Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем мають доньку [PERSON] [INFO] . Донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні. Батько ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками. За даних обставин позивач звернулася до суду з позовом, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що з 18 січня 2017 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу в них народилася донька [PERSON] [INFO] . Відповідач залишив сім`ю під час вагітності дружини. З пологового будинку її з дитиною не забрав. За 6 років жодного разу не виразив наміру побачити дитину, поспілкуватися з нею. Коштів на утримання дитини не надає. Враховуючи, що і позивачка з дитиною і відповідач проживають в одному селі, він мав реальну можливість спілкуватися з дитиною, цікавитися її життям. Однак, з моменту народження [PERSON] її біологічний батько та його батьки роблять вигляд, що не знають хто ця дитини, всіляко уникають можливості близької зустрічі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки. Проти заочного розгляду не заперечив. Відповідач повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за відомою адресою проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України, але своїм правом на участь не скористався, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник органу опіки та піклування Городоцької міської ради Гулавський В.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] . Зазначив, що комісія з питань захисту прав дітей неодноразово відкладала розгляд справи, намагаючись вплинути на батька, переконати його в необхідності підтримувати стосунки з дитиною, але [PERSON] це ігнорував. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює разом з позивачкою, окрім того знаходиться з нею в дружніх стосунках вже близько 5 років. Їй відомо, що батько дитини не цікавиться її життям. Жодного разу вона не бачила його на святах, не чула щоб він приходив побачитися з дитиною, привітати її на день народження. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється матір`ю позивачки. Донька зателефонувала їй та повідомила, що вагітна. Після весілля [PERSON] поводив себе аморально, зловживав алкогольними напоями, вів вільний спосіб життя, не враховуючи інтереси вагітної дружини. Ще до народження дитини пішов з сім`ї. З пологового будинку дружину з дитиною не забрав. До сьогоднішнього дня жодного разу не виявляв інтересу до дитини, не бачив її, не цікавився її життям та здоров`ям, не приймав участі в утриманні та вихованні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є рідним братом [PERSON] . Події взаємовідносин сестри з чоловіком бачив на власні очі. [PERSON] залишив сестру ще вагітною. Після закінчення університету, сестра повернулась до батьківської хати і зараз вони проживають усі разом. [PERSON] жодного разу не приходив та не цікавився життям своєї доньки [PERSON] . Відповідно до ч.3ст. 211, ч.1ст.223, ч.1ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, його представника, пояснення представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18 січня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, [INFO] у них народилася донька [PERSON] . В лютому 2017 [PERSON] залишив сім`ю і пішов проживати окремо. Рішенням Городоцького районного суду від 14 серпня 2018 року шлюб між ними розірвано. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач ніяким чином не піклується про дитину, взагалі не цікавиться її життям, станом здоров`я, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги на її утримання, свідомо нехтує своїми обов`язками. Згідно довідки Городоцького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Берізка» Городоцької міської ради Хмельницької області №8 від 05.05.2023 встановлено, що [PERSON] [INFO] відвідує дитячий садок з 20.11.2020, перебуванням дитини в дитячому закладі опікується лише мама [PERSON] , батько ніколи не приходить в групу до дитини. Рішенням № 142/2023 від 13 липня 2023 року Виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У висновку вказано, що малолітня [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] .. Батько дитини [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає, не цікавиться життям та здоров`ям дитини., не телефонує, не допомагає матеріально. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В силу пункту 2 ч. 1 ст.164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконував належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, не цікавиться її долею протягом тривалого періоду часу, участі у її вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з дитиною не робив, тобто, він не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі, а тому приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1073 грн.60 коп.

Outcome: approved