~ст.\~12,\~81\~ЦПК України\~позивачкою не\~надано переконливих доказів,\~які б\~свідчили про\~причинно-наслідковий\~зв`язок\~між діями органу досудового розслідування та завданою їй шкодою. Вказав, що при визначенні факту заподіяння моральної шкоди проводиться судово-психологічна експертиза, висновком якої підтверджується психологічний стан особи, наявність чи відсутність у неї переживань, страждань, особливостей сприйняття певної події тощо. В матеріалах позову відсутні будь-які докази у вигляді висновків фахівці, котрі б підтверджували наявність у позивачки моральної шкоди. Також звертає увагу суду на той факт, що в ході проведення досудового розслідування до позивачки не застосовувалися жодні обмежувальні заходи, вона не позбавлялась волі, не проводилось її відсторонення від займаної посади, не накладався арешт на її майно. Позивачкою не надано жодних доказів понесення нею репутаційних втрат (наприклад негативний розголос в засобах масової інформації, відмови осіб від співпраці з позивачкою через проведення відносно неї досудового розслідування чи ін.). В зв`язку\~із цим\~твердження позивачки\~про порушення\~нормальних життєвих\~зв`язків та\~значних майнових\~втрат,\~представник відповідача\~вважає безпідставним.\~На його\~думку,\~позивачкою не\~доведено та\~не додано\~розрахунку заподіяння\~їй моральних\~або фізичних страждань\~чи втрат\~немайнового характеру,\~не надано\~будь-яких\~доказів необхідності\~застосування додаткових\~зусиль для\~нормалізації життєвих\~зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми. \~ \~ \~ \~Крім цього, представник відповідача ГУНП в Тернопільській області зауважує, що сам факт наявності виправдувального вироку не є доказом заподіяння позивачці моральної шкоди та беззаперечною підставою для її відшкодування. На дані правовідносини жодним чином не розповсюджується презумпція моральної шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та чіткого розрахунку суми відшкодування. \~ \~ \~ \~Разом з тим, представник відповідача наголосив, що в ході розгляду кримінального провадження № 12019210010001183 від 18 квітня 2019 року за ч. 2 ст. 354 КК України не було встановлено жодного факту протиправної чи незаконної дії чи бездіяльності зі сторони поліцейського у відношенні особи позивачки. Також відповідач ГУНП в Тернопільській області не погоджується з розрахунком періоду за який позивачка просить відшкодувати їй шкоду. Так з тексту позовної заяви прослідковується те, що період за який позивачка просить відшкодувати моральну шкоду, з 18 береня 2019 року (оголошення підозри) по 10 листопада 2022 року (прийняття ухвали Тернопільського апеляційного суду про залишения в силі вироку). \~ \~ \~ \~Так, після винесення судом першої інстанції виправдувального вироку від 22 червня 2022 року учасник досудового розслідування [PERSON] звільнилась від обов`язку підкорятися процесуальним вимогам слідчого та прокурора та для неї припинилась тривалість обмежувальних заходів. Отже, тривалість перебування позивачки під слідством та судом повинна вираховуватися з 18 брезня 2019 року (дня оголошення підозри) до 22 червня 2022 року (винесення виправдувального вироку суду), що відповідає вимогам п. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у кримінальному провадженні, представник ГУНП в Тернопільській області зазначає, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Також, звертає увагу суду на те, що акт здачі-приймання\~робіт (надання\~послуг)\~від 27\~березня 2023\~року не\~підписаний клієнтом\~(позивачкою), а отже нею не підтверджено, що послуги надані в повному обсязі та належної якості. Загалом вказаний документ не є беззаперечним доказом оплати позивачкою суми коштів вказаних в ньому за надані послуги. Крім цього, відповідно до норм ст. 120 КПК України передбачено відшкодування витрат на правову допомогу в рамках розгляду кримінального провадження. Отже, з наведеного слідує, що позивачка мала можливість здійснювати таке відшкодування витрат у тому виді судочинства в рамках якого їй надавались послуги, а не в рамках розгляду цивільної справи. На підставі наведеного та

Outcome: partial