Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

06.09.2023р.\~позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] звернулись\~до суду\~з позовом\~до відповідача\~-\~ Баришівської\~селищної ради\~Броварського району\~Київської області\~ \~про визнання\~права власності\~ на\~ майно. В обґрунтування позову зазначили, що відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було реалізоване право на приватизацію квартири, розташованої по [ADDRESS] . 17 березня 1994 року ними було отримано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , видане Птахофабрикою «Морозівська». Згідно даного свідоцтва, співвласниками квартири, розташованої по [ADDRESS] являються: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дане свідоцтво в подальшому було зареєстроване в органах БТІ. [INFO] померла їхня мати - [PERSON] , копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 листопада 2011 року додається. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 частка квартири, розташованої по [ADDRESS] . Позивач звернулася до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Звернувшись до нотаріальної контори з наміром отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкову частку в квартирі, нотаріусом було повідомлено, що в свідоцтві № 677 від 17 березня 1994 року, виданому на квартиру [ADDRESS] містяться розбіжності, а саме: орган приватизації зазначений Птахофабрика «Морозівська», а печатка органу приватизації міститься - Колективного сільськогосподарського підприємства «Морозівське», також в свідоцтві про право власності на житло не визначена форма власності та відсутній в нас оригінал свідоцтва про право власності на житло. В зв`язку з зазначеними невідповідностями, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. В зв`язку з такими обставинами вони не можуть успадкувати майно та вільно на свій розсуд розпоряджатися своїм майном, а [PERSON] позбавлений можливості подарувати частку у квартирі, яка перебуває у його приватній власності. Через невідповідність та відсутність оригіналу свідоцтва про право власності житло № [NUMBER] від 17 березня 1994 року виданого на квартиру розташовану по [ADDRESS] виникає необхідність у визнанні права власності за [PERSON] на 2/3 частки (1/3 частка спадкова після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та 1/3 частка особиста) квартири розташованої по [ADDRESS] . За [PERSON] виникає необхідність у визнанні права власності на 1/3 частку (особиста частка) на квартиру розташовану по [ADDRESS] . У зв`язку з вищевикладеним, позивачі звернулася до суду із вищевказаним позовом, який просили задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 07.09.2023р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 26.09.2023р. 26.09.2023р. на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] щодо підтримання позовних вимог та розгляду справи у її відсутність. 26.09.2023р. на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] - щодо підтримання позову та розгляду справи у його відсутність. 21.09.2023р.\~на адресу\~суду надійшла\~заява \~представника відповідача\~ Баришівської селищної ради Броварського району Київської області - щодо визнання позову та розгляду справи у їх відсутність. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.10.1978р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.10.1995р. (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.10.1977р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 листопада 2011 року (а.с. 6). Згідно до розпорядження органу приватизації на прохання наймачів згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано [PERSON] в приватну власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). 17 березня 1994 року Птахофабрикою «Морозівська» було видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] (а.с. 18) Згідно даного свідоцтва, співвласниками квартири, розташованої по [ADDRESS] являються: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дане свідоцтво в подальшому було зареєстроване в органах БТІ (а.с. 19-24). Постановою державного нотаріуса Баришівської державної нотаріальної контори Малиновської Н.В. № 1003/02-14 від 05.09.2023р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно ( а.с. 54) Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності непорушним. Відповідно до статті 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положення статті 321 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок законності набуття права власності встановлений статтею 328 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Порядок захисту права власності встановлений статтею 392 Цивільного кодексу України в якій вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом\~ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~(у його редакції, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За змістом ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~(у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю. Як слідує з положень\~ст. 5. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~(у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього\~Закону. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. За змістом\~ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~(у його редакції у наведеній тут частині, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) і організація продажу може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян відповідно до\~ст. 5 цього Закону\~оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України. Захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, зокрема, шляхом, серед іншого, визнання цих прав. За змістом\~ст. 41 ЦК України\~у ред. 1963 р., угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво - або багатосторонніми (договори). Відповідно до положень ст. ст.\~112,\~113 ЦК України\~у ред. 1963 р., майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Ст. 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивачі не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивачів витрат по сплаті судового збору, сплачених позивачем при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Outcome: approved