Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача , та заперечень відповідача. 11.05.2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином. Свої вимоги обґрунтував тим, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 24.04.2019 року, залишеною без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01.08.2019 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності. При цьому цивільний позов [PERSON] було залишено без розгляду, та роз`яснено його право пред`явити позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням злочину, в порядку цивільного судочинства. Так, позивач ствердив, що відповідач [PERSON] обвинувачувався у спричиненні [PERSON] (позивачу) легких тілесних ушкоджень. Вказаний факт мав місце 13.06.2014 року біля приміщення Косівського районного суду близько 12:00 год. Позивач ствердив, що за весь час поки тривало досудове розслідування та судовий розгляд, він поніс значні матеріальні витрати, які полягали в необхідності прибувати за викликом до слідчого, прокурора, суду, проведення експертизи відділенням ОБСМЕ Івано-Франківської ОДА тощо. Крім того, позивач поніс матеріальні витрати пов`язані з підготовкою цивільного позову від 14.12.2019 року, та судові витрати на правову допомогу при написанні даного цивільного позову. Також позивач [PERSON] ствердив, що йому було завдано значних моральних страждань. Оскільки події відбувалися біля приміщення Косівського районного суду, де було мирне зібрання, та перебувала велика кількість людей, громадських активістів. Внаслідок злочинних дій, позивачу було завдано фізичну біль, та він довгий час перебував у стресі, що впливало на стан його здоров`я, та він був змушений звертатися за медичною допомогою. У зв`язку з цим, [PERSON] просив стягнути з відповідача 280 000 гривень моральної шкоди, та 20 800 гривень витрат на професійну правничу допомогу. В судове засідання [PERSON] не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі (т.1 а.с.48). У відзиві на позовну заяву, відповідач [PERSON] позов не визнав, та ствердив, що підстав для задоволення позову немає Так, щодо стягнення процесуальних витрат пов`язаних з розглядом кримінальної справи, то [PERSON] таких клопотань не подавав. Більше того, оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності в суді апеляційної інстанції, [PERSON] жодним чином не вказував необхідності стягнення процесуальних витрат, які він поніс в результаті розгляду кримінального провадження. Також відповідач зазначив, що [PERSON] заявляючи вимогу про стягнення матеріальної шкоди у вигляді понесених процесуальних витрат в розмірі близько 20\~800 гривень, жодним чином не обґрунтував її, та не надав жодних доказів. Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач [PERSON] заперечив, вважає, що саме йому було завдано моральних страждань. Оскільки за фактом події, що мала місце 13.06.2014 року, щодо [PERSON] в Косівському районному суді перебуває кримінальне провадження, в якому [PERSON] визнано потерпілим. [PERSON] вважає, що саме йому було завдано моральних страждань, принижено його честь та гідність, як депутата Косівської районної ради на той час, та як журналіста. А відтак вимоги в частині стгянення моральної шкоди [PERSON] вважає безпідставними. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Косівського районного суду Драч Д.С. від 02.06.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 04.07.2022 року. Ухвалою судді Косівського районного суду Драч Д.С. від 17.10.2022 року залишено без задоволення клопотання [PERSON] про зупинення провадження в справі, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.11.2022 року. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судового справи, на підставі розпорядження керівника апарату про настання обставин, що унеможливлюють участь судді Драч Д.С. (довготривала тимчасова непрацездатність у зв`язку з вагітністю та пологами), визначено Кіцулу Ю.С. для розгляду даної цивільної справи. Ухвалою Косівського районного суду від 05.12.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У відповідності до абзацу другого ч.12 ст. 33 ЦПК України оскільки зміна складу суду відбулася на стадії розгляду справи по суті, судом ухвалено рішення призначити розгляд справи по суті на 24.01.2023 року. 24.01.2023 року у зв`язку з клопотання відповідача [PERSON] було відкладено на 28.02.2023 року (т.1 а.с.47). 28.02.2023 року у зв`язку з клопотанням відповідача [PERSON] розгляд справи було відкладено на19.04.2023 року (т.1 а.с.80). 19.04.2023 року в судовому засідання [PERSON] заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю скористатися правовою допомогою. Розгляд справи було відкладено на 23.05.2023 року (т.1 а.с.103). 23.05.2023 року за клопотання представника позивача [PERSON] та клопотанням відповідача [PERSON] розгляд справи було відкладено на 26.06.2023 року (т.1 а.с. 112-114). 26.06.2023 року за клопотання представника [PERSON] та відповідача [PERSON] розгляд справи було відкладено на 23.08.2023 року (т.1 а.с.134-136). 23.08.2023 року за клопотанням відповідача [PERSON] розгляд справи було відкладено на 04.10.2023 року (т.1 а.с. 105). 04.10.2023 року від відповідача [PERSON] вчергове через канцелярію Косівського районного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому до клопотання відповідач надав скріншот сторінки медичного висновку, як поважність причини відкладення судового засідання. Аналогічне клопотання надійшло у від представника відповідача [PERSON] , та надано копію медичного висновку. Оцінюючи заявлені клопотання, а також докази додані до них, зокрема висновок експерта, суд зауважує, що в такому не міститься жодних ідентифікуючих даних про те, що такий медичний висновок виданий саме [PERSON] . Самостійно перевірити належність вказаного медичного висновку відповідачу, суд позбавлений можливості. Суд зазначає, що справа перебуває в проваджені суду більше одного року. Судом неодноразово відкладався розгляд справи та суд сприяв тому, щоб сторона відповідача мала можливість прийняти участь у розгляді справи однак протягом тривалого часу проведення судових засідань фактично є неможливими в зв`язку з черговими клопотаннями відповідача про відкладення розгляду справи. Відповідно до статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За змістом статей 43, 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Разом з тим, у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів. Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (згідно з рішеннями у справах «Савенкова проти України», № 4469/07 від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України», № 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012). Таким чином, зважаючи на п.5 Рекомендацій від 02.03.2022, передбачена Конституцією України «безперебійність» здійснення правосуддя у разі відкладення та зняття з розгляду справ фактично порушується. Адже відкладення розгляду справи не є її вирішенням по суті. Крім того, судом також врахований висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 915/593/17, згідно з яким, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні. З урахуванням вищевикладеного, оскільки судом були створені всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та обов`язків, та було вжито заходів для належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також зважаючи на те, що розгляд справи неодноразово відкладався, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, а затягування строку розгляду справи в даному випадку може призвести до порушення прав сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, та продовження розгляду на підставі наявних письмових доказів в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії повідомлення про підозру, 09.04.2015 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України (а.с.4). Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 24.04.2019 року задоволено клопотання [PERSON] про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності. Так, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 1201490190000160 від 14.06.2014 року відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду (а.с.5-6). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 01.08.2019 року апеляційну скаргу потерпілого [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 24.04.2019 року - залишено без зміни (а.с.7-9). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, та не можливістю вирішення даного спору в позасудовому порядку. Норми права,\~які за\~застосував суд,\~та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Щодо права позивача на відшкодування завданої шкоди. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Посилання відповідача на те, що відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди, оскільки кримінальне провадження за обвинуваченням його ( [PERSON] ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито, а тому його не визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, є безпідставними з огляду на таке. За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч.1 ст. 49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч.1 ст. 49 КК України, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження. Матеріальна та моральна шкода завдана кримінальним правопорушенням відшкодовується у такому самому порядку як і при ухваленні обвинувального вироку. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди у вигляді процесуальних витрат на правову допомогу, та витрат пов`язаних з прибуттям до суду, проведення експертизи тощо. Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2023 року провадження в цій частині закрито. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 280 000 тисяч гривень. Суд погоджується з доводами позивача щодо спричинення йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, однак вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано легкі тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення ним фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань. Отже, внаслідок винуватих дій [PERSON] , позивачу [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Проте визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнали позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховує рівень фізичного болю та страждання, яких зазнав позивач у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевного страждання, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. При цьому, судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи. Разом з тим, суд також враховує ту обставину, що між сторонами тривалий час існують неприязні відносини, а також те, що відносно позивача [PERSON] в Косівському районному суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченогоч.1 ст. 125 КК України, в якому потерпілим визнано [PERSON] . З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань позивачу є відшкодування йому відповідачем спричиненої моральної шкоди у розмірі 8 000 грн., на підставі чого позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у межах зазначеної суми, - і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст. 23, 1167, 1195 ЦК України,

Outcome: partial