Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

04.05.2023 року до Ленінського районного суду м.Харкова звернувся [PERSON] з позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» про повернення коштів, в якій просить суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути кошти [PERSON] в розмірі 4,07 грн., які всупереч закону отримав відповідач. Позовна заява обґрунтована тим, що 31.03.2023 року [PERSON] уклав договір для отримання банківських послуг з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим йому було надано банківську картку для грошових розрахунків № [NUMBER] . Відповідач без будь-яких законних попереджень та вимог 03.05.2023 утримав грошові кошти при переказі 40 грн. на його картку в розмірі 1,37 грн. (автоматичне погашення заборгованості), а потім ще при переказі 50 грн. на його картку, утримав 2,70 грн. В телефонній розмові відповідач зазначив, що у [PERSON] є заборгованість по іншій кредитній картці, відкритій ще в 2007 році, тому відповідно до Правил банківських послуг, відповідач і надалі буде списувати грошові кошти в рахунок погашення заборгованості. [PERSON] вказує, що у АТ КБ «Приватбанк» сплили строки давності щодо стягнення заборгованості, передбачені ст.267 п.4 ЦК України, тому відповідач не має право стягувати заборгованість по іншій картці. Позивач поніс збитки по картковому рахунку № [NUMBER] у розмірі 4,07 грн., тому просить суд зобов`язати відповідача повернути йому кошти, які були отримані АТ КБ «Приватбанк» всупереч закону. Ухвалою суду від 09.05.2023 позовну заяву [PERSON] про повернення коштів залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Постановою Харківського апеляційного суду від 27.06.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 09.05.2023 року в частині визначення розміру судових витрат скасовано та справу направлено до Ленінського районного суду м.Харкова для продовження розгляду. 10.07.2023 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.86). 07.08.2023 року представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Левицька А.В., яка діє на підставі довіреності № 5141-К-Н-О від 09.06.2023, не погодившись з позовними вимогами позивача [PERSON] , надала суду відзив на позовну заяву, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням Закону, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що 31.03.2023 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір банківського обслуговування б/н\~у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку», погоджено всі його істотні умови. Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Позивача у заяві. В Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 31 березня\~2023\~року, підписаної позивачем, чітко міститься розділ, що регулює порядок повернення кредиту, в т.ч. і шляхом проведення договірного списання. Так п.15.6 Правил: Сторони узгодили, що виконання Клієнтом зобов?язань з погашення кредиту, сплати процентів за його використання, комісійних винагород, неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті на користь Банку за будь-яким договором, в т.ч. кредитним, укладеним між Клієнтом та Банком, може здійснюватися шляхом іпіціювання Банком дебетового переказу з усіх поточних рахунків Клієнта в терміни та в межах сум, що підлягають сплаті Банку за таким договором (договорами) та/або у разі прострочення таких платежів. Підписанням цього Договору, [PERSON] надав свою згоду на проведення Банком дебетових переказів зі сплати вказаних вище платежів з усіх поточних рахунків Клієнта, відкритих в Банку, а також тих, що будуть відкриті в майбутньому, у валюті Кредиту для виконання зобов?язань з погашення кредиту, сплати процентів за його використання, комісійних винагород, неустойки та інших платежів передбачених Договором, в межах сум, що підлягають сплаті Банку за таким договором (договорами). Враховуючи, що позивач неодноразово користувався послугами АТ КБ "Приватбанк" і має невиконані кредитні зобов`язання згідно укладеного договору № SAMDN40000013242603 від 23.04.2007 p., наявність якого позивач не оспорює. Посилання [PERSON] на сплив строків позовної давності до вказаного договору категорично заперечує, так як відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тобто, для можливості застосування позовної давності, між сторонами має існувати саме судовий спір. Наразі, справи в судах за позовами АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] у судах відсутні. Підписуючи договір про надання банківських послуг позивач погодився на договірне списання коштів у разі виникнення заборгованості перед банківською установою, який поширює свою дію на всі рахунки даного банку, в тому числі і рахунок за картками для виплат. Таким чином, підставою для списання грошових коштів з рахунку позивача є отримана згода на списання грошових коштів (а.с.92-108). 07.08.2023 року позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зауважив, що посилання відповідача на той факт, що строки позовної давності не спливли, так як відсутній спір і АТ КБ «ПриватБанк» не звертався до суду з позовами про стягнення заборгованості, недоречні. Вважає, що відповідач повинен був звернутися до суду, якщо була заборгованість, а списувати кошти не мав права. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, своєчасно, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечує проти позовних вимог у повному обсязі (а.с.122-124). Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно роз`яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до вимог ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг 31.03.2023 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», згідно якої відповідачу відкрито кредитний рахунок та видано кредитну картку № [NUMBER] . У заяві зазначено, що позивач [PERSON] при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те,\~що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг»,\~«Тарифами»,\~які викладені на банківському сайті www. privatbank.ua,\~складає між ним та банком договір про надання банківських послуг,\~що підтверджується підписом у заяві. Позивач [PERSON] ознайомлений із умовами та правилами надання банківських послуг,\~що діяли станом на момент підписання анкети-заяви,\~що також підтверджується підписом позивача у анкеті заяві,\~де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. Згідно заяви\~ [PERSON] \~підтверджується той\~факт,\~що\~він був\~повністю проінформований\~про умови\~кредитування в\~АТ КБ\~«Приватбанк»,\~які\~були надані\~йому в\~письмовій формі (а.с.96-107). Факт отримання картки [PERSON] підтверджується також копією роздруківки довідки з особистого кабінету позивача [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк», сформованої системою самообслуговування Приват24 (а.с.5-6). Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Стаття 207 ЦК України\~не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватись й інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Як зазначив представник відповідача у відзиві на позовну заяву,\~при укладенні договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. У відповідності з ч. 2\~ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 2\~ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи оферту Банку відповідач підписом у заяві визнає та погоджується на запропоновані Банком умови. Також, наряду із вищезазначеним свідченням, визнання угоди позивачем є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів, так як згідно ч. 2\~ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За змістом статей\~626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторонами досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог договору. Згідно зі ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини і проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із визначенням, яке міститься в ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються Банком з фізичними особами є публічними. Також частинами 2 та 3 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Укладения між банком та позивачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що позивач своїм підписом приєднується і зобов?язується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають Договір банківського обслуговування. Позивач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Позивача у заяві. В Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 31 березня\~2023\~року, підписаної позивачем, чітко міститься розділ, що регулює порядок повернення кредиту, в т.ч. і шляхом проведення договірного списання. Так в п.15.6 Правил встановлено, що сторони узгодили, що виконання Клієнтом зобов?язань з погашення кредиту, сплати процентів за його використання, комісійних винагород, неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті на користь Банку за будь-яким договором, в т.ч. кредитним, укладеним між Клієнтом та Банком, може здійснюватися шляхом іпіціювання Банком дебетового переказу з усіх поточних рахунків Клієнта в терміни та в межах сум, що підлягають сплаті Банку за таким договором (договорами) та/або у разі прострочення таких платежів (а.с.104). Підписанням цього Договору, [PERSON] надав свою згоду на проведення Банком дебетових переказів зі сплати вказаних вище платежів з усіх поточних рахунків Клієнта, відкритих в Банку, а також тих, що будуть відкриті в майбутньому, у валюті Кредиту для виконання зобов?язань з погашення кредиту, сплати процентів за його використання, комісійних винагород, неустойки та інших платежів передбачених Договором, в межах сум, що підлягають сплаті Банку за таким договором (договорами). Вказане положення не суперечить нормам діючого законодавства. Так, статтею 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Пункт 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунку в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 визначає договірне списання як списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручения, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Відповідно до п. 6.1 - 6.6. вказаної Інструкції банк обумовлює своє право на здійснення договірного описання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, необхідну банку для списання коштів з рахунку платника. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером. Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст.1071\~ЦК України відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Позивач [PERSON] неодноразово користувався послугами АТ КБ "Приватбанк" і має невиконані кредитні зобов`язання згідно укладеного договору №SAMDN40000013242603 від 23.04.2007p. в розмірі 37\~396,69 грн. Вказане підтверджується роздруківкою довідки, сформованої системою самообслуговування Приват24 з особового кабінету [PERSON] , та не оспорюється самим позивачем. Відповідно ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач належним чином обов`язки по кредитному договору не виконує, в зв?язку з чим має заборгованість перед банком (довідка про наявність заборгованості за договором SAMDN40000013242603 від 23.04.2007р. надана позивачем разом з позовом). Згідно зі ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначив представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» у відзиві на позов, свої зобов?язання за договором АТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі,\~а саме:\~надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах,\~передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі недостатності або відсутності у Клієнта коштів в національній валюті України для погашення заборгованості за кредитом у національній валюті України та/або процентів за користування ним, та/або винагород, підтверджує свою згоду та/або неустойки, [PERSON] своїм підписом в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання баньківських послуг погодився на проведення Банком дебетових переказів коштів на сплату платежу з погашения кредиту, сплати процентів за його використання, комісійних винагород, неустойки та інших платежів. Суд звертає увагу, що у виникненні такого спору є вина самого позивача, який впродовж декількох років, використавши кредитні кошти, не прийняв заходів для виконання свого зобов`язання перед відповідачем ТА КБ «ПриватБанк» та має заборгованість у розмірі 37\~396,69 грн. [PERSON] , підписуючи договір про надання банківських послуг, погодився на договірне списання коштів у разі виникнення заборгованості перед банківською установою, який поширює свою дію на всі рахунки даного банку, в тому числі і рахунок за картками для виплат. Таким чином, підставою для списання грошових коштів з рахунку позивача була отримана згода на списання грошових коштів. Щодо посилань позивача [PERSON] на сплив строків давності в частині простроченої заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною третьою ст. 267 ЦК України передбачено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тобто, для можливості застосування позовної давності, між сторонами має існувати саме судовий спір. Наразі, справи в судах за позовами АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] у судах відсутні. Таким чином, враховуючи вимоги п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з врахуванням укладено між сторонами договору і передбаченого цим Договором права банку на списання коштів з рахунків позивача для погашення заборгованості перед банком, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо зобов?язання відповідача повернути кошти, утримані всупереч закону. У відповідності до положень ч. 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~82 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч.2 ст.78\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27\~постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 № 303А, п. 2958\~суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо зобов?язання відповідача повернути кошти, утримані всупереч закону, оскільки в ході розгляду справи судом позивачем на дано та не наведено належних та допустимих аргументів, а також не надано для суду будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Згідно з ч. 3\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», \~споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Частиною сьомою ст.141\~ЦПК України закріплено, що\~якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору, у разі залишення позову без задоволення, судовий збір компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed