Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини. Просив шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.10.2007 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1949, розірвати. Малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з батьком [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуває у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 07.10.2007 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1949. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Починаючи з вересня 2022 року між ними стосунки погіршилися. Причиною цього стали взаємні претензії та різні погляди на життя, відсутність домашнього затишку та спокою. Перестали розуміти один одного, не можуть дійти спільної думки у вирішенні важливих питань. Мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть з вересня 2022 року, з вказаного періоду сторони проживають окремо , жодних шлюбних відносин не підтримують. Сім`я розпалась і зберегти її неможливо. Після фактичного припинення шлюбних відносин неповнолітній син сторін продовжує проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Батько серйозно опікується всіма сферами життєдіяльності [PERSON] . Позивач добросовісно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, постійно піклується про сина, його стан здоров`я, навчання, виховання, розвиток та матеріальний добробут. Позивач офіційно працевлаштований в ТОВ «T-Стиль», має стабільний та достаток дохід для забезпечення сина. За місцем роботи та проживання також характеризується позитивно. Батько створив необхідні умови для належного розвитку сина та становлення особистості. Між ними надзвичайно близькі та довірливі стосунки. Відповідачка має в своїх планах їхати за кордон на довготривале проживання та хоче щоб син їхав разом з нею. Данило такого бажання не має. З вищевказаного вбачається, що є потреба в юридичному закріпленні фактично проживання дитини з батьком і його повної відповідальності за нього з метою повноцінної реалізації Позивачем своїх батьківських обов`язків, зокрема у разі виїзду Відповідачки кордон, та в подальшому уникнення непорозумінь із нею щодо даного питання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. В судовому засіданні представник позивача адвокат Пшенична О.О., яка діє згідно ордеру серія ВК №1085735 заявлені позовні вимоги підтримала у межах доводів позовної заяви і просила суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала не заперечила проти задоволення. Пояснила, що шлюб існує формально, у вересні 2022 року вона переїхала проживати до батьків у с.Великий Житин, де мешкає по сьогодні. Син відмовився їхати з нею у село, залишився у Рівному, де навчається у школі та відвідує спортивний гуртом, бажає проживати з батьком. Не заперечила проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради за довіреністю О.М.Подкаура в судове засідання не з`явилась. Згідно поданої заяви (вх..№37579/23-вх. від 19.07.23) підтримала висновок Органу опіку та піклування від 17.07.2023 № 08-1555 в повному обсязі, розглядати справу за відсутності представника. Ухвалою суду від 23.05.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 29.08.2023р. закрите підготовче засідання, призначений судовий розгляд з викликом учасників справи. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.10.2007 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1949. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 7, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції . Батьками вказані - батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Судом встановлено, що сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують з вересня 2022 року, спільного господарства, бюджет не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу - його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, судз`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позовупро розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружні стосунки припинені з вересня 2022 р. та не відновлювалися. Сторони проживають окремо. Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні почуття любові, взаєморозуміння. Примирення не можливе, оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та малолітньої дитини, шлюб слід розірвати. Щодо вирішення спору про визначення місця проживання малолітньої дитини , суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ст. 160 СК України, за ч.1 місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч.2 , місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визнаається за спільною згодою батьків самої дитини. За ч. 3 якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 17.07.2023 № 08-1555 виконавчого комітету Рівненської міської ради, як орган опіки та піклування, щодо визначення місця проживання Малолітнього [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет вважає за доцільне визначити його місце проживання з батьком [PERSON] . Зазначено, що батько дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактично разом з сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . В квартирі створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього. [PERSON] працює в ТзОВ "Т-Стиль". Відповідно до характеристики з місця роботи від 10.05.2023, він з 01.02.2020 був прийнятий в складське господарство вантажником, з 10.03.2020 був переведений в підрозділ "Ремонтно-механічна служба" слюсарем-сантехніком, де працює по теперішній час. За час роботи на підприємстві [PERSON] зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення. Взаємовідносини з колективом склалися хороші, підтримує співробітників в складний період. Відповідно до довідки про доходи від 10.05.2023, виданої ТзОВ "Т-Стиль", дохід [PERSON] за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року становив 52208,75 грн. [PERSON] навчається в Рівнеському ліцеї № 9 Рівненської міської ради. Відповідно до характеристики з місця навчання встановлено, що батьки [PERSON] та [PERSON] цікавляться сином, намагаються брати активну участь у шкільному та особистому житті дитини. Вони спілкуються з вчителями та класним кервником щодо поведінки та навчання сина. [PERSON] завжди є присутнім на батьківських зборах, бере активну участь у ремонті та допомагає у трудових справах школи. Для [PERSON] однаково значущі є обоє батьків. Між хлопчиком і батьками спостерігається позитивний емоційний контакт. Відповідно до вікових і тендерних особливостей розвитку [PERSON] більше потребує уваги з боку батька. [PERSON] в бесіді пояснив, що з осені 2022 року проживає з татом в м. Рівному, а мама проживає в с. Великий Житин. Вона хоче їхати проживати за кордон і пропонувала їхати з нею. [PERSON] відмовився виїжджати з м. Рівного, він хоче залишитися проживати з татом. У нього з татом гарні стосунки, вони разом проводять вільний час, прибирають в квартирі, готують їсти. Мама періодично йому телефонує, цікавиться його справами. Він повідомив, що займається баскетболом з 2019 року в КЗ "Обласна спеціалізована дитячо- юнацька спортивна школа олімпійського резерву" Рівненської обласної ради та надалі хоче продовжити навчання. Мама дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Вона не заперечує щодо визначення місця проживання сина [PERSON] разом з батьком, у зв`язку з тим, що він виявив бажання проживати разом з батьком. Питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 12 липня 2023 року. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність залишення малолітнього [PERSON] , [INFO] , на проживання з батьком [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дити У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Рівність прав та обов`язків батьків є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, тому передусім мають бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на даний час має повних 13 років, мали місце розбіжності між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини виходячи з того, що батьки почали проживати окремо один від обдного, відтак наявні правові підстави для вирішення рішенням суду спору щодо місця проживання малолітньої дитини. На підставі вищенаведених достовірно встановлених доказів, суд прийшов до висновку, що дитина постійно проживає з батьком з вересня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , між батьком та сином існують стійкі сімейні відносини, батько підклується про виховання, утримання свого сина.. Враховуючи вищевикладене, висновок органу опіки та піклування, враховуючи думку дитини щодо бажання проживати з батьком, вік дитини, його емоційний та психологічний стан, стан здоров`я, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересівдитини, а також те, що син має з батьком тісний контакт встановивши, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не буде суперечити його інтересам, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . Зазначене відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, не порушуючи нормальних звичних для нього умов, та не суперечить положенню ст. 160СК України щодо визначення місця проживання малолітньої дитини у якої таке право виникне після 22.12.2023 з досягненням 14 віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2147,20 грн. підлягають до стягнення з [PERSON] на його користь. На підставі вищевикладеного ст.ст. 55, 110, 112, 115,160,161 СК України,

Outcome: approved