Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

09 жовтня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва звернулась [PERSON] до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати в розмірі 37\~813,24 грн. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у сторін є спільна дитина, яка проживає з позивачем. Останнім часом відповідач не надає коштів на утримання дитини, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду. Крім того дитина має захворювання, на лікування якого за 2019 рік позивачем витрачено загалом 13\~680,22 грн. За період січень-жовтень 2020 року витрачено на лікування дитини 55\~385,60 грн., на проїзд 3\~560,66 грн. Відповідач також зобов`язаний нести витрати на лікування дитини, а тому вона звертається до суду із позовом про стягнення 1/2 частини цих витрат, що складає 37\~813,24 грн. Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01 грудня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить задовольнити позов частково. Відзив обґрунтований тим, що твердження позивача про те, що відповідач самоусунувся від утримання дитини, не приймає участі у її забезпеченні не відповідають дійсності і спростовуються фіскальними чеками, які також підтверджують участь відповідача у додаткових витратах на дитину. При цьому, розмір платежів перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів. Виходячи з наведеного вважає, що у позивачки взагалі не було підстав для звернення до суду. Будь-яких доказів того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 5000,00 грн щомісяця, позивачка суду не надала. Оскільки відповідач не має можливості сплачувати щомісячно 5000 грн, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, відповідач вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 3000 грн щомісяця, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. При цьому потрібно враховувати платежі за жовтень та листопад 2020 року на загальну суму 5400,00 грн. Щодо додаткових витрат, то з наданих позивачем доказів неможливо достовірно встановити, що вказане захворювання тягне за собою постійне тривале лікування певними ліками, за рекомендацією лікарів та постійні грошові витрати на їх придбання. Надані акти про масаж та квитанції за лютий, березень, липень 2019 р. на загальну суму 3000 грн., проте доказів призначення цього масажу у цей період не надала. Далі позивач надала рахунки за послуги у неврологічній клініці доктора Яценко, однак відсутні докази які саме лікарські послуги надавались, хто призначив, чи потрібні вони дитині. Це стосується і наданих позивачем замовлень від 02.07.2019 рахунок № 3004633605; від 23.08.2019 рахунок № [NUMBER] ; від 16.10.2019 рахунок 3 3004854449 на загальну суму 1\~425 грн, а також всіх інших документів. Квитки на потяг виписані на ім`я позивачки без зазначення дитини, дати квитків не відповідають будь-яким іншим документам (обстеженням, аналізам, чекам, квитанціям). Таким чином, відповідач зазначає, що позивач не надала суду доказів додаткових витрат. Відповідно до збережених чеків, за період 2019-2020, у якості додаткових витрат на дитину, крім аліментів, були перераховані кошти на суму 12800 грн. Вважає за можливе визначити, що розмір додаткових витрат на дитину за 2019-2020 становить 12800 грн, та оскільки зазначена сума перерахована позивачу, відмовити у задоволенні позову. В іншому випадку, оскільки позивач зазначає, що взагалі не отримувала матеріальну допомогу, пропонує усі кошти, які були перераховані позивачу за період з 2019-2020 у розмірі 74\~100 грн(в цю суму не увійшли платежі за жовтень та листопад 2020 у розмірі 5400 грн) зарахувати як додаткові витрати на дитину. 01 грудня 2020 року витребувано докази з Адміністрації Державної прикордонної служби України. 29 січня 2021 року надійшла відповідь з Адміністрації Державної прикордонної служби України. 02 березня 2021 року клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення. 20 квітня 2021 року подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач збільшує вимоги, посилаючись на те, що після подання позовної заяви позивачкою додатково понесені витрати на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та стягнути додаткові витрати в розмірі 42\~751,93 грн. 20 квітня 2021 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог від 20 квітня 2021 року. 27 квітня 2021 року надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що відповідач визнає позов в частині стягнення щомісячних аліментів у розмірі 3000,00 грн. Вказану суму відповідач самостійно перераховує позивачу, що підтверджується чеками. Стосовно додаткових витрат на дитину, то відповідач також добровільно перераховує кошти на лікування дитини. За 2019 квітень 2021 року у якості додаткових витрат були перераховані кошти у сумі 15500 грн і на цю суму відповідач визнає додаткові витрати. Позивачем не доведено додаткових витрат, оскільки відсутні призначення ліків, аналізів, не визначена кількість препаратів, тривалість їх прийняття. 30 серпня 2021 року надійшли пояснення відповідача, відповідно до яких лютий, березень, липень 2019 масаж на 3000 грн. відповідач не визнає, оскільки не було медичного призначення, документи не містять печаток, штампів та будь-яких реквізитів щодо належності підприємству, дозволу фізичної особи на надання послуг з дитячого масажу. Квитанції не містять реквізитів для сплати та не підтверджують факт сплати коштів. За 2019 на лікування 13\~680, 22 грн, січень-жовтень 2020 55\~385,60 грн відповідач не визнає, оскільки щодо рахунків неврологічної клініки Яценко, то відсутні документи щодо того які лікарські послуги надавались, чи відповідають вони захворюванням дитини, чи потрібні вони дитині. Також зазначає, що рахунки не доводять факт сплати. Замовлення від 02.07.2019, від 23.08.2019, від 16.10.2019 на загальну суму 1\~425,00 грн. - відсутні медичні призначення, докази надання послуг, дозвільні документи на надання послуг. Фіскальні чеки на придбання ліків без їх призначення, більшу частину чеків неможливо прочитати. У інших чеках вказані ліки не відповідають віку дитини, не призначені лікарем. Проїзд на лікування та діагностику квитки на потяг виписані на ім`я позивача без зазначення дитини. Дати квитків не відповідають будь-яким іншим документам. Щодо збільшення позовних вимог: відсутні призначення ліків, аналізів, не визначена кількість препаратів, тривалість їх прийняття. Як додаткові витрати відповідачем перераховано з 23.05.2019 по 24.05.2021 коштів на загальну суму 19380,00 грн; як аліменти з 03.02.2020 до 02.08.2021 на загальну суму 49000 грн. В судовому засіданні 20.07.2021 представник позивача підтримала позов, надала пояснення, аналогічні змісту позову. Позивач пропонував сплатити позивачці додаткові витрати 20000 грн, але позивач відмовилась. Відповідач визнає додаткові витрати на суму 20 000 грн та 3000 грн аліментів. Позивач в судовому засідання 20.07.2021 підтримала позов, пояснила, що до звернення до суду відповідач не надавав коштів на утримання дитини, почав допомагати з травня 2021 року. В липні 2019 року сплатив 5000 грн. В 2020 році відповідач додаткові витрати на дитину не сплачував. 04.11.2020 відповідач передав подарунок 2000 грн. Одного разу вона просила матір відповідача ( [PERSON] ) перерахувати їй кошти на ім`я [PERSON] . [PERSON] ходила з нею і дитиною до стоматолога, але грошові кошти не надавала. Представник відповідача в судовому засіданні 27.10.2021 не визнала позов з підстав викладених у відзиві та поясненнях. Додатково пояснила, що додаткові витрати сплачувались як батьком так і бабусею [PERSON] . \~ \~ \~ \~Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю відповідача. Син сплачує на дитину аліменти на додаткові витрати. В деяких квитанціях є її прізвище, оскільки вона надсилала на картку подруги позивачки, про що просила позивачка. За послуги стоматолога вона сплатила 11000 грн. Син в Польщі, надсилає їй (свідку) кошти, а вона пересилає позивачці, тому в квитанціях її прізвище. Від себе вона надає кошти позивачці приблизно 1500 грн 2000 грн щомісяця особисто. З приводу лікарів позивачка вирішує сама. 25 вересня 2023 року до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, за наявними у справі матеріалами. 26 вересня 2023 року надійшла заява представника відповідача про розгляд справи без її участі, позов визнає частково. Просить стягувати аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно, в частині додаткових витрат, за період, вказаний у позові, відповідач визнає 20000,00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 12.08.2019 та не заперечується відповідачем. На теперішній час домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 1, 2 статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У статті 141 Сімейного кодексу України (СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України). За положеннями статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи наведені правові норми та обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, що належить стягнути на утримання дитини, суд виходить з такого. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На підставі матеріалів справи встановлено, що дитина проживає з матір`ю, має захворювання, яке потребує постійного лікування (а.с. 10,14, 15, 17, 19, 20, 111-115). При визначенні розміру аліментів суд також враховує, що згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», встановлено те, що в 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Тобто, розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, на час ухвалення оскаржуваного рішення на одну дитину віком від 6 до 18 років, що відповідає віку сина сторін, не може бути меншим 1 416,50 грн. на місяць, а рекомендований відповідно 2 833 грн. При цьому рекомендований розмір аліментів 2833 грн, може бути присуджений у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач не заперечує проти необхідності надання ним матеріальної допомоги неповнолітньому сину, про що надав докази того, що він добровільно надає матеріальну допомогу, що свідчить про його бажання матеріально утримувати свого сина, і ці доводи суд вважає прийнятними. Одночасно, відповідач заперечує можливість сплати ним аліментів у розмірі 5000 грн, як просить позивач, та згоден сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн щомісячно. Позивачкою не надано суду належних доказів щодо фактичної можливості відповідача сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Суд вважає, що надана позивачем ксерокопія запрошення відповідача на роботу від ТОВ «БІОМАР» тип А № 30998 від 02.11.2018 в республіку Польша з дозволом на працю з 02.11.2018 по 12.10.2021, не може бути належними та допустимим доказом в справі оскільки не підтверджує факту прийняття цього запрошення та розміру отриманого доходу. Суд враховує, що відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Оскільки відповідач є працездатною особою і має забезпечити дитині не тільки мінімальний рівень життя, а достойний рівень, враховуючи стан здоров`я дитини, виходячи з принципу добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти для утримання дитини щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн., починаючи з 09 жовтня 2020 року (дата подання позовну) і до досягнення дитиною повноліття. На переконання суду такий розмір аліментів не поставить його в скрутне становище та відповідатиме вимогам Закону і не порушуватиме прав як позивача так і відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо врахування платежів по аліментам з жовтня 2020 року, суд зазначає, що врахування цих платежів, сплачених з дати звернення позивача до суду, належить до компетенції державного виконавця, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Щодо додаткових витрат на утримання дитини. [PERSON] , [INFO] має захворювання, яке потребує постійного лікування (а.с.14, 15, 17, 19, 20, 111-115). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (розвиток здібностей), що потребує додаткових матеріальних витрат. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), від 14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц (провадження №61-9737св18). Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] консультативними висновками спеціаліста від 08.04.2019, 28.05.2019, 17.09.2019, 10.11.20 встановлено діагноз, рекомендоване лікування. Також 14.04.2020 складена виписка з генетичної карти (а.с. 14,15, 17, 19, 20, 95, 111). Отже, витрати, пов`язані з наявними у дитини захворюваннями є додатковими витратами. Позивач зазначає, що вона понесла додаткові витрати на утримання дитини в зв`язку з його лікуванням 42 751,93 грн, що складає 1/2 частину від загальної суми витрат. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Позивач на обґрунтування необхідності стягнення із відповідача додаткових витрат на утримання сина у зв`язку з хворобою останнього надала низку медичної документації та чеки, квитанції, рахунки, замовлення. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає доведеними витрати позивача на лікування дитини на загальну суму 30\~134,58 грн, що відповідає призначенням лікаря та підтверджені належними доказами. До вказаних витрат суд також зараховує витрати на проїзд до м. Одеса у сумі 180 грн (а.с. 96). Інші витрати на проїзд суд не враховує, оскільки вони не відповідають датам та місцю проведених консультацій, лабораторних досліджень. Також витрати на проведення масажу (а.с. 24, 25) суд відхиляє, оскільки відсутнє відповідне призначення лікаря. Витрати на лікарські послуги в неврологічній клініці Яценко (а.с. 28-30) суд також відхиляє, оскільки з наданих рахунків не вбачається які лікарські послуги надавались, що унеможливлює перевірку чи призначались вони дитині. Також дослідження від 02.07.2019, 16.10.2019, 23.08.2019, 09.05.2020, 26.02.2020, 19.05.2020, товарний чек № 14115, дослідження від 25.09.2020, рахунок від 06.09.2020, 31.08.2020, 18.08.2020, 01.04.2019 (а.с. 31, 32, 33, 37, 39, 44, 47, 48, 49) суд відхиляє, оскільки не підтверджено призначення цих досліджень лікарем. Розрахунок оплати за послуги медичної допомоги № 200214/104 від 14.02.2020 є неналежним доказом понесення додаткових витрат у зв`язку із захворюванням дитини, оскільки відсутнє направлення лікаря на ці послуги, цей рахунок не містить зазначення суб`єкта надання послуг, підпису, не засвідчений належним чином. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 і 2 статті 77 ЦПК України). За змістом частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тому частково заслуговують на увагу доводи відповідача щодо недоведеності розміру додаткових витрат. Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Суд звертає увагу, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого. З урахуванням наведеного, наданих позивачем доказів та рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, 1/2 частина додаткових витрат, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , складає 15\~067,29 грн. Разом з тим, з наданих відповідачем доказів встановлено, що з 27.03.2020 до 21.07.2021 ним сплачено позивачу додаткові витрати на утримання дитини у сум 15\~980,50 грн., що підтверджується чеками та поясненнями свідка [PERSON] . При цьому, суд не враховує оплати проведені 23.09.2019 у сумі 2700 грн. та 07.10.2020 2000 грн, оскільки такі оплати проведені [PERSON] на ім`я інших осіб. Враховуючи встановлений судом розмір додаткових витрат, який має сплатити відповідача та розмір вже сплачених відповідачем додаткових витрат, який перевищує визначений судом, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину слід відмовити. Враховуючи викладене, позов належить задовольнити частково. Розглядаючи розподіл судових витрат, суд доходить висновку, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial