Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації. Позов мотивований тим, що позивач із відповідачкою перебували у період з 20.05.2000 по 16.11.2020 у зареєстрованому шлюбі, за час перебування у якому набули спільне майно, а саме: 04.01.2013 було придбано транспортний засіб «Honda CR-V», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , що був перереєстрований Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області на підставі довідки-рахунка серії ДПІ № 918546 від 29.12.2002, виданої ТОВ «Авто-Арсенал» на [PERSON] . Даний автомобіль належав до спільної сумісної власності подружжя, а тому і позивач, і відповідачка мали рівні права на користування цим майном. Проте, відповідачка 17.10.2020, під час перебування у шлюбі із позивачем, без його згоди та відома здійснила недобросовісне відчуження даного транспортного засобу, а територіальним центром № 0541 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області здійснено перереєстрацію на підставі договору купівлі-продажу № 327/20/006030 від 06.10.2020, виданого ПП ВТП «Гермес», на громадянина [PERSON] . Всупереч тому, що даний транспортний засіб належав до спільної сумісної власності подружжя, а позивач мав право на рівну частку такого майна, відповідачка, порушуючи права позивача щодо володіння, користування та розпорядження таким майном, відчужила автомобіль на користь третьої особи та одноособово привласнила кошти від його продажу, не сплативши позивачу його обов`язкову частку у грошовому еквіваленті. Те, що позивач не знав про відчуження спільного транспортного засобу та не отримував належні йому грошові кошти також підтверджується обставинами, встановленими рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2020 у справі № 127/21496/20. У зв`язку із чим позивач вважає, що він має право на стягнення грошової компенсації за відчуження його частки у спільному майні. Вищевикладене й стало підставою звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідачки на його користь грошової компенсації вартості частки транспортного засобу «Honda CR-V», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , що складає 184\~495, 50 гривень. Ухвалою суду від 11.07.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 11.07.2023 та копію позовної заяви із доданими до неї документами відповідачка отримала особисто 02.08.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 30) Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 11.07.2023, від відповідачки відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідачки на адресу суду також не надійшли. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2020 у справі № 127/21496/20, яке набрало законної сили 17.12.2020, що підтверджується інформацією з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, зареєстрований 20.05.2000 між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано. (а.с. 9-10) Судом встановлено, що в період перебування сторонами по справі у зареєстрованому шлюбі - 04.01.2013, було придбано транспортний засіб «Honda CR-V», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , що був перереєстрований Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області на підставі довідки-рахунка серії ДПІ № 918546 від 29.12.2002, виданої ТОВ «Авто-Арсенал», на ім`я [PERSON] , що підтверджується відповіддю регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області № 31/2-Р-100/аз від 19.06.2023 на адвокатський запит від 07.06.2023. (а.с. 11-13) Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом (ч. 2 і ч. 3 ст. 355 ЦК України). Відповідно до ч. 3 \~ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, \~якщо інше не\~встановлено договором \~або законом. Згідно із\~ст.\~ 60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення ст. 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вищевказана позиція узгоджується із позиціями, висловленими Верховним Судом\~України в\~постанові від\~24.05.2017\~у справі\~№ 6-843цс17, Великою\~Палатою Верховного\~Суду у\~постанові від\~21.11.2018\~у справі\~№ 372/504/17 та Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц, від 07.11.2018 у справі\~№ 405/2391/15-ц, від 22.02.2021 у справі № 264/2232/19. Однак, доказів того, що рухоме майно є особистою приватною власністю відповідачки, суду не надано. Таким чином, відповідачкою не спростовано презумпцію спільності набутого в період шлюбу майна. Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що транспортний засіб «Honda CR-V», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~369\~ЦК України\~співвласники майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~володіють і\~користуються ним\~спільно,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними.\~Розпоряджання майном,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~здійснюється за\~згодою всіх\~співвласників,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що під час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі 17.10.2020, транспортний засіб «Honda CR-V», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , було перереєстровано територіальним центром № 0541 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області на підставі договору купівлі-продажу № 327/20/006030 від 06.10.2020, виданого ПП ВТП «Гермес», на громадянина [PERSON] , що підтверджується відповіддю регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області № 31/2-Р-100/аз від 19.06.2023 на адвокатський запит від 07.06.2023. (а.с. 11-13) Згідно із\~ст.\~65\~СК України\~дружина,\~чоловік розпоряджаються\~майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~за взаємною\~згодою. При\~укладенні договорів\~одним із\~подружжя вважається,\~що він\~діє за\~згодою другого\~з подружжя.\~Дружина,\~чоловік має\~право на\~звернення до\~суду з\~позовом про\~визнання договору\~недійсним як\~такого,\~що укладений\~другим із\~подружжя без\~її,\~його згоди,\~якщо цей\~договір виходить\~за межі\~дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово .\~Згода на\~укладення договору,\~який потребує\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~має бути\~нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Позивач заперечує надання згоди на розпорядження вищевказаним транспортним засобом, що на момент його відчуження відповідачкою перебував у спільній сумісній власності його та відповідачки. Сімейні відносини регулюються на\~засадах справедливості, добросовісності та\~розумності, відповідно до\~моральних засад суспільства (ст.\~7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер та\~ інші джерела правового регулювання, у\~першу чергу акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в\~ тому, що\~загальні засади (принципи) є\~за своєю суттю нормами прямої дії та\~повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що\~містяться в\~актах сімейного законодавства. Дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що\~характеризується чесністю, відкритістю і\~повагою інтересів іншої сторони договору або\~відповідного правовідношення. Як вбачається з рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2020 у справі № 127/21496/20, яке набрало законної сили 17.12.2020, відповідачка у даній справі [PERSON] була ініціатором розірвання шлюбу із [PERSON] , звернувшись до суду із позовом про його розірвання, зазначивши, що за спільним рішенням подружжя понад рік тому припинило шлюбні відносини та спільне проживання. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. З інформації по справі № 127/21496/20, що міститься на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/, доступ до якої є публічним, вбачається, що із вищевказаним позовом [PERSON] звернулась до суду 01.10.2020. Отже, транспортний засіб було відчужено відповідачкою в період перебування подружжя в процесі розірвання шлюбу і не проживання спільно вже понад один рік до цього (подружжя не мало спільного побуду, не вело спільне господарство, проживало окремо). Доказів того, що договір купівлі-продажу транспортного засобу було укладено в інтересах сім`ї, і одержані від його реалізації грошові кошти були використані також в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять. При цьому судом прийнято до уваги, що відповідачка не скористалася своїми процесуальними правами, не надала суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача та/або повинні були бути враховані судом при вирішенні даного спору. Таким чином суд прийшов до висновку, що відповідачка здійснила відчуження рухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, і використала кошти, одержані від його реалізації, на свій розсуд проти волі іншого з подружжя позивача по справі і не в інтересах сім`ї та не на її потреби. У випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Судом враховано, що оспорювання договору купівлі-продажу, в даному випадку транспортного засобу, за таких обставин законом не вимагається.\~\~ Вищевказане узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 161/79/18, від 23 лютого 2022 року у справі № 440/139/19, від 21 вересня 2023 року в справі № 333/3529/19. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також, ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що шлюбний договір між подружжям не укладався, згоди щодо поділу майна, що є спільною сумісною власностю подружжя, між ними не було досягнуто, обставини для відступлення від засади рівності часток подружжя у спільній сумісній власності відсутні, а тому частки у майні, що є спільною сумісною власністю дружини та чоловіка є рівними по . Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Встановивши вищевказані обставини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсації частки вартості транспортного засобу «Honda CR-V», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] . Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вищевказане узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 21 вересня 2023 року в справі № 333/3529/19. Визначаючи вартість відчуженого відповідачкою автомобіля, суд бере до уваги консультативний висновок № ІК-19 від 23.06.2023, складений експертом-оцінювачем відділу оцінки майна та судових експертиз Вінницької торгово-промислової палати Зобніним Г.В., про середньоринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна, що з урахуванням наведених вище положень, а також поведінки сторони відповідача, яка протягом перебування справи в провадженні суду не надала жодної інформації, зокрема щодо ціни продажу автомобіля чи його ринкової вартості, що на думку суду, відповідає вимогам законності та справедливості. Суд зауважує, що одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 4, п. 5 і п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно із консультативним висновком № ІК-19 від 23.06.2023, складеним експертом-оцінювачем відділу оцінки майна та судових експертиз Вінницької торгово-промислової палати Зобніним Г.В., про середньоринкову вартість колісного транспортного засобу, середньоринкова вартість транспортного засобу «Honda CR-V», 2008 року випуску, станом на 23.06.2023 становить 368\~991, 00 гривень. (а.с. 14-16) Таким чином, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що грошова компенсація частки вартості транспортного засобу «Honda CR-V», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , становить 184\~495, 50 гривень. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 11.07.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідачки грошової компенсації вартості частки транспортного засобу «Honda CR-V», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , в розмірі 184\~495, 50 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1\~844, 96 гривень за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.07.2023. (а.с. 3) Згідно ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~844, 96 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved