Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з позовною заявою до відповідача про визнання права\~власності на\~нерухоме майно.\~Свої позовні\~вимоги,\~мотивує тим,\~що 04 травня 1999 року позивачка придбала у відповідачки за договором купівлі - продажу однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . Угода купівлі - продажу відбулась на підставі договору купівлі - продажу нерухомості, який було зареєстровано на Товарній біржі «Українська товарна біржа» 04.05.1999 року, за реєстраційним номером 42031 та зареєстровано Апостолівським державним бюро технічної інвентаризації 12 травня 1999 року в реєстровій книзі № 20-33 на ім`я [PERSON] . Умови договору купівлі-продажу від 04.05.1999 року, посвідченого Товарною біржою «Українська товарна біржа», були виконані позивакою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в повному обсязі, тобто відповідачка передала, а позивачка в свою чергу прийняла у власність вказану квартиру та передала відповідачці грошові кошти в сумі 1565,00 грн. в рахунок оплати вартості нерухомості, які продавець отримала. На момент укладення договору купівлі-продажу діяли положення Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 р., тому зазначений договір було зареєстровано Українською товарною біржею без дотримання нотаріальної форми договору, оскільки статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991року (в редакції чинної на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Після придбання квартири [PERSON] отримала технічний паспорт та ключі від помешкання. На цей час [PERSON] маючи намір продати належну їй квартиру, звернулась до нотаріуса з заявою про оформлення угоди купівлі продажу та розпорядження на власний розсуд належною квартирою, на що отримала відповідь про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки правовстановлюючим документом на квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений на товарній біржі без нотаріального посвідчення, тому право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна не визнається офіційними органами держави. Наведене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяву про розгляд справи за їхньою відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, відзив не надав. Представник третьої особи Південно-східного регіонального управління УКРАЇНСЬКА ТОВАРНА БІРЖА в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України\~ суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, 04 травня 1999 року [PERSON] придбала у [PERSON] за договором купівлі - продажу однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . Угода купівлі - продажу відбулась на підставі договору купівлі - продажу нерухомості, який було зареєстровано на Товарній біржі «Українська товарна біржа» 04.05.1999 року, за реєстраційним номером 42031 та зареєстровано Апостолівським державним бюро технічної інвентаризації 12 травня 1999 року в реєстровій книзі № 20-33 на ім`я [PERSON] . На даний час [PERSON] маючи намір продати належну їй квартиру, звернулась до нотаріуса з заявою про оформлення угоди купівлі-продажу та розпорядження на власний розсуд належною квартирою, на що отримала відповідь про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки правовстановлюючим документом на квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений на товарній біржі без нотаріального посвідчення, тому право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна не визнається офіційними органами держави. Конституцією України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вказані положення Конституції України знаходить свій подальший розвиток в cт.319, 321 ЦК України, якими імперативно закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Підстави набуття права власності передбачені cт.328 ЦК України згідно якої право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Як роз`яснено в п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» 07.02.2014 № 5 потреба в такому способі захисту права власності (cт. 392 ЦК України) виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності позивача на вказану квартиру набуте на законних підставах, тому право власності позивача на вказану квартиру підлягає захисту в порядку cт. 392 ЦК України. На підставі викладеного, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved