Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

07.03.2023 року позивач Акціонерне товариство «КОМІНБАНК» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просило суд стягнути солідарно з [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Ворошиловським РВ Донецького МУ ГУ УМВС України в Донецькій області 15.12.2011 року, Ідентифікаційний номер (РНОКПП) [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , (місце фактичного проживання: [ADDRESS] ), [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Ленінським РВ України у місті Донецьку 11.06.1997 року, Ідентифікаційний номер (РНОКПП) [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК» (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 6, код ЄДРПОУ 21580639) заборгованість за Кредитним договором № 130/19 від 02 вересня 2019 року 2301390,97 грн. (два мільйони триста одна тисяча триста дев`яносто гривень 97 копійок), з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 1748400,00 грн. (один мільйон сімсот сорок вісім тисяч чотириста гривень 00 копійок); сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 114270,00 грн. (сто чотирнадцять тисяч двісті сімдесят гривень 00 копійок); сума строкової заборгованості по відсоткам - 23576,81 грн. (двадцять три тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень 81 копійка); сума простроченої заборгованості по відсоткам - 415144,16 грн. (чотириста п`ятнадцять тисяч сто сорок чотири гривні 16 копійок). А також стягнути солідарно суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 вересня 2019 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КОМІНБАНК» (стара назва - Акціонерне товариством «Комерційний Індустріальний Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 130/19. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, позивач надав відповідачу 1 Кредит у розмірі та валюті, визначеними у Розділі І Кредитного договору, а відповідач 1 прийняв та зобов`язався належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідний процент за користування Кредитом, сплатити Комісії (плати) та виконати інші зобов`язання, передбачені Кредитним договором. Розділом І Кредитного договору передбачено розмір кредиту в сумі 2100000,00 грн. (два мільйони сто гривень 00 копійок). Кредит надається строком до 02 вересня 2039 року. Відповідач 1 відповідно до Кредитного договору сплачує Банку проценти за користування Кредитом. Для розрахунків процентів Банк використовує фіксовану процентну ставку, яка становить 22 % (двадцять два проценти) річних. У випадку порушення строків погашення Кредиту (в т.ч. щомісячних платежів), на період, в якому існує факт наявності простроченої заборгованості по Кредитному договору діє відсоткова ставка підвищена на 10,0 (десять) процентів річних на прострочені платежі, починаючи з першого дня прострочки і на весь період прострочення. У відповідності до пп. 1.5.1 п. 1.5. Кредитного договору, повернення Кредиту здійснюється Позичальником не пізніше Дати погашення заборгованості у відповідності до Графіку погашення кредиту, шляхом зарахування коштів у розмірі Обов`язкового щомісячного платежу на Транзитний рахунок, відкритий в Банку. Якщо цей день не є Банківським днем, то платіж повинен бути здійснений не пізніше наступного Банківського дня. День виникнення простроченої заборгованості починається з наступного дня після настання Строку сплати обов`язкового платежу згідно з умовами цього Договору. Відповідно до пп. 1.5.3 п. 1.5. Кредитного договору, нараховані проценти та щомісячні Комісії (плати) (у разі їх наявності) повинні сплачуватись Позичальником одночасно з погашенням частини Кредиту. Моментом погашення Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Банку в повному обсязі: суми Кредиту, нарахованих процентів за його користування, сплати Комісій (плат) Банку та всіх інших плат, передбачених цим Договором, а також можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання Позичальником умов Договору. (пп. 1.5.7. Кредитного договору). Для забезпечення виконання відповідачем 1 зобов`язань за Кредитним договором 02 вересня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 130/19-П. За умовами п. 1.1 Договору поруки № 130/19-П, відповідач 2 поручився перед позивачем солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобов`язань за Кредитним договором. Відповідач 1 порушив зобов`язання щодо сплати кредиту, у зв`язку з чим в останнього виникла прострочена заборгованість. 06 жовтня 2022 року позивачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення (штрих код 0315078286971) на адресу відповідача 1 було надіслано повідомлення-вимогу № 09.2.1/3442 щодо погашення заборгованості. Вказана Вимога не була отримана відповідачем 2 та була повернута позивачу у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання поштового відправлення 0315078286971. Про вказаний факт свідчить роздруківка з сайту ДП «УКРПОШТА» щодо відстеження поштового відправлення рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих код 0315078286971). 06 жовтня 2022 року позивачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення (штрих код 0315078286980) на адресу відповідача 2 було надіслано повідомлення-вимогу № 09.2.1/3443 щодо погашення заборгованості. Вказана Вимога не була отримана відповідачем 2 та була повернута позивачу у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання поштового відправлення 0315078286980. Про вказаний факт свідчить роздруківка з сайту ДП «УКРПОШТА» щодо відстеження поштового відправлення рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих код 0315078286980). Однак вказані вимоги відповідачами були проігноровані, заборгованість не сплачена. Станом на 22.02.2023 року заборгованість відповідача 1 за кредитом складає 2 301 390,97 грн. (два мільйони триста одна тисяча триста дев`яносто гривень 97 копійок), з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 1 748 400,00 грн. (один мільйон сімсот сорок вісім тисяч чотириста гривень 00 копійок); сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 114 270,00 грн. (сто чотирнадцять тисяч двісті сімдесят гривень 00 копійок); сума строкової заборгованості по відсоткам - 23 576,81 грн. (двадцять три тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень 81 копійка); сума простроченої заборгованості по відсоткам - 415 144,16 грн. (чотириста п`ятнадцять тисяч сто сорок чотири гривні 16 копійок). Вищезазначена заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 130/19 від 02.09.2019 року, позичальник [PERSON] та Виписками по особовим рахункам. 29.03.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. 29.05.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. 26.09.2023 року представник позивача в судове засідання не з`явився, проте 20.09.2023 року через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності, вказував, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити. 26.09.2023 року відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиви від відповідачів не надходили. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 02 вересня 2019 року АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КОМІНБАНК» (стара назва - Акціонерне товариством «Комерційний Індустріальний Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 130/19. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, позивач надав відповідачу 1 Кредит у розмірі та валюті, визначеними у Розділі І Кредитного договору, а відповідач 1 прийняв та зобов`язався належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідний процент за користування Кредитом, сплатити Комісії (плати) та виконати інші зобов`язання, передбачені Кредитним договором. Розділом І Кредитного договору передбачено розмір кредиту в сумі 2100000,00 грн. (два мільйони сто гривень 00 копійок). Кредит надається строком до 02 вересня 2039 року. Відповідач 1 відповідно до Кредитного договору сплачує Банку проценти за користування Кредитом. Для розрахунків процентів Банк використовує фіксовану процентну ставку, яка становить 22 % (двадцять два проценти) річних. У випадку порушення строків погашення Кредиту (в т.ч. щомісячних платежів), на період, в якому існує факт наявності простроченої заборгованості по Кредитному договору діє відсоткова ставка підвищена на 10,0 (десять) процентів річних на прострочені платежі, починаючи з першого дня прострочки і на весь період прострочення. У відповідності до пп. 1.5.1 п. 1.5. Кредитного договору, повернення Кредиту здійснюється Позичальником не пізніше Дати погашення заборгованості у відповідності до Графіку погашення кредиту, шляхом зарахування коштів у розмірі Обов`язкового щомісячного платежу на Транзитний рахунок, відкритий в Банку. Якщо цей день не є Банківським днем, то платіж повинен бути здійснений не пізніше наступного Банківського дня. День виникнення простроченої заборгованості починається з наступного дня після настання Строку сплати обов`язкового платежу згідно з умовами цього Договору. Відповідно до пп. 1.5.3 п. 1.5. Кредитного договору, нараховані проценти та щомісячні Комісії (плати) (у разі їх наявності) повинні сплачуватись Позичальником одночасно з погашенням частини Кредиту. Моментом погашення Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Банку в повному обсязі: суми Кредиту, нарахованих процентів за його користування, сплати Комісій (плат) Банку та всіх інших плат, передбачених цим Договором, а також можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання Позичальником умов Договору. (пп. 1.5.7. Кредитного договору). Для забезпечення виконання відповідачем 1 зобов`язань за Кредитним договором 02 вересня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 130/19-П. За умовами п. 1.1 Договору поруки № 130/19-П, відповідач 2 поручився перед позивачем солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобов`язань за Кредитним договором. Відповідач 1 порушив зобов`язання щодо сплати кредиту, у зв`язку з чим в останнього виникла прострочена заборгованість. 06 жовтня 2022 року позивачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення (штрих код 0315078286971) на адресу відповідача 1 було надіслано повідомлення-вимогу № 09.2.1/3442 щодо погашення заборгованості. Вказана Вимога не була отримана відповідачем 2 та була повернута позивачу у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання поштового відправлення 0315078286971. 06 жовтня 2022 року позивачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення (штрих код 0315078286980) на адресу відповідача 2 було надіслано повідомлення-вимогу № 09.2.1/3443 щодо погашення заборгованості. Вказана Вимога не була отримана відповідачем 2 та була повернута позивачу у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання поштового відправлення 0315078286980. На момент розгляду справи заборгованість перед банком відповідачами не погашена. Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Водночас вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст. 1050 Цивільного кодексу України, Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Станом на 22.02.2023 року заборгованість відповідача 1 за кредитом складає 2 301 390,97 грн. (два мільйони триста одна тисяча триста дев`яносто гривень 97 копійок), з яких: сума строкової заборгованість по основному боргу кредиту - 1 748 400,00 грн. (один мільйон сімсот сорок вісім тисяч чотириста гривень 00 копійок); сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 114 270,00 грн. (сто чотирнадцять тисяч двісті сімдесят гривень 00 копійок); сума строкової заборгованості по відсоткам - 23 576,81 грн. (двадцять три тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень 81 копійка); сума простроченої заборгованості по відсоткам - 415 144,16 грн. (чотириста п`ятнадцять тисяч сто сорок чотири гривні 16 копійок). Вищезазначена заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 130/19 від 02.09.2019 року, позичальник [PERSON] та Виписками по особовим рахункам. Також, як було зазначено вище, 02 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки. Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. У відповідності до пункту 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Поняття і види доказів викладені у ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ст. 41 Закону України «Про Національний банк України», національний банк встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 68 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до пункту 42 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018, первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Також, вказаним Положенням, визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції. Пунктом 57 Положення визначено, що, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Приписами п. 60 Положення, що особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п. 62 Положення регламентовано, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц та від 17 грудня 2021 року у справі № 278/2177/15-ц. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 539/3885/15-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 754/6172/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 552/6476/16-ц, від 14 червня 2021 року у справі № 760/15275/19-ц. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 130/19 від 02 вересня 2019 року у сумі 2301390,97 грн. підлягають задоволенню, оскільки відповідач 1 свої зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконав, наявна за вищевказаним договором кредитна заборгованість відповідачем 1 до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, а тому така заборгованість, враховуючи договір поруки, підлягає солідарному стягненню з обох відповідачів на користь позивача у судовому порядку. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути судовий збір з відповідачів в рівних частинах.

Outcome: approved