Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

У травні 2023 року представник позивача адвокат Годько І.О. звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2017 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 800 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення перебуває на виконанні у Другого ВДВС, виконавче провадження № 54833376. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач вважає, що розмір аліментів підлягає збільшенню, оскільки суми аліментів, яка була рішенням суду стягнута з відповідача на утримання дитини на теперішній час недостатньо, оскільки така сума не дозволяє забезпечити дитину всім необхідним. Окрім того, зазначена сума значно менша прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, представник позивача просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 грн., і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Годько І.О. надали до суду заяви у яких просили справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином,\~однак конверти повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2017 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 800 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). Дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні (а.с. 11). Положеннями ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, «вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження». Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Положеннями частини 3 статті 181\~СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішення суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, вимога позивача про перехід зі стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) є зміною способу стягнення аліментів, а не збільшенням розміру аліментів, як стверджує позивач. Аналогічну правову позицію висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ці ж самі положення закріплено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із\~ст.\~7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет на\~2023\~рік» у\~2023\~році встановлено\~прожитковий мінімум\~на одну\~особу в\~розрахунку на\~місяць для\~дітей віком\~від 6\~до 18\~років,\~з 1\~січня 2 833 грн. Позивач просила стягнути аліменти з урахуванням індексу інфляції. Положеннями ч. 2 ст. 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, стягнення аліментів у частці від заробітку з урахуванням індексу інфляції не передбачено законодавством, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також позивач просила суд допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд звертає\~увагу,\~що у\~ст.\~430\~ЦПК України\~наведено вичерпний\~перелік випадків,\~у яких\~суд допускає\~негайне виконання рішень, зокрема у справах про: 1) стягнення аліментів\~-\~у межах\~суми платежу\~за один\~місяць; 2)\~присудження працівникові\~виплати заробітної\~плати,\~але не\~більше ніж\~за один\~місяць; 3)\~відшкодування шкоди,\~заподіяної каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я або\~смертю фізичної\~особи,\~-\~у межах\~суми стягнення\~за один\~місяць; 4)\~поновлення на\~роботі незаконно\~звільненого або\~переведеного на\~іншу роботу\~працівника; 5)\~відібрання дитини\~і повернення\~її тому,\~з ким\~вона проживала; 6)\~розкриття банком\~інформації,\~яка містить\~банківську таємницю,\~щодо юридичних\~та фізичних\~осіб; 7)\~примусову госпіталізацію\~чи продовження\~строку примусової\~госпіталізації до\~протитуберкульозного закладу; 8)\~встановлення факту\~народження або\~смерті особи\~на тимчасово\~окупованій території\~України,\~визначеній Верховною\~Радою України; 9)\~надання особі\~психіатричної допомоги\~у примусовому\~порядку; 10) видачу або продовження обмежувального припису. Суд роз`яснює позивачеві, що негайне виконання рішень у справах про зміну розміру стягнення аліментів вищевказаною статтею не передбачено. За таких обставин, враховуючи збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд вважає за можливе змінити порядок стягнення визначених раніше судом аліментів з твердої грошової суми у розмірі 800 грн. до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повнолітня дитини. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України). Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. Із матеріалів справи вбачається, що представником позивача на підтвердження понесення витрат на правову допомогу було надано всі необхідні документи. Враховуючи викладене, доведеність та обґрунтованість представником позивача витрат на правову допомогу, їх співмірність, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги при розгляді справи в суді у розмірі 2 500,00 грн. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про зміну способу стягнення аліментів, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 1\~073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial