Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

позивач звернулась із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Шоста київська державна нотаріальна контора про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 28.10.2020 вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яку успадкувала від [PERSON] як її онука. В свою чергу, [PERSON] була спадкоємцем 1/2 частин квартири [ADDRESS] після смерті рідної сестри [PERSON] . Позивачка зазначила, що при оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом дізналась, що інша частка на вказану квартиру згідно інформаційної довідки комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 17.06.2003 № 11-3982, зареєстрованого в БТІ 19.06.2003 за реєстровим № 3470. Відповідач [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] за життя рідної сестри [PERSON] від якої успадкувала 1/2 частини у квартирі [ADDRESS] за законом, життям та здоров`ям [PERSON] не цікавилась, матеріальну допомогу не надавала, є громадянкою російської федерації, проживає за межами України тривалий час. Позивачка разом з [PERSON] опікувалась [PERSON] , доглядала її протягом 1995 - 2002 років і до дня її смерті, надавали фінансову допомогу. У зв`язку з вищевикладеним просить у позові встановити факт ухилення [PERSON] від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та усунути її від права на спадкування. Ухвалою суду від 23.09.2022 було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку позовного (загального) провадження. Ухвалою суду від 19.05.2023 задоволено клопотання позивача та витребувано спадкову справу з Шостої київської державної нотаріальної контори а також закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги викладені у позовній заяві підтримала в повному обсязі. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подала, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Згідно з частиною 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. З матеріалів спадкової справи № 142/02 [PERSON] , наданої Шостою київською державною нотаріальною конторою судом встановлено, що спадкове майно померлої складалось з квартири [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності відповідно до свідоцтва про право на власність від 05 січня 1998 року, виданого згідно з розпорядженням ЖКК АТ «Промтехмонтаж-2» № 698. Після її смерті квартира була успадкована її сестрами [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.06.2003, зареєстрованого в реєстрі № ІІ-3982 спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] є сестра померлої, громадянка російської федерації - [PERSON] , яка мешкає в російській федерації, [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2002 спадкоємцем 1/2 частини квартири [ADDRESS] є сестра померлої - [PERSON] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 07.09.2020 КВ -2020 № 23318 згідно з даним реєстрових книг бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована 1/2 частини за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 6 від 08.10.2002 № 11-8061 та зареєстрованого в бюро 04.11.2002 за реєстровим номером №3470 та 1/2 частин за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 6 від 17.06.2003 № 11-3982 та зареєстрованого в бюро 19.06.2003 за реєстровим № 3470. Як свідчать надані позивачем докази, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияницею А.Ф., 28.10.2020 [PERSON] - онука [PERSON] , яка померла [INFO] , отримала у спадщину 1/2 частину квартири [ADDRESS] , на підставі заповіту, посвідченого 27.10.2017. Відповіднно до ч. 2 ст. 267 СК України Повнолітні брати і сестри зобов`язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу. Позивач стверджує, що разом з [PERSON] здійснювали догляд за [PERSON] , інших родичів, дітей, крім сестер та позивачки вона не мала. [PERSON] хворіла, систематично перебувала у стаціонарі, страждала на фізичні розлади, самостійно не була в змозі забезпечити нагальні потреби та потребувала догляду, що було підтверджено допитаним в судовому засіданні свідком [PERSON] . Як свідчать пояснення [PERSON] відповідач життям та здоров`ям [PERSON] не цікавились, родинні стосунки з нею не підтримувала, виїхала у 1974 році до російської федерації, має російське громадянство, що підтверджується документами зі спадкової справи, жодного разу не відвідувала рідних сестер у Києві, не приймала участі у покращенні становища [PERSON] , не надавала їй матеріальної допомоги, своєю бездіяльністю по відношенню до рідної сестри порушила не лише норми моралі, але й приписи закону, опікувались нею позивачка та друга сестра - [PERSON] , яка померла [INFO] . Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що перебувала у дружніх стосунках з [PERSON] та [PERSON] , були подругами дитинства, вчились разом у школі, підтримували одна одну усе життя. Натомість відповідач ще у 1974 році виїхала у м. Ростов російської федерацїї, з цього часу проживає там, родинні стосунки з рідною сестрою [PERSON] не підтримувала, станом здоров`я не цікавилась, про її хвороби і смерть дізналась від сестри [PERSON] , участь у похованні не приймала. Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст.1224 ЦК України, можливо за умови , якщо таке право на спадкування існує. Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку. З аналізу норм ст.1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування. До першої належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом (частини 1-2 ст.1224 ЦК України). До другої групи (ч.ч.3-5 ст.1224 ЦК України) належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у частинах 1,2 даної статті. Тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається. Виходячи з положень частини 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01.04.2019 у справі № 752/12158/14-ц, від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15-ц та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25.03.2019 по справі № 766/810/17, від 11.02.2019 по справі № 756/11676/16-ц. Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається як на підставу усунення відповідача від права на спадкування на наявність обставин, визначених у ч. 3 ст. 1224 Цивільного кодексу України, мотивує тим, що відповідач - сестра спадкодавця, не забезпечила належної допомоги останній, враховуючи що [PERSON] була похилого віку, хворіла та потребувала стороннього догляду, що дає підстави для усунення відповідача від права на спадкування майна після смерті сестри. Враховуючи, що викладені обставини справи були підтверджені допитаним в судовому засіданні свідком, протилежного стороною відповідача не доведено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved