Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

18 липня 2023 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло домоволодіння, розташоване за адресою : [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не склала. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Бориспільської нотаріального округу Пєшої Т.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, їй відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно. З цих підстав позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав на спадкове майно. Ухвалою суду від 19 липня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яс-нено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 15 вересня 2023 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від позивача надійшла заява з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги повністю підтримала та просила задовольнити. Від представника відповідача Бориспільської міської ради надійшла заява, якою просив розгляд справи проводити без участі їхнього представника, а при ухваленні рішення поклався на думку суду. Від третіх осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позову. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами заяви та матеріали справи з наявними в ній доказами, в тому числі належним чином завірену копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Приписами ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 12 листопада 2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та позивачем [PERSON] підтвердь-жуються копією свідоцтва про народження (виданого повторно) серії [NUMBER] виданого Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Відділом ЗАГС Дрогобицького виконкому Львівської області, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00029791857 виданого 03 березня 2021 року. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не склала, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 03 листопада 2021 року за [PERSON] , [INFO] , визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Дане рішення набрало законної сили 13 грудня 2021 року, тобто після смерті [PERSON] , а тому остання не змогла отримати правовстановлюючі документи на вказане домоволодіння. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Після смерті\~ [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . 08 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Пєшої Т.М., у зв`язку з чим заведено спадкову справу, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 71407830 від 08 лютого 2023 року. Судом також встановлено, що 06 квітня 2023 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Пєшою Т.М. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,425 га, розташованої : Київська область, Бориспільський район, Любарецька сільська рада, яка належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 454555, видиного 26 лютого 2003 року. Того ж дня, приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Пєшою Т.М. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом щодо земельної ділянки\~площею 1,685\~га з\~кадастровим номером\~3220884800:04:010:0165,\~розташованої :\~Київська область,\~Бориспільський район,\~Любарецька сільська\~рада,\~яка належала\~померлій на\~підставі Державного\~акта на\~право приватної\~власності на\~землю серії\~Р2\~№454555,\~видиного 26\~лютого 2003\~року. Також, 06 квітня 2023 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Пєшою Т.М. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом щодо земельної ділянки\~площею 1,253\~га,\~кадастровий номер:\~3220884800:02:\~004:0167,\~розташованої:\~Київська область,\~Бориспільський район,\~Любарецька сільська\~рада,\~яка \~належала померлій\~на підставі\~Державного акта\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії Р2\~№454555,\~видиного 26\~лютого 2003\~року. Крім того, 06 квітня 2023 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Пєшою Т.М. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом щодо земельної ділянки\~площею 1,1660\~га,\~кадастровий номер:\~3220884800:04:\~009:0593,\~розташованої:\~Київська область,\~Бориспільський район,\~Любарецька сільська\~рада,\~яка належала\~померлій на\~підставі Державного\~акта на\~право приватної\~власності на\~землю серії\~ЯМ №865129. Однак, позивачу відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності [PERSON] .. Наведене підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Пєшою Т.М. від 06 квітня 2023 року за № 139/02-31. 20 квітня 2021 року суб`єктом господарювання ФОП [PERSON] на ім`я [PERSON] виготовлено технічний\~паспорт на\~житловий будинок,\~який розташований\~за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що будинок побудований в 1972 році. З наявних в матеріалах справи документів встановлено, що спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] немає. Доказів протилежного суду не надано. Спірні правовідносини регулюються книгою 6 ЦК України «Спадкове право». Як вбачається зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно вимог ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено у ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК вказано, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 ст. 3 вказаного Закону визначено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав була проведена відповідно законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Відповідно вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі й на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, набула право власності на дане майно в порядку спадкування з моменту відкриття спадщини. У відповідності ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Зважаючи на вказане, суд вважає доведеними обставини, зазначені в позовній заяві, а відтак наявні підстави для її задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved