Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

І. Суть позовної заяви 1.1. [PERSON] звернулася до суду із позовом до Ізмаїльської міської ради, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватне підприємство «Фірма «Бізнес-Партнер» (надалі ПП «Фірма «Бізнес-Партнер»), яким просила визнати незаконним та скасувати рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області 49 сесії VІІ скликання Ізмаїльської міської ради Одеської області №6267- VІІ від 24 грудня 2019 року «Про надання дозволу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] ». 1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належав на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Частки у справі спільної часткової власності складали: [PERSON] 1/2 частки, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 1/2 частки. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року у справі №500/2941/15-ц належні їм частки у справі спільної часткової власності на будинок виділені в окремий об`єкт нерухомості, а право спільної часткової власності між ними припинено. Також зазначеним рішенням та додатковим рішенням від 11 вересня 2018 року, з урахуванням виділу часток будинку в окремі одиниці, визначено порядок користування земельною ділянкою, площею 516 кв.м, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виділено земельну ділянку (з урахуванням площі забудови приміщень частини житлового будинку літ. «А» та надвірними спорудами), що складає 243,55 кв.м, яка в цілому складається з наступних двох ділянок: перша ділянка площею 68,85 кв.м та друга земельна ділянка площею 174,7 кв.м; [PERSON] виділено земельну ділянку площею 243,55 кв.м. Земельну ділянку площею 28,9 кв.м залишено в загальному користуванні. Таким чином, на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року та додаткового рішення від 11 вересня 2018 року земельна ділянка, що закріплена за вищевказаним житловим будинком з надвірними спорудами та господарськими будівлями фактично була поділена на 4 земельні ділянки: І площею 243,55 кв.м, що була виділена [PERSON] ; ІІ площею 68,85 кв.м, що була виділена відповідачам (земельна ділянка під будинком, що був виділений відповідачам); ІІІ площею 174,7 кв.м, що була виділена відповідачам; ІV площею 28,9 кв.м, що була залишена в загальному користуванні сторін. Рішенням 22 сесії VІІ скликання №2216-VІІ від 28 квітня 20017 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0258 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , з яких 243,55 кв.м, виділених їй на підставі рішення суду у конкретне користування та 14,45 кв.м за рахунок земельної ділянки загального користування (1/2 її частина), оскільки без частини такої земельної ділянки належний їй житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями позбавлений виходу як на [ADDRESS] , так і на будь-яку іншу вулицю. ПП «Тайзер Експо України» були проведені необхідні роботи з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Оскільки відповідачі відмовилися підписати акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, землевпорядна організація зупинила проведення подальших робіт із виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У зв`язку з цим, у листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із позовом про визнання права на безоплатну передачу земельної ділянки. В ході розгляду справи стало відомо, що рішенням 49 сесії VІІ скликання Ізмаїльської міської ради Одеської області №6267-VІІ від 24 грудня 2019 року відповідачам надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0244 га у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . В той же час, з Кадастрового плану зовнішніх меж земельної ділянки, наданої у власність [PERSON] , вбачається, що загальна площа земельної ділянки складає 0,0250 га, а також те, що земельна ділянка, на розроблення проекту землеустрою якої надано згоду рішенням №6267-VІІ є однією цілою земельною ділянкою, а не складається з двох земельних ділянок, як це передбачено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року та додатковим рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду одеської області від 11 вересня 2018 року. Також, з вказаного кадастрового плану вбачається, що до загальної площі земельної ділянки, що в подальшому буде надана у власність відповідачам, входить земельна ділянка площею 28,9 кв.м, що була залишена в загальному користуванні сторін. Окрім цього, рішення 49 сесії VІІ скликання Ізмаїльської міської ради Одеської області №6267-VІІ від 24 грудня 2019 року суперечить рішенню 22 сесії VІІ скликання Ізмаїльської міської ради Одеської області №2216-VІІ від 28 квітня 2017 року, оскільки рішенням від 24 грудня 2019 року надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність частини земельної ділянки щодо якої раніше, рішенням від 28 квітня 2017 року Ізмаїльська міська рада вже надавала згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність. Вказані невідповідності, помилки та неточності призводять до порушення прав позивачки як землекористувача (власника) суміжної земельної ділянки, що, на її думку, свідчить про незаконність оскаржуваного рішення. ІІ. Процедура 2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 07 травня 2020 року, справа №946/2630/20\~ передана на розгляд судді Смокіній Г.І. (а.с.19 т.1). 2.2. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Смокіної Г.І. від 12 травня 2020\~року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.40 т.1). 2.3. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Смокіної Г.І. від 12 травня 2020 року забезпечено позов шляхом заборони Ізмаїльській міській раді Одеської області затверджувати проект землеустрою щодо відведення у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , дозвіл на розробку якого надано рішенням Ізмаїльської міської ради Одеської області 49 сесії VІІ скликання Ізмаїльської міської ради Одеської області №6267- VІІ від 24 грудня 2019 року (а.с.41 т.1). 2.4. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Смокіної Г.І. від 28 грудня 2020 року провадження у справі закрито (а.с.120-123 т.1). 2.5. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Смокіної Г.І. від 28 грудня 2020 року (а.с.139-141 т.1). 2.6. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року підготовку апеляційного розгляду справи закінчено (а.с.162 т.1). 2.7. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2020 року про закриття провадження скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.238-245 т.1). 2.8. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 22 березня 2023 року, справа №946/2630/20\~ передана на розгляд судді Бальжик О.І. (а.с.2 т.2). 2.9. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Бальжик О.І. від 27 березня 2023 року справа прийнята до свого провадження, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.3 т.2). 2.10. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 травня 2023 року до участі у справі залучено правонаступника [PERSON] [PERSON] (а.с.26 т.2). 2.11. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.70 т.2). 2.12. Під час розгляду справи здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів. ІІІ. Позиція учасників 3.1. Позивачка [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Позивачка направила представника з належним чином посвідченими повноваженнями. Відповідачки звернулись із заявами про розгляд справи у їх відсутність (а.с.10, 24, т.2). 3.2. У судовому засіданні представник позивачки позову заяву підтримав та наполягав на її задоволенні на підставі викладених у ній доводів. Додатково пояснив, що оскаржуваним рішенням Ізмаїльської міської ради фактично було змінено порядок користування земельною ділянкою, встановлений рішенням суду. 3.3. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що дійсні межі земельної ділянки, орієнтація на місцевості та трактування землевпорядної документації є обставинами, встановлення яких потребує спеціальних знань. Такі доводи не є питанням права і для з`ясування таких обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу реєстрації права користування земельною ділянкою відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що виникло на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року, додаткового рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 вересня 2018 року та ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 квітня 2019 року у справі №500/2941/15-ц. Крім того, позивачкою не надано жодних доказів виникнення права користування земельною ділянкою площею 14,45 кв.м зі складу земель, залишених у загальному користуванні за вказаними судовими рішеннями. 3.4. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, заперечувала проти задоволення позову, надавши відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтовано тим, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало відповідне клопотання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий план зовнішніх меж земельної ділянки, збірний кадастровий план, ситуаційний та генеральний план. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року та додаткове рішення від 11 вересня 2018 року у справі №500/2941-15ц, на які посилається позивач, до Ізмаїльської міської ради не надходили. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 4.1. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року у справі №500/2941/15, окрім вирішення вимог щодо нерухомого майна, встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 516 кв.м, розташованою за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виділено у користування земельну ділянку (з урахуванням площі забудови приміщень частини житлового будинку літ. «А» та надвірними спорудами), що складає 243,55 кв.м, яка в цілому складається з наступних двох ділянок: - перша ділянка площею 68,85 кв.м за координатами меж за точками 10-11-12-13-14-38-37--36-10, зазначеними у висновку №117/2015 судової будівельно-технічної експертизи, складеному 19 жовтня 2015 року ПП «Одеський науково дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.»; - друга земельна ділянка площею 174,7 кв.м, координатами меж за точками 15-16-17-18-19-20-21-22-23-24-25-26-27-28-29-30-31-32-33-15, зазначеними у висновку №117/2015 судової будівельно-технічної експертизи, складеному 19 жовтня 2015 року ПП «Одеський науково дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.»; - вхід на територію земельних ділянок, виділених [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , організовано з боку [ADDRESS] , через існуючу хвіртку, з території загального користування; [PERSON] виділено у користування земельну ділянку, площею 243,55 кв.м за координатами меж за точками 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17-18-1, зазначеними у висновку №117/2015 судової будівельно-технічної експертизи, складеному 19 жовтня 2015 року ПП «Одеський науково дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.»; - вхід на територію земельної ділянки, виділеної [PERSON] , організовано з боку [ADDRESS] , через існуючу хвіртку, з території загального користування (а.с.11-13 т.1, а.с.93-97 т.2). 4.2. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року внесено виправлення в описовій, мотивувальній та резолютивній частині рішення шляхом зазначення замість житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , а також доповнення в перелік надвірних споруд, які виділені в натурі та за якими визнано право власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбиральню літ. «Ж» (а.с.98, 99 т.2). 4.3. Додатковим рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 вересня 2018 року, окрім вимог щодо нерухомого майна, залишено в загальному користуванні сторін земельну ділянку площею 28,9 кв.м за координатами поворотних точок ліній поділу земельної ділянки, які описуються в такий спосіб: - від точки 14 по прямій лінії на відстані 2,0 (до точки 15); з подальшим поворотом вліво по прямій лінії на відстані 4,47 м (до точки 33); з подальшим поворотом вліво по прямій лінії на відстані 3,02 м (до точки 34); з подальшим поворотом вліво по прямій по прямій лінії на відстані 12,33 м (до точки 35); з подальшим поворотом вліво по прямій лінії на відстані 1,47 м (до точки 36); з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 11,68 м (до точки 37); далі в тому ж напрямку по лінії на відстані на відстані 1,71 м (до точки 38); з подальшим поворотом вправо по прямій лінії» (а.с.15, 16 т.1, а.с.100-102 т.2). 4.4. Вказані рішення набрали законної сили та в подальшому не оскаржувалися. 4.5. Рішенням Ізмаїльської міської ради 22 сесії VІІ скликання №2216-VІІ від 28 квітня 2017 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0258 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (а.с.17 т.1). 4.6. Рішенням Ізмаїльської міської ради 49 сесії VІІ скликання №6267-VІІ від 24 грудня 2019 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0244 га у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (а.с.18 т.1, а.с.11 т.2). V. Оцінка та висновки суду 5.1. Стаття 19, частина перша статті 55 Конституції України проголошують, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 5.2. Стаття 393 ЦК України передбачає, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. 5.3. Згідно з частиною першою статті 173 ЗК України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. 5.4. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. 5.5. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частини перша, друга статті 116 ЗК України в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). 5.6. За змістом частини першої, другої, шостої-дев`ятої статті 118 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1\~цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного\~висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. 5.7. Частиною першою статті 122 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 5.8. Ключовим правовим питанням, щодо якого виник спір, є надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на яку претендує декілька осіб. 5.9. У постанові від 29.09.2020 у цивільній справі №688/2908/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо\~надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною.\~Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи. Таким чином, ключовим для вирішення питання про правомірність дій органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки\~кільком особам, є оцінка добросовісності дій міської ради під час ухвалення оскаржуваного рішення.\~ Зазначений правовий висновок є застосовним до ситуацій, коли спір виник у зв`язку із наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки двом (чи більше) особам, тобто коли на одну ділянку є два кандидати.\~\~ Велика Палата Верховного Суду не заперечувала саму можливість надання дозволу декільком заявникам, запропонувавши оцінювати правомірність таких рішень з огляду на їх добросовісність, виходячи з конкретних обставин справи. 5.10. У постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі №\~815/6942/17, 28 вересня 2021 року у справі №462/4395/17, від 22 жовтня 2020 року у справі №815/7279/16, від 11 грудня 2019 року у справі №814/1241/16, від 15 вересня 2020 року у справі №815/3055/17 та інших cформульовано правовий висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України. 5.11. У постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17 Верховний Суд погодився з тим, що\~«чинним законодавством не передбачено право сільської ради відступати від положень ст.118 Земельного кодексу України, в тому числі не передбачено й прийняття сільською радою рішення про відмову у задоволенні вимоги, порушеної в заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі». 5.12. Згодом цей висновок було застосовано в багатьох інших справах. Узагальнено його суть зводиться до того, що дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки треба надавати усім, хто звернувся. Як наслідок, проект можуть розробляти одночасно декілька замовників, а хто з них отримає ділянку, - визначатиметься на стадії затвердження проекту та надання її у власність. 5.13. Касаційний адміністративний\~суд у\~складі Верховного\~Суду у\~постанові від\~18\~травня 2022\~року у\~справі №154/3345/16,\~дійшов висновку,\~що застосуванню підлягає правовий висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України (п. 21 цієї постанови), та правовий висновок про незаконність відмови у наданні дозволу у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі (п. 23 цієї постанови). 5.14.\~Отже,\~аналіз норм\~чинного земельного\~законодавства,\~судової практики\~та обставин\~справи дозволяє\~дійти висновку\~про те,\~що наявність\~судового рішення\~про визначення\~порядку користування\~земельною ділянкою,\~а також\~надання дозволу\~на розробку\~проєкту землеустрою\~щодо відведення\~земельної ділянки\~двом особам\~не є\~підставою для\~відмови у\~наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 5.15. Крім того, приймаючи таке рішення, суд звертає увагу на те, що у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається\~лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження\~(наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою.\~Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). 5.16. Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процедури отримання права власності (права користування) на земельну ділянку.\~ Отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16 (провадження № 11-986апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18).\~ 5.17. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Outcome: dismissed