Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

07 червня 2023 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила те, що 22 листопада 2003 року вона уклав шлюб із відповідачем, зареєстрований Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 504. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося. Шлюбні відносини між ними припинені у вересні 2016 року, спільне господарство не ведеться з березня 2023 року. Позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно, примирення неможливо, у зв`язку з чим просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою судді від 23 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 25 липня 2023 року надано сторонам строк для примирення тривалістю два місяці, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 26 вересня 2023 року провадження у справі поновлено. Позивач у судовому засіданні підтримала позов з підстав, зазначених у ньому, просила його задовольнити. Зазначила, що поважає відповідача, однак втратила до нього почуття любові, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу та спільне життя неможливо. Також наголосила на тому, що спільне господарство з відповідачем вони не ведуть з березня 2023 року, не підтримують сімейних відносин як подружжя. Спільного бюджету не мають. Відповідач постійно їздить до міста Києва на роботу. Тривалість відсутності становить по 2 місяці. Вона працює в м.Дніпро, живе у м. Новомосковську. Спору про проживання дітей не має, оскільки старша донька проживає окремо, молодшій доньці 14 років та вона сама вирішить, із ким їй проживати. Відповідач у судовому засідання заперечив проти задоволення позову. Вказав на те, що своїми діями та намаганнями намагається зберегти сім`ю, кохає дружину. Зазначив, що спільне господарство з позивачем ведеться станом на день розгляду справи, він дійсно їздить на роботу на тривалий час, однак так відбувається внаслідок домовленості у сім`ї для забезпечення її потреб. Він залишає кошти для потреб дружини та доньки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що 22 листопада 2003 року [PERSON] та [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис за № 504 /а.с.9/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] /а.с.8/ та повнолітню доньку [PERSON] /а.с.7/. Сторонами в судовому засіданні визнано, що зареєстроване місце проживання позивача та відповідача співпадає, однак, внаслідок обставин роботи відповідач тривалі періоди часу відсутній за місцем проживання через умови роботи, регулярно повертаючись до місця зареєстрованого місця проживання. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України визначено право одного з подружжя подати позов про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Таким чином, вільна згода жінки та чоловіка на шлюб діє протягом всього часу перебування у шлюбних відносинах і зумовлює право на розірвання шлюбу. Подальше існування шлюбу, як добровільного союзу, у разі відсутності вільної згоди жінки чи чоловіка не може продовжуватись. Жоден із подружжя не може бути примушений до продовження шлюбу. Таким чином, ураховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, враховуючи, що заходи з примирення подружжя, вжиті судом, залишилися без результату, позивач заяву про залишення позову без розгляду, закриття провадження, відмову від позову не подала, у судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані та подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а сім`я сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved