Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

23 травня 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що 09 грудня 1999 року у Другому Малиновському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 551. Від спільного шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільне господарство вони не ведуть. Причиною розпаду сім`ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння, вони є різними за характером людьми, у них різні погляди на побутові питання, різні життєві позиції, у них відсутні взаємні почуття, спільно не проживають, оскільки позивач тривалий час з дітьми проживає за кордоном. Тобто повноцінних сімейних відносин між сторонами немає, подальше перебування позивача у шлюбі буде суперечити її інтересам, спричиняти позивачу неабияких моральних страждань з приводу невпевненості у своєму майбутньому та відсутності сімейного щастя. На примирення вона не згодна, вважає, що збереження сім`ї є неможливим. Посилаючись на дані обставини, позивач просила суд шлюб з відповідачем розірвати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2023 року цивільну справу № 521/13036/23 передано судді Громіку Д.Д. для розгляду. Згідно ч. 6 ст.\~19\~ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.\~274\~ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст.\~275\~ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Частиною 2 ст. 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Ухвалою суду від 24 травня 2023 року відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд у спрощеному провадженні з повідомленням сторін. 20 червня 2023 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.06.2023 року у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу відмовлено. Також 20 червня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 29 червня 2023 року було відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в порядку загального позовного провадження. 20 червня 2023 року [PERSON] до канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підстави розлучення викладені позивачем не відповідають дійсності. В лютому 2022 році, після вторгнення російської федерації на територію України, дружина виїхала з дітьми до Польщі та в подальшому мешкала у м.Варшава. До подання даного позову ніяких сварок та протиріч між ними не було, тому дана позовна заява стала для нього несподіванкою. 10 липня 2023 року представником позивача [PERSON] до канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси було подано відповідь на відзив, згідно якого обставини, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, не відповідають дійсності, оскільки з боку відповідача протягом тривалого часу мали місце постійні скандали, приниження, спілкування та флірт [PERSON] з іншими жінками, заборона позивачу реалізувати себе у своїй професії, порушення її особистих кордонів. Відповідач не може усвідомити, що позивач дійсно має бажання розірвати з ним шлюб, оскільки життя з відповідачем є нестерпним. Позивач неодноразово вказувала відповідачу на недоліки їх відносин, пояснюючи йому, що його спілкування з нею та дітьми для неї неприйнятне. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також зазначила, що відповідач протягом значного періоду здійснював відносно позивача психологічний тиск, постійно її принижував як особистість, не давав їй розвивати себе у професійному напрямку, у зв`язку з чим позивач була вимушена звертатись за допомогою до професійного психолога. Представник позивача також зазначила, що позивач вже тривалий час мешкає у Польщі, де влаштувалася на роботу, відвідує різні курси та має намір остаточно залишись там мешкати, а також почати нове життя. Проти примирення позивач категорично заперечує, оскільки саме поодаль від відповідача вона почуває себе спокійно та безпечно. Твердження відповідача, що вони разом святкували Новий рік та день народження дитини, мали місце тільки з тієї причини, що у них від спільного шлюбу є троє дітей і позивач робить все можливе, щоб вони не були обділені увагою з боку обох батьків. Крім цього, представник позивача також звернула увагу, що з моменту звернення до суду з вищевказаним позовом, сторони неодноразово зустрічались, а у вересні 2023 року навіть разом відвідували психолога, однак дані зустрічі жодних позитивних результатів для збереження шлюбу не дали, а навпаки позивач чітко визначилась, що бажає розлучитись з відповідачем. Також представник позивача наголошувала на тому, що жодних перешкод у спілкуванні відповідачу з дітьми вона не чинить та не налаштовує їх проти батька. Двоє дітей від спільного шлюбу вже повнолітні, а меншій дитині виповнилось вже 14 років і він сам вже має можливість визначатись щодо проживання та спілкування з батьками. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо розірвання шлюбу та на стадії виступу із вступним словом, просив суд надати термін на примирення, зазначив, що дружина з дітьми з початку війни перебуває за кордоном, припускає, що саме довга розлука, постійний стрес та психоемоційне перевантаження дружини вплинуло на прийняття нею рішення щодо розірвання шлюбу. Вважає, що при поверненні дружини до України, або коли він зможе виїхати до неї, вони поспілкуються та дружина передумає розлучатись. Також позивач неодноразово наголошував на тому, що звернення позивача до суду з відповідним позовом не є дійсним її волевиявленням, а вона попала під чиїсь вплив, скоріш за все психолога. Хоча позивач звернувся до суду з усним клопотанням, щодо надання строку на примирення вже під час заслуховування вступного слова, суд, з урахуванням обставин справи, вважає за можливе надати оцінку його доводам та зазначає, що підстав для надання строку для примирення не вбачається, оскільки відповідач не зміг чітко обґрунтувати, яким чином наданий строк посприяє збереженню сім`ї. Крім того, суд враховує, що з моменту коли відповідач дізнався про подання позовної заяви про розірвання шлюбу (13 червня 2023 року) по день судового засідання, минуло більше 3,5 місяців, підтверджень дій направлених на досягнення примирення судом не встановлено, а також те, що позивачка категорично заперечувала проти подальшого звереження шлюбу, суд вважає, що надання строку на примирення буде суперечити інтересам позивачки та моральним засадам суспільства. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (п. 5 ч. 1 ст. 251 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши обставини справи у сукупності, доходить до наступного висновку. Під час розгляду справи судом встановлено, що 09 грудня 1999 року у Другому Малиновському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 551, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу подружжя має трьох дітей, один з яких неповнолітній, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 361, серія [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело прав. Крім цього,\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст. 5 "Рівноправність подружжя" Протоколу N 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні". Отже принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. З огляду на зазначене, зважаючи на те, що сторони вже тривалий час проживають окремо, позовну заяву було подано до суду в травні 2023 року і на день проведення судового засідання позивач не відмовилась від позову, зважаючи на те, що судом встановлено, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. На підставі ч. 3 ст. 105, ст. ст. 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved