Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] 27 лютого 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] та, остаточно уточнивши позовні вимоги, обґрунтовує їх тим, що у [ADDRESS] , з господарськими будівлями, на земельній ділянці площею 0,0660 га., кадастровий номер якої 5910136300:08:027:0030. Житловий будинок, за правовстановлюючими документами був спільною частковою власністю сторін у справі: 67/100 частини належить відповідачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 грудня 2001 року, реєстри за № 1-2503, 1-2505; а 33/100 частини належить позивачу на підставі договору дарування від 19 грудня 1991 року, реєстри за 1-3458 та 1179. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2018 року житловий будинок та господарські будівлі за адресою [ADDRESS] , поділений в натурі між [PERSON] і [PERSON] та припинено право спільної часткової власності. Спір між сторонами виник з приводу поділу земельної ділянки, кадастровий номер якої - 5910136300:08:027:0030 на дві окремі земельні ділянки. Зокрема, 28 липня 2017 року, [PERSON] звернулася до ФОП [PERSON] , який на той час мав кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника від 23 січня 2013 року за № 000840, з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, кадастровий номер якої - 5910136300:08:027:0030, на дві окремі ділянки. (Згідно наказу Держгеокадастру від 07 листопада 2017 року за № 221, ФОП [PERSON] , кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника - анульовано.) Інженер-землевпорядник [PERSON] , формування земельних ділянок, як двох окремих об`єктів земельної власності, по [ADDRESS] , виконав, але таким чином, що приміщення сараю під літерою «Б», який перебуває у спільній частковій власності з [PERSON] і де він має право власності на 33/100 частини, відповідно договору дарування від 19 грудня 1991 року, виявився повністю розташованим на земельній ділянці [PERSON] . Таким розподілом земельної ділянки, інженер - землевпорядник [PERSON] , порушив частину 5 ст. 319 ЦК України про те, що право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи. Крім того, інженер - землевпорядник [PERSON] , скористався похилим віком позивача і довірливістю, правовою необізнаністю, без попереднього погодження з ним варіанту поділу земельної ділянки на дві окремі, технічну документацію, як він вважає з неправильним поділом земельної ділянки по [ADDRESS] , подав до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, де Державний кадастровий реєстратор, окремим земельним ділянкам присвоїв кадастрові номера: за № 5910136300:08:027:0012 площею 0,0218 га., і за № 5910136300:08:027:0013, площею 0,0442 га, і ці дані вніс до Державного земельного кадастру. Запропонований інженером-землевпорядником [PERSON] варіант поділу земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , на дві окремі земельні ділянки є технічно не вірним, не забезпечує нормативні параметри (санітарні, протипожежні та інші параметри) відносно житлового будинку і господарських будівель, не враховує його домовленості з попередніми власниками будинку з приводу користування присадибною ділянкою, а тому суперечить ч. 5 ст. 319 ЦК України, ст. ст. 88, 120 ЗК України. Вважає, що земельна ділянка взагалі не підлягає поділу на два самостійних об`єкта права власності, за своїми розмірами і розташування будинку і господарських будівель, оскільки втрачає функціональне використання, а тому є неподільною, і в такому випадку повинен бути збережений порядок користування земельною ділянкою, який існував до проведення поділу на дві окремі земельні ділянки. Щодо попередніх домовленостей позивача з власниками будинку [ADDRESS] про порядок користування земельною ділянкою і правове обґрунтування, зазначає, що у нього право користування земельною ділянкою виникло на підставі договору дарування 33/100 часини житлового будинку і господарських будівель від 19 грудня 1991 року, тобто на підставі положень Земельного кодексу України в редакції від 18 грудня 1990 року. Він придбав 33/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] 19 грудня 1991 року за договором дарування, в якому зазначено, що житловий будинок з господарськими будівлями розташований на земельній і ділянці площею 600 кв.м. Інша, 67/100 частини будинку з господарськими будівлями, належала [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] у нього була домовленість про те, що земельну ділянку використовують в рівних частинах і незалежно від часток у праві власності на житловий будинок і господарські будівлі. Після її смерті [INFO] , спадкоємець майна за заповітом [PERSON] теж не заперечувала з продовженням існуючого порядку користування присадибною земельною ділянкою. Про це свідчать дані технічного паспорту який виготовлений Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 25 грудня 2008 року, де позначено, що земельна ділянка поділена на рівні частині. Отже, з 1991 року по серпень 2017 року заперечень і конфліктів між ним і [PERSON] з приводу користування земельною ділянкою не було. Відповідно, позивач вважає, оскільки [PERSON] придбала земельну ділянку 67/100 частини будинку з господарськими будівлями, які належали [PERSON] , і яка померла [INFO] , в порядку спадкування за заповітом, тому на цей час повинен бути збережений порядок користування земельною ділянкою, в обсязі та на умовах, який існував до отримання нею спадщини, навіть за відсутності документального оформлення такої угоди. Такий порядок відповідає обсягу та умовам, встановлених з попереднім землевласником (землекористувачем) [PERSON] , який існував до отримання [PERSON] спадщини, та часу придбання ним земельної ділянки з 19 грудня 1991 року, і який відображений в технічному паспорті на житловий будинок, без припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,0660 га, кадастровий номер якого 5910136300:08:027:0030. Посилаючись на зазначені обставини, та уточнивши свої вимоги, просить встановити між ним і відповідачкою порядок користування земельною ділянкою площею 0,0660 га по [ADDRESS] в обсязі та на умовах, який існував до отримання [PERSON] спадщини, та з часу придбання ним частини житлового будинку з господарськими будівлями, з 19 грудня 1991 року; визнати технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки [PERSON] і [PERSON] на дві окремі ділянки по [ADDRESS] , такою, що не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування і вилучити їх кадастрові номера із відомостей Державного земельного кадастру. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2018 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу у строк не більше 10 днів з дня вручення ухвали усунути вказані недоліки. 16 березня 2018 року позивачем подано документи на виконання ухали Зарічного районного суду від 28 лютого 2018 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2018 року відкрито провадження по справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження на 03 травня 2018 року. 03 травня 2018 року представником відповідачки надано суду відзив на позов, в якому зазначає, що позивачем не надано жодного доказу стосовно того, який порядок користування земельною ділянкою було встановлено з 19 грудня 1991 року до 2017 року, а тому не зрозуміло чи був він погоджений між позивачем та відповідачем. Посилаючись на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2018 року, позивач вводить суд в оману, оскільки станом на 02 травня 2018 року рішення не набрало законної сили. Крім того, зазначає, що позивач не вказав жодного доказу па підтвердження того, що технічна документація є незаконною. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження незаконності технічної документації, крім того позивачем не вказано, яким конкретно вимогам законодавства вона не відповідає, а тому немає жодних підстав для задоволення позовних вимог позивача. Щодо аргументу стосовно правової необізнаності позивача повідомляє наступне, відповідно до ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Отже, посилання на правову необізнаність є безпідставними. Так, технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки від 2017 року містить нотаріально посвідчену згоду на поділ, яка підписана особисто позивачем та акт приймання-передачі межових знаків на зберігання. Даний документ (нотаріально посвідчена згода на поділ) не може бути скасована або визнана не чинною, адже він був підписаний для досягнення певної цілі, а саме поділу земельної ділянки. Враховуючи, що мета, для якої було складено вказаний документ була досягнута - було розроблено технічну документацію щодо поділу земельної ділянки - нотаріально посвідчена згода припинила свою дію. Відповідно до акту приймання-передачі межових знаків на зберігання [PERSON] , позивач та відповідач погодились з встановленими межами земельної ділянки, жодних зауважень до існуючих меж заявлено не було вказаний акт особисто підписано Позивачем. Просить суд у задоволенні позову відмовити (т. І а.с.140-143). 03 травня 2018 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 29 травня 2018 року для надання часу позивачу та третій особі надати відповіді на відзив. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 травня 2018 року зобов`язано керівника Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в строк до 15 липня 2018 року надати суду копії обмінних файлів із даними землеустрою щодо поділу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] ; зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі 591/5205/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддя [PERSON] звільнений\~у зв`язку з поданням заяви про відставку, вказана справа передана у провадження судді Кривцовій Г.В. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2018 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 20 лютого 2019 року. 20 лютого 2019 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Кривцової Г.В, в адміністративному провадженні № 591/1000/19, підготовче засідання відкладено до 29 травня 2019 року. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддя Кривцову Г.В. призначено на посаду судді Верховного суду у Касаційний цивільний суд, вказана справа передана у провадження судді Грищенко О.В. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2019 року прийнято до розгляду вказану цивільну справу суддею Грищенко О.В., призначено підготовче засідання на 29 травня 2019 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 травня 2019 року призначено у справі судову земельно-технічну експертизу та провадження у справі на час проведення експертизи зупинене. 20 червня 2019 року до суду надійшло клопотання старшого судового експерта Таранець Т.А. про надання додаткових матеріалів. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2019 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 08 липня 2019 року. 08 липня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 14 серпня 2019 року о 10 год. 10 хв. у зв`язку з клопотанням відповідачки. 14 серпня 2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді Грищенко О.В. на лікарняному, підготовче засідання відкладено до 25 вересня 2019 року. 25 вересня 2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді Грищенко О.В. на лікарняному, підготовче засідання відкладено до 10 грудня 2019 року. 10 грудня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 27 грудня 2019 року у зв`язку з викликом експерта. 27 грудня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 22 січня 2020 року у зв`язку з витребуванням доказів по справі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2019 року витребувано з Департаменту ресурсних платежів СМР інвентаризаційну справу на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; витребувано у Міськрайонному управлінні м. Суми та Сумського району Держгеокадастру поземельну книгу на домоволодіння та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , та\~обмінного файлу 5910136300:08:027:0030 на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , в електронному вигляді (файли *.in4, *.xml) з Національної кадастрової системи. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 січня 2020 року призначено у справі судову земельно-технічну експертизу та провадження по справі зупинено. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддя Грищенко О.В. звільнена\~у зв`язку з поданням заяви про відставку, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. 29 січня 2021 року на адресу суд надійшов висновок експерта №1179/989/24/25 від 20 січня 2021 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2021 року прийнято до провадження суддею Сидоренко А.П. вказану цивільну справу, поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01 червня 2021 року. 01 червня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 05 серпня 2021 року у зв`язку з клопотанням представника відповідачки. 05 серпня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 23 жовтня 2021 року у зв`язку з клопотанням представника позивача. 20 жовтня 2021 року від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 жовтня 2021 року повернуто представнику позивача [PERSON] [PERSON] подану ним 20 жовтня 2021 року уточнену позовну заяву. 23 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 29 грудня 2021 року у зв`язку з клопотанням представника відповідачки. 29 грудня 2021 року протокольною ухвалою головуючого підготовче засідання відкладено до 11 лютого 2022 року у зв`язку з задоволенням клопотання про допит представника відповідачки як свідка, надати час відповідачці забезпечити іншого представника. 11 лютого 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 18 березня 2022 року у зв`язку з неявкою відповідачки в судове засідання. Враховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії на територію України, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п.1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року №5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні та в м. Суми. Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року №11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року. Підготовче засідання призначено на 27 червня 2022 року. 17 червня 2022 року представником відповідачки подано апеляційну скаргу на протокольні ухвали головуючого від 29 грудня 2021 року та від 11 лютого 2022 року. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 01 липня 2022 року відмовлено у прийнятті до розгляду і повернуто апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Грицика Геннадія Олексійовича на протокольні ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2021 року та від 11 лютого 2022 року у даній цивільній справі, такою, що не відповідає вимогам законодавства. Підготовче засідання призначено до розгляду на 19 вересня 2022 року. 19 вересня 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 01 листопада 2022 року у зв`язку з клопотанням представника відповідачки. 01 листопада 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 29 грудня 2022 року у зв`язку з клопотанням представника відповідачки. 29 грудня 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 26 січня 2023 року у зв`язку з клопотанням представника позивача. 26 січня 2023 року у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою в Сумській області підготовче засідання відкладено до 24 лютого 2023 року. Ухвалою Зарічного районного суду від 24 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 07 квітня 2023 року о 10 год. 00 хв. 07 квітня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 02 червня 2023 року у зв`язку з необхідністю виклику свідка. 02 червня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 14 липня 2023 року для забезпечення явки свідка. 14 липня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 14 вересня 2023 року у зв`язку з клопотанням представника позивача. 14 вересня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 26 вересня 2023 року у зв`язку з клопотанням представника позивача. В зазначеному судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив суд їх задовольнити у повному обсязі, представник відповідачки заперечував проти позову з підстав, що викладені у відзиві. Відповідачка та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що \~позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду встановлено, що згідно договору дарування від 19 грудня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом першої Сумської державної нотаріальної контори Рибалка К.Д., позивачу [PERSON] належить 33/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 600 кв.м. На вказаній земельній ділянці знаходиться одноповерховий жилий будинок, жила площа якого 49, кв.м. з надвірними будівлями: сарай «Б» цегляний, вбиральня «В», вбиральня «Р», огорожа № 14- все дерев`яне, зареєстровано в реєстрі № 3458 (т. І а.с.20). Належність [PERSON] 33/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] частин житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] підтверджується копією витягу про реєстрацію 33/100 права власності на нерухоме майно в Комунальному підприємству «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 21 січня 2009 року (т .І а.с.21). З копії довідки КП «Сумського міського бюро технічної інвентаризації» від 23 серпня 2017 року № 424693 вбачається, що згідно з інформацією електронного реєстру КП «Сумське міське бюро СМР та паперового архіву Сумської міської ради, станом на 29 грудня 2012 року, будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 грудня 2001 року № 2503 у розмірі 67/100 частки, та [PERSON] на підставі Дублікату договору дарування від 23 грудня 2008 року № 1179, у розмірі 33/100 часток та записане у реєстрову книгу № 153 за реєстровим номером № 11217, дата реєстрації 21 грудня 2001 року (т. І а.с.22). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 листопада 2016 року вбачається, що право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0660 га., за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5910136300:08:027:0030, розмір частки 33/100, належить [PERSON] , з кадастровим планом земельної ділянки (т. І а.с.23-25). З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19 липня 2016 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] , площею 0,0660 га., кадастровий номер: 5910136300:08:027:0030, право власності на 67/100 зареєстровано за [PERSON] на підставі Державного акту від 05 листопада 2001 року ІV-СМ 003281. Право власності на 33/100 за вказаною адресою належить Сумській міській раді на підставі державного акту від 05 листопада 2001 року ІV-СМ 003281 (т. І а.с.26). З копії витягу із рішення Сумської міської ради від 02 листопада 2016 року № 1377-МР вбачається, що Сумська міська рада затвердила технічну документацію із землеустрою та надала у власність земельні ділянки громадян, що знаходяться у них в користуванні: для будівель і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд згідно з додатком 1 та для ведення садівництва згідно з додатком 2. З копії витягу із додатку 1 вбачається, що [PERSON] надана у власність земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , площею 33/100 від 0,0660 га., кадастровий номер: 5910136300:08:027:0030 (т. І а.с.27). 25 грудня 2008 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] з планом присадибної ділянки (т. І а.с.28-30). 07 вересня 2017 року ФОП [PERSON] розроблено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] за цільовим використанням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] (т. І а.с.31-57, а.с.222-240). 20 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися з проханням провести поділ спірної земельної ділянки на дві окремих ділянки площею відповідно [PERSON] 0,0218 га, [PERSON] 0,0442 га. 31 липня 2017 року, підпис [PERSON] та підпис [PERSON] на вищевказаній заяві був засвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Резніченком М.О. за р. № 603, 604 (т. І а.с. 33 зворотній бік). Враховуючи невиконання домовленостей сторін щодо поділу зазначеної земельної ділянки, цією заявою [PERSON] просив підпис на заяві, зареєстрований в реєстрі за р. № 604, засвідчений 31 липня 2017 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Резніченком М.О., вважати анульованим (т. І а.с.58). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2018 року у справі № 591/5205/17 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності задоволено. Проведено поділ у натурі житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , виділивши: [PERSON] : наступні приміщення в житловому будинку та господарські будівлі і споруди: в житловому будинку літ. «А-1»: житлову кімнату «7» площею 9,1 кв.м., житлову кімнату «8» площею 9,0 кв.м., в прибудові літ. «а»: кухню «9» площею 7 кв.м. в прибудові літ. «а5»: сіни «І» площею 3,6 кв.м.; комору «ІІ» площею 4,7 кв.м. Господарські будівлі і споруди: ? сараю літ. «Б»; погріб літ. «п/г1», вбиральню літ. «Г», огорожу № 2-6. [PERSON] : наступні приміщення в житловому будинку та господарські будівлі і споруди: в житловому будинку літ. «А-1»: житлову кімнату «5» площею 10,4 кв.м., житлову кімнату «6» площею 13,3 кв.м., в прибудові літ. «а»: коридор «4» площею 8,2 кв.м. в прибудові літ. «а1»: житлову кімнату «3» площею 10,8 кв.м. в прибудові літ. «а2»: коридор «І» площею 6,9 кв.;кухню «2» площею 7,4 кв.м; в прибудові літ. «а5»: тамбур «ІІІ» площею 2, 7 кв.м. Господарські будівлі і споруди: ? сараю літ. «Б»; тамбур літ. «б», погріб літ. «п/г», вбиральню літ. «В», огорожу № 1-4. Припинено право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок, господарські будівлі і споруди за адресою: [ADDRESS] (т.І, а.с. 179-180). Постановою апеляційного суду Сумської області від 18 жовтня 2018 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2018 року у справі № 591/5205/17 залишено без змін (т. І а.с.181-184). Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 591/5205/17,\~рішення\~Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2018 року\~та постанову Апеляційного суду\~Сумської області\~від 18 жовтня 2018 року залишено без змін (т. ІІ а.с.69-72). З копії поземельної книги Управління Держгеокадастру у Сумському районі Сумської області вбачається, що право власності на 67/100 земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , площею 0,0660 га., кадастровий номер: 5910136300:08:027:0030, зареєстровано за [PERSON] на підставі Державного акту від 05 листопада 2001 року ІV-СМ 003281. Право власності на 33/100 земельної ділянки за вказаною адресою належить Сумській міській раді на підставі державного акту від 05 листопада 2001 року ІV-СМ 003281. 18 листопада 2016 року земельна ділянка у розмірі 33/100 за адресою [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] (т. ІІ а.с.108-111). За висновком експерта № 1179/989/24/25 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою по першому питання зазначено: Проведеним дослідженням, в межах наданих матеріалів, встановлено, що «Технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] за цільовим використанням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] . ФОП [PERSON] . Суми - 2017 р. Примірник № 1. 1301014000266» не відповідає змісту та правилам оформлення відповідної нормативно-технічної документації з питань здійснення землеустрою, а отже не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, зокрема: 1. За змістом не відповідає вимогам: 1) ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 56 Закону України «Про землеустрій» в частині: - у Пояснювальній записці значиться, що поділу підлягає земельна ділянка [PERSON] , тоді, як співвласниками земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] значаться [PERSON] та [PERSON] ; - На сформованій земельній ділянці з кадастровим номером 5910136300:08:027:0012 гр. [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , розташований об`єкт нерухомого майна: Сарай «Б», частина якого значиться у власності гр. [PERSON] (Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27.02.2018 та Постанова Верховного суду від 04.09.2019), про що, відсутній запис у «Пояснювальній записці». 2) ст. 56 Закону України «Про землеустрій» в частині: - у Пояснювальній записці значиться, що проведена горизонтальна зйомка земельних ділянок. При цьому, у матеріалах польових геодезичних робіт відсутні дані про такі роботи. 3) п. 75 «Порядку ведення Державного земельного кадастру» в частині: - відсутня позначка Державного кадастрового реєстратора про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: на кадастрових планах земельних ділянок; на аркуші відомостей про координати поворотних точок меж земельних ділянок. 4) п. 3.10 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» в частині: - розташування поворотних точок спільних окружних меж земельних ділянок з кадастровими номерами 5910136300:08:027:0012 та 5910136300:08:027:0013 за адресою: [ADDRESS] , відповідно до даних «Технічної документації 2017», не відповідають точності місцезнаходження межових знаків та розташуванню їх на місцевості. 2. За правилами оформлення не відповідає вимогам: 1) ст. 56 Закону України «Про землеустрій» в частині: - За відсутності даних про зміну загальної площі 0,0442 га на площу під об`єктом нерухомого майна: частина сараю «Б», власником якого є гр. [PERSON] , у «Переліку обмежень щодо використання земельних ділянок» не містяться дані про обмеження/сервітути; - Кадастровий план земельної ділянки не містить даних про розташований об`єкт нерухомого майна: Сарай «Б», співвласником якого є гр. [PERSON] ; - «Кадастрові плани земельних ділянок» не містять координат поворотних точок земельної ділянки. 2) ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» в частині: - за відсутності даних про зміну загальної площі 0,0442 га на площу під об`єктом нерухомого майна: частина сараю «Б», власником якого є гр. [PERSON] , кадастровий план земельної ділянки не містить даних щодо межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; - Кадастрові плани земельних ділянок не містять даних про їх кадастрові номери; - Кадастрові плани земельних ділянок не містять даних переліку земельних угідь, їх площ. 3) Додатку 2 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» в частині: - «Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання» не є завіреним відтиском печатки виконавця робіт; - «Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання» не містить дату складання. 4) п. 3.3.2 «Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації» в частині: - не кожен аркуш інших документів «Технічної документації» посвідчений печаткою розробника об`єкта експертизи. Більш докладно викладено в частині «дослідження» даного висновку. По другому питанню: Відповідно до проведених розрахунків, у межах наданих матеріалів, на розгляд суду запропоновано один варіант поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5910136300:08:027:0030 за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0660 га, відповідно до часток співвласників 33/100 ( [PERSON] ) та 67/100 ( [PERSON] ) з урахуванням розподілів житлового будинку, господарських будівель та споруд. Площі запропонованих земельних ділянок складають: Варіант І (додаток9) поділу земельної ділянки: І співвласник ( [PERSON] ) - 218 кв.м., ІІ співвласник ( [PERSON] ) - 442 кв.м. (т. ІІ ,а.с. 159-195). 02 травня 2018 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (т. ІІ, а.с.200-203). Згідно із частиною другою\~статті 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини другої\~статті 95 ЗК України\~порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі\~статтею 155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до частини першої\~статті 21 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданої органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частини першої\~статті 393 ЦК України\~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає\~законові\~і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Отже, недійсним у судовому порядку може бути визнано акт (рішення) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб, якщо він не відповідає вимогам законодавства та (або) визначеній\~законом\~компетенції органу, який видав акт (рішення), але при цьому обов`язковою умовою для визнання акту недійсним є порушення в зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних\~законом\~інтересів позивача. В силу\~статті 41 Конституції України,\~статті 90 ЗК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власники земельних ділянок мають право продавати, іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, самостійно господарювати на своїй землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Згідно зі статтями\~152,\~153,\~155 ЗК України\~власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених\~Земельним кодексом\~та іншими Законами України. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосуванням інших, передбачених\~Законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені\~законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із\~закону\~або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною третьою\~статті 158 ЗК України\~визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до приписів\~статті 186 ЗК України\~технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності. Згідно зі\~статтею 55 Закону України «Про землеустрій»\~технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). Отже, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - це сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування, на підставі яких орган місцевого самоврядування, реалізує власну компетенцію, приймаючи рішення про передачу громадянам безоплатно земельні ділянки у власність. З огляду на вказане, технічна документація самостійного правового значення не має, вона не може визнаватися судом недійсною, оскільки це лише сукупність текстових та графічних матеріалів, які не мають самостійного правового значення. Вказане відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 710/2564/2012. Враховуючи вказані вимоги законодавства та з урахуванням того, що під час судового розгляду з`ясовано, що оспорювана технічна документація не була затверджена органами місцевого самоврядування та будь-які рішення на підставі неї не приймались, позовні вимоги в частині визнання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки такою, що не відповідає вимогам законодавства, задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд приходить до такого висновку. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У частинах першій, третій статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Тлумачення частини другої статті 367 ЦК України свідчить, що поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. У постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16, Верховний Суд України зазначив, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Під час судового розгляду позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт наявності встановленого порядку користування земельної ділянки в рівних частках і незалежно від часток у праві власності на житловий будинок і господарські будівлі. Враховуючи те, що висновком експерта № 1179/989/24/25 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань земелеустрою від 20 січня 2021 року встановлена можливість поділу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] у відповідності до часток співвласників, наявні підстави для визначення порядку користування земельною ділянкою, а саме співвласнику [PERSON] земельна ділянка площею 218 кв.м. (виділене жовтим кольором в додатку № 9 до висновку), співвласнику [PERSON] земельна ділянка площею 442 кв.м. (виділене блакитним кольором в додатку № 9 до висновку). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial