Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Рекуш О.Р., звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком, який знаходиться за адресою по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником вищевказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2023 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2023. [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] , яка є колишньою власницею даного житлового будинку. Вказує, що [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, однак фактично не проживає там близько 10-ти років, що підтверджується актом опитування свідків від 09.06.2023. Так, 09.06.2023 вона звернулася до Бучацької міської ради із заявою про зняття із реєстрації відповідача з її житлового будинку, однак їй було відмовлено в задоволенні такої заяви з посиланням на вимоги ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Постанови КМУ №1487 від 13.10.2022, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відтак, оскільки відповідач відсутній за місцем свого проживання близько 10-ти років без поважних причин, згідно з вимогами ст.405 Цивільного кодексу України, він втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] . За наведених обставин, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Рекуш О.Р., в судове засідання не прибули. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не прибув повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Відзиву від його імені на адресу суду не надходило. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові документи, оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу серії НСК №696944, зареєстрований в реєстрі за №1046, посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Одіжинською Л.Б. 05 червня 2023 року. За даними Витягу з Державного реєстру речових прав №334561191, сформованого 05 червня 2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером 6121285400:02:002:0480, площею 0,1391 га, на праві власності належить [PERSON] ; дата держанвої реєстрації: 05 червня 2023 року; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67880020 від 05.06.2023; документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 1046, виданий 05.06.2023, видавник: приватний нотаріус Одіжинська Л.Б. У житловому будинку за адресою по [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] (заявник) та [PERSON] , [INFO] (не родич), що вбачається з довідки про склад сім`ї та проживання №20, виданої Бучацькою міською радою Чортківського району Тернопільської області 05 червня 2023 року. Згідно акту опитування свідків від 09 червня 2023 року, сусіди [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що за адресою по [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , однак такий не проживає у вказаному будинку з 2013 року і по даний час. Тобто, на той момент, як позивач [PERSON] стала єдиним власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , [PERSON] не був членом її сім`ї, з нею не проживав та не вів спільного господарства. [PERSON] зверталася до Бучацької міської ради із заявою власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) 09 червня 2023 року, в якій просила зняти з реєстрації місця проживання по [ADDRESS] [PERSON] , однак їй було в цьому відмовлено на підставі ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», постанови №1487 від 13.10.2022. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Так, ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК УРСР\~встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У відповідності до ч.ч. 1, 4\~ст. 156 ЖК УРСР\~та\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2\~ст. 64 ЖК УРСР, а саме подружжя їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В свою чергу, згідно з положеннями\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі\~\~№ 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16 та у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі 695/2427/16ц, які містять висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналіз положень глави 32\~ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення Таким чином, за порівняльним аналізом ст.ст.\~383,\~391,\~405,\~406 ЦК України\~та ст.ст.\~150,\~156 ЖК УРСР\~у поєднанні зі\~ст. 64 ЖК України\~слід дійти висновку, що положення ст.ст.\~383,\~391,\~406 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~ст. 405 ЦК України, ст.ст.\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не є і не був членом сім`ї позивача [PERSON] з нею не проживав та не вів спільного господарства, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2\~ст. 405 ЦК України, адже за встановлених фактичних обставин справи право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна - позивача у справі на підставі положень ст.ст.\~383,\~391,\~406 ЦК України. Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі № 750/9228/17. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За наведених обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення в повному обсязі. В порядку\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved