Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на автомобіль MERCEDES-BENZ ML 350 сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , 2014 року випуску в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що вона з 12 липня 1966 року перебувала у шлюбі з [PERSON] 20 лютого 2022 року її чоловік [PERSON] придбав в США м. Нью-Йорк автомобіль MERCEDES-BENZ ML350, 2014 р. випуску, номер кузова [NUMBER] . Вартість автомобіля становить 10550 доларів США. 30 червня 2022 року Івано-Франківською митницею було проведено митне оформлення даного автомобіля, та надано митну декларацію та видано посвідчення № [NUMBER] від 30.06.2022 про реєстрацію ТЗ в підрозділі МВС України. Про те, через поганий стан його здоров`я здійснити за життя державну реєстрацію даного ТЗ її чоловік так і не зміг. Митна вартість автомобіля згідно Івано-Франківської митної декларації становить 340819,59 грн. [INFO] її чоловік помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на рухоме майно, а саме: транспортний засіб MERCEDES-BENZ ML350, 2013 р випуску, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] ; транспортний засіб MERCEDES-BENZ ML350, 2014 р. випуску, номер кузова [NUMBER] . Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка. Для оформлення спадкових прав на автомобілі, вона звернулась до Державного нотаріуса Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори. Так, нотаріусом їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на транспортний засіб MERCEDES-BENZ ML350, 2013 р.в., номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] . Що стосується транспортного засобу MERCEDES-BENZ ML350, 2014 р.в., номер кузова [NUMBER] , їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки автомобіль на день смерті її чоловіка не був зареєстрований в територіальних та/або регіональних сервісних центрах по наданню послуг щодо реєстрації транспортних засобів. При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. Сторони у судове засідання не з`явилися, направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, представник відповідача позов визнав у повному об`ємі, а представниця позивачки позов підтримала. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). У статті 2 ч.1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства визначено, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України ( стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначені загальні засади цивільного законодавства, якими є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Також у вказаному нормативному акті передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Зокрема, у статті 11 вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України. Частина перша статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності з положеннями статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. З змістом статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. У відповідності до пункту 8 даного Порядку, документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлена в установленому порядку митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Відповідно до частини першої-другої статті 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Згідно пункту 7 Порядку від 07 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності. Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права. За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що 20 лютого 2022 року [PERSON] придбав в США м. Нью-Йорк автомобіль MERCEDES-BENZ ML350, 2014 р. випуску, номер кузова [NUMBER] . Вартість автомобіля становить 10550 доларів США, що підтверджується договором продажу та актом передачі вживаного автомобіля від 20.02.2022 року. 30.06.2022 року Івано-Франківською митницею було проведено митне оформлення даного автомобіля, та надано митну декларацію та видано посвідчення №3027857 від 30.06.2022 про реєстрацію ТЗ в підрозділі МВС України. Митна вартість автомобіля згідно Івано-Франківської митної декларації становить 340819,59 грн.(а.с.7-10). Копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5) копією свідоцтва про смерть (а.с.6) підтверджено, що чоловік позивачки [PERSON] , помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем за законом, на спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця (а.с.13). Постановою нотаріуса від 18.07.2023 року за №342/02-31 (а.с.11) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено, оскільки автомобіль на день смерті її чоловіка не був зареєстрований в територіальних та/або регіональних сервісних центрах по наданню послуг щодо реєстрації транспортних засобів. Судом встановлено, що у [PERSON] виникли законні підстави для реєстрації транспортного засобу у встановленому законом порядку та отримання свідоцтва про право власності на даний транспортний засіб, однак 29.08.2022 він помер, не встиг зареєструвати транспортний засіб з поважних причини. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, а тому за нею слід визнати право на спадщину. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 331, 392, 376, 1218, 1261 ЦК України,

Outcome: approved