Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

03.11.2022 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, [PERSON] ., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державне підприємство «Сетам», в якій позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 20.12.2022 року за вх. №ЕП-13696, просить суд: - визнати недійсними електронні торги, проведені державним підприємством «СЕТАМ» 20.10.2022 року з реалізації лоту № 517502 стосовно об`єкту нерухомого майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оформлені протоколом №578130 про проведення електронних торгів від 20.10.2022 року; - визнати протиправним та скасувати акт від 01.11.2022 року про передачу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , стягувачу [PERSON] ; - визнати протиправною та скасувати постанову від 01.11.2022 року приватного виконавця Притуляка Валерія Миколайовича про передачу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , стягувачу [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. на ім`я [PERSON] на підставі якого посвідчено право власності останнього на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати державну реєстрацію права власності (номер №65322612 від 01.11.2022 року) та припинити право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 року по справі №521/14202/14-ц, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18.03.2021 року, позовні вимоги [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з позивачки на користь відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 2 753 961,17 грн. та 150 000,00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати у розмірі 28 182,55 грн. Вказане рішення суду перебуває на примусовому виконанні в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, виконавче провадження № [NUMBER] від 27.04.2021 року. В рамках виконавчого провадження № [NUMBER] приватним виконавцем Притуляком В.М. здійснювались активні дії, направлені на реалізацію належного позивачці житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що 21.05.2021 року приватним виконавцем Притуляком В.М. було здійснено опис вищевказаного нерухомого майна. 10.06.2022 року приватним виконавцем Притуляком В.М. постановою призначено суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] для визначення ринкової вартості описаного майна за адресою: [ADDRESS] . У подальшому приватним виконавцем отримано звіт ФОП [PERSON] від 10.06.2022 року, яким вартість вказаного майна належного позивачеві визначено в сумі 4 635 146, 00 грн. Надалі, це майно було додано до переліку майна, що буде реалізоване через електронні торги ДП «СЕТАМ». Торги призначені на 18.08.2022 року, 19.09.2022 року та 20.10.2022 року з приводу даного майна не відбулись з причин відсутності зареєстрованих учасників. У подальшому, 01.11.2022 року, приватним виконавцем було складено акт та постанову про передачу майна позивача стягувачу - [PERSON] в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні, яке в подальшому на праві власності було зареєстровано за ним. Однак, позивачка вважає вказані дії з передання [PERSON] належного позиваці нерухомого майна у власність, за наслідком торгів які не відбулись, незаконними, протиправними та такими, що підлягають визнанню недійсними, з наступних підстав. Як стверджує позивачка, під час проведення зазначених вище виконавчих дій, боржником неодноразово оскаржувались окремі дії приватного виконавця, які за наслідком оскарження були визнані судом неправомірними. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2022 року скаргу [PERSON] на дії приватного виконавця Притуляка В.М. під час виконання рішення суду від 19.12.2018 року у цивільній справі №521/14202/14-ц, задоволено. Визнано неправомірними дії приватного виконавця Притуляка В.М. у виконавчому провадженні № [NUMBER] від 27.04.2021 року щодо проведення оцінки відповідно до постанови від 10.06.2022 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, визначення та прийняття оцінки майна боржника [PERSON] , а саме: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , від 14.06.2022 року. Вищевказану ухвалу було проголошено у судовому засіданні у присутності сторін, а отже вона вступила в силу 23.09.2022 року та була обов`язковою для виконання приватним виконавцем. Відповідач [PERSON] звернувся із апеляційною скаргою на вказану ухвалу. Також, під час проведення зазначених вище виконавчих дій, боржником було подано заяву про відстрочку виконання рішення, яка була судом задоволена. Так, ухвалою Малиновського районного суду від 23.09.2022 року заяву представника [PERSON] адвоката Кочмана К.П. про відстрочку виконання рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в результаті пожежі задоволено частково, відстрочено виконання [PERSON] рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 року по справі №521/14202/14-ц щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2 753 961,17 грн. та 150 000,00 грн., судових витрат у розмірі 28 182,55 грн. строком на 8 (вісім) місяців, тобто до 23 травня 2023 року. Вищевказану ухвалу також було проголошено у судовому засіданні, тому вона набрала законної сили одразу з моменту проголошення. Стягувач у виконавчому провадженні [PERSON] звернувся із апеляційною скаргою на вказану ухвалу. 12.10.2022 року представник позивачки звернувся до приватного виконавця Притуляка В.М. із заявою про зупинення виконавчого провадження, додавши ухвалу про відстрочку виконання рішення із відміткою про набрання законної сили. Однак, як стверджує позивач, жодних дій щодо зупинення виконавчого провадження приватний виконавець Притуляк В.М. не вчинив. 14.10.2022 року представник позивачки звернувся із адвокатським запитом до приватного виконавця Притуляка В.М. на предмет пояснень не виконання приватним виконавцем ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2022 року про відстрочення виконання рішення, однак як стверджує позивачка, станом на момент звернення із даним позовом відповідь на вказаний адвокатський запит представником не отримано. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим кодексом. Таким чином, сторона позивача вважає, що ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2022 року про відстрочення виконання рішення та скасування оцінки майна набрали законної сили у день їх проголошення - тобто 23.09.2022 року, за наслідком чого свідомо були проігноровані приватним виконавцем, яким за наслідком протиправно і незаконно проведені дії з примусової реалізації належного позивачеві майна. Вказані підстави стали підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Одночасно з позовом представником позивача було подано до суду заяву про забезпечення позову. В частині розгляду вказаної заяви судом враховувався висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.06.2021 року по справі № 308/8567/20, відповідно до якого зазначено, що законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті. У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову. За наслідком викладеного, судом було здійснено розгляд заяви позивача про забезпечення позову у строки визначені ст.. 153 ЦПК України в судовому засіданні без повідомлення учасників справи. За наслідком розгляду вказаної заяви, 07.11.2022 року судом постановлено ухвалу, якою заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову - задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/26071/22, шляхом встановлення заборони усім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях) приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна - домоволодіння, загальною площею 170,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Надалі, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29.11.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Вказаною ухвалою суду визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами отримано вищевказану копію ухвали суду від 29.11.2022 року про відкриття провадження по справі, разом з копією позовної заяви та додатками до неї, а саме: приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. отримано 26.12.2022 року, а [PERSON] - 30.12.2022 року. У п`ятнадцятиденний термін з дня отримання вищевказаної ухвали суду, разом з копією позовної заяви та додатками до неї, відповідачі по справі процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. 20.12.2022 року представник позивача скориставшись процесуальним правом передбаченим ст. 49 ЦПК України надав на електронну скриньку суду заяву про зміну предмету позову, зі збільшення позовних вимог, які вищевикладені судом. Вказану заяву про зміну предмету позову, судом прийнято до розгляду у підготовчому судовому засіданні 03.05.2023 року. Також, 07.02.2023 року до суду надійшло клопотання від відповідача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про зупинення провадження за вх. №ЕП-1353, в якому останній просить суд зупинити провадження в цій справі до ухвалення рішення суду за наслідком розгляду справ №521/15802/22, №521/13686/22, №521/14202/14-ц, з посиланням про неможливість розгляду цієї справи, без наведення жодних обґрунтувань. Вказане клопотання було розглянуто судом у підготовчому судовому засіданні 14.06.2023 року, за наслідком чого судом постановлено відповідну ухвалу суду, якою клопотання відповідача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про зупинення провадження від 07.02.2023 року за вх. №ЕП-1353 по цивільній справі №947/26071/22 - залишено без задоволення. Крім того, 27.03.2023 року до суду надійшло клопотання від відповідача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про зупинення провадження за вх. №ЕП-3810, в якому останній просив суд зупинити провадження в цій справі до ухвалення рішення суду за наслідком розгляду справи №521/13686/22, яка перебуває в провадженні Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, з посиланням про неможливість розгляду цієї справи, без наведення жодних обґрунтувань. За наслідком розгляду вказаного клопотання, Київським районним судом міста Одеси також 14.06.2023 року постановлено ухвалу суду, якою вказане клопотання відповідача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про зупинення провадження від 27.03.2023 року за вх. №ЕП-3810 по цивільній справі №947/26071/22 - залишено без задоволення. Тієї ж дати - 14.06.2023 року судом було розглянуто подане 09.06.2023 року представником позивача клопотання про приєднання до матеріалів справи доказу за вх. №30159, а саме копії ухвали Верховного Суду від 25.05.2023 року по справі №521/14202/14-ц. За наслідком розгляду цього клопотання, судом 14.06.2023 року постановлено ухвалу суду, якою клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про поновлення строку на вчинення процесуальної дії з подання доказів від 09.06.2023 року за вх. №30159, - задоволено. Поновлено представнику позивача процесуальний строк на вчинення процесуальної дії з подання доказів по цивільній справі №947/26071/22 та приєднано до матеріалів справи №947/26071/22 подане представником позивача [PERSON] - [PERSON] клопотання про долучення письмових доказів від 09.06.2023 року за вх. №30159, разом з додатками до нього, а саме: копією ухвали Верховного Суду від 25.05.2023 року по справі №521/14202/14-ц. За наслідком розгляду усіх клопотань поданих учасниками справи, здійснивши усі процесуальні дії на стадії підготовчого провадження по справі передбачені статтею 197 ЦПК України, судом 14.06.2023 року без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 30.08.2023 року о 10 год. 00 хв. 30.08.2023 року до суду в електронній формі надійшло клопотання від відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про зупинення провадження в цій справі (вх. №ЕП-11593) до ухвалення рішення суду за наслідком розгляду цивільної справи №521/13686/22, яка перебуває в провадженні Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, з посиланням на те, що наслідки розгляду вказаної цивільної справи мають важливе значення на наслідки розгляду цієї справи. У судове засідання призначене на 30.08.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. За наслідком розгляду вказаного клопотання, судом 30.08.2023 року постановлено ухвалу, якою клопотання відповідача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про зупинення провадження від 30.08.2023 року за вх. №ЕП-11593 по цивільній справі №947/26071/22 - залишено без задоволення. Також з метою забезпечення сторонам по справі доступу до суду, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом було відкладено судове засідання на 12.09.2023 року о 12 год. 30 хв. До судового засідання призначеного на 12.09.2023 року з`явились: - представник позивача [PERSON] - [PERSON] , якою були підтримані заявлені вимоги; - відповідач - [PERSON] , який заперечував проти задоволення позову; - представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, який надав до суду письмові пояснення по справі, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на обрання позивачем не належного способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки належним способом захисту є оскарження рішень та дій державного виконавця в порядку передбаченому ст.. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Також представник приватного виконавця вказує на неналежність та неефективність двох вимог позивача з приводу оскарження протоколу та акту приватного виконавця з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду зокрема від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20, від 28.09.2022 року у справі від 483/448/20. Додатково представник зазначає, що позивачем відносно вимогу про оскарження акту про передачу майна у власність стягувачу та скасування постанови про передачу житлового будинку не наведено жодних законних підстав, а відтак в цій частині вимоги є безпідставними. Також, представник зазначає, що свідоцтво видане приватним нотаріусом цілком і повністю відповідає положенням законодавства, у тому числі ст.. 61 Закону України «про виконавче провадження». Надалі, в судовому засіданні 12.09.2023 року судом було оголошено перерву судового засідання до 25.09.2023 року о 14 год. 30хв. В судове засідання призначене на 25.09.2023 року з`явились: - представник позивача [PERSON] - [PERSON] , яка підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити; - представника відповідача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича - Зауліна О.Г., яка заперечувала проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості та безпідставності, підтримуючи надані до суду вищевказані письмові пояснення. Додатково представник вказувала, що під час проведення спірних виконавчих дій, приватним виконавцем було належним чином проведені виконавчі дії. Також представник, як на підставу для відмову у задоволенні позову, посилалась на те, що позивачем пред`явлено позову до неналежного складу осіб, зокрема не визначено відповідачем по справі - ДП «СЕТАМ»; - відповідач - [PERSON] також заперечував проти задоволення позову, підтримуючи пояснення представника приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича. Представник третьої особи - ДП «СЕТАМ» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючи частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №521/14202/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. За наслідком розгляду вказаної справи, Малиновським районним судом м. Одеси 19 грудня 2018 року ухвалене рішення, залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 березня 2021 року, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] майнової шкоду у сумі 2753961 грн 17 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000 грн., а також судові витрати в сумі 28 182,55 грн. На виконання вказаного рішення суду у зазначеній частині, Малиновським районним судом міста Одеси 22.04.2021 року було видано відповідний виконавчий лист №521/14202/14-ц. Зазначений лист перебуває на примусовому виконанні у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] від 27.04.2021 року щодо стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 року по справі № 521/14202/14-ц в сумі 2753961 грн. та 150000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, та стягнення судових витрат в сумі 28182,55 грн. 21.05.2021 року в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] приватним виконавцем Притуляком В.М. здійснено опис нерухомого майна, а саме домоволодіння площею 170.0 кв.м, яке складається з житлового двоповерхового будинку літ. А1 та одноповерхового будинку літ. Б, літ. Я1 навіс, № 5,16 огорожа, II мостіння, за адресою: [ADDRESS] . Домоволодіння загальною площею 170.0 кв.м, житловою площею 75.6 кв.м, що складається з: житлового двоповерхового будинку літ. «А1», житлового будинку з мансардою літ. «Б», навісу літ. «Я1», огорожі № 5,16 та мостіння II. Фундамент житлового будинку літ. «А1», житлового будинку літ. «Б» - бутовий, матеріал зовнішніх стін черепашник, покрівля металочерепиця, матеріал перекриття дерево. Житловий будинок літ. «А1» та житловий будинок літ. «Б» обладнано водопроводом, електроосвітленням, газопроводом, каналізацією, опаленням. В будинку літ. «А1 вхідні двері дерев`яні, вікна металопластикові. На 1-му поверсі підлога вкрита плиткою, стіни обклеєні шпалерами, стеля побілена. У санвузлі все облицьовано плиткою. На 2-му поверсі підлога вкрита ламінатом, стіни обклеєні шпалерами, стеля натяжна. Дах будинку металочерепиця. Загальний стан будинку літ. «А1» - задовільний. У будинку літ. «Б» металопластикові вікна, на яких встановлені металеві решітки. Підлога коридору та кухні вкрита плиткою, стіни обклеєні шпалерами, робоча стіна кухні облицьована плиткою. Стеля побілена. На кухні встановлено газовий котел. Підлога у кімнатах та в коридорі вкрита паркетом, стіни кімнат обклеєні шпалерами, стеля побілена. В одній із кімнат на стелі є ліпнина. Ванна кімната облицьована плиткою, стеля побілена. Міжкімнатні двері дерев`яні. Вхідні двері до будинку дерев`яні. Вхід на мансардний поверх сходи. Дах будинку вкрито металевою покрівлею. Подвір`я домоволодіння вкрито плиткою, огороджено. Загальний стан житлового будинку літ. «Б» добрий. Домоволодіння належить [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2014 року по справі № 520/2353/14-ц; ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року по справі № 521/14202/18; ухвали про виправлення описки Малиновського районного суду м. Одеси, справа № 521/14202/14-ц від 20.11.2018 року. Постановою приватного виконавця Притуляка В.М. від 09 липня 2021 року призначено суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] для визначення ринкової вартості описаного майна за адресою: [ADDRESS] . Згідно Звіту від 14.07.2021 року ФОП [PERSON] про незалежну оцінку, вартість домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складає 4661847,00 гривень, що станом на момент складання Звіту становило 170850 доларів США (за курсом НБУ за 1 долар - 27, 2862 грн). Вказаний звіт отримано приватним виконавцем 21 липня 2021 року. Постановою приватного виконавця від 21.07.2021 року виконавче провадження [NUMBER] зупинено, згідно з п. 2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», до розгляду справи по суті у Верховному Суді. 10.06.2022 року приватним виконавцем Притуляком В.М. поновлено виконавче провадження № [NUMBER] та винесено постанову, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] для визначення ринкової вартості майна за адресою: [ADDRESS] . Згідно Звіту ФОП [PERSON] від 10.06.2022 року вартість домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складає 4635146 грн. У відповідності до наявної в матеріалах справи копії оскаржуваної постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 01.11.2022 року, ВП [NUMBER],, судом встановлено наступне. Спірне вищевказане нерухоме майно було додано до переліку майна, що буде реалізоване через електронні торги, які проводяться ДП «СЕТАМ». Згідно протоколу проведення електронних торгів Державного підприємства "СЕТАМ" Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 39958500, № 513554 від 18.08.2022 року перші електронні торги з реалізації нерухомого майна не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стартова (початкова) ціна лоту № 498332 становила - 4 635 146,00 грн. Згідно протоколу проведення електронних торгів Державного підприємства "СЕТАМ" Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 39958500, № 516030 від 19.09.2022 року другі електронні торги з реалізації нерухомого майна не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стартова (початкова) ціна лоту становила - 3 939 874,10 грн. Згідно протоколу проведення електронних торгів Державного підприємства "СЕТАМ" Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 39958500, №517502 від 20.10.2022 року треті електронні торги з реалізації нерухомого майна не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стартова (початкова) ціна лоту становила - 3 244 602,20 грн. У відповідності до частин 6, 7, 8, 9 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», у разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Вказане постанова містить інформацію про те, що з посиланням на вказані положення Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем відповідне повідомлення було направлено приватним виконавцем на адресу стягувачу 21.10.2022 року за вихідн. № 8422. Заявою, що надійшла на адресу приватного виконавця 26.10.2022 року за вхідн. №2232, стягувач за виконавчим провадженням - [PERSON] , згідно статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», виявив бажання залишити за собою нереалізоване на перших прилюдних торгах нерухоме майно боржника, а саме - домоволодіння, загальною площею 170,0 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , за ціною третіх електронних торгів - 3 244 602,20 грн. На підставі викладеного, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. 01.11.2022 року в межах виконавчого провадження ВП [NUMBER] було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, якою передано стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №521/14202/14-ц від 22.04.2021, що видав Малиновський районний суд міста Одеси наступне майно - домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , що належить боржнику - [PERSON] . Також, 01.11.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. в межах виконавчого провадження ВП [NUMBER] винесено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, яким [PERSON] передається у власність нерухоме майно - домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , що належить боржнику - [PERSON] . На підставі вказаного Протоколу та Акту приватного виконавця, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А., 01.11.2022 року видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №464, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку (домоволодіння), за адресою: [ADDRESS] , оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач - [PERSON] виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] . Тієї ж дати, на підставі вказаного свідоцтва від 01.11.2022 року за р. №464, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером №65322612 від 01.11.2022 року, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав та зареєстровано за [PERSON] право власності на житловий будинок - « [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 429336751101, номер запису про право власності 48305010, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №314771019 від 10.11.2022 року. Поряд з вказаними діями з проведення третього електронного аукціону (торгів) та подальших дій, що мали місце починаючи з 20.10.2022 року, судом також встановлено, що у вересні 2022 [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси із заявою, в якій просила відстрочити виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 у справі №521/14202/14-ц на дванадцять місяців (справа №521/14202/14-ц; провадження №6/521/238/22). За наслідком розгляду вказаної заяви, 23.09.2022 року Малиновським районним судом міста Одеси заяву представника [PERSON] задоволено частково. Відстрочено [PERSON] виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 у справі № 521/14202/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2753961 грн 17 коп. та 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди, судових витрат у розмірі 28182 грн. 55 коп. строком на вісім місяців, тобто до 23 травня 2023 року. Вказана ухвала суду залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03.04.2023 року та ухвалою Верховного Суду від 25.05.2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 23.09.2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03.04.2023 року. Суд зазначає, що вищевказані встановлені судом фактичні обставини справи, крім викладених на підставі оскаржуваної постанови державного виконавця від 01.11.2022 року, встановлені вказаною ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 23.09.2022 року, яка набрала законної сили. Частинами 5, 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Приймаючи вищевикладене, положення ст. 82 ЦПК України, в силу преюдиційності, встановлені обставини ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 23.09.2022 року по справі №521/14202/14-ц, провадження №6/521/238/22, додатковому доказуванню не підлягають. Також, судом встановлено, що до апеляційного перегляду вказаної ухвали суду, 12.10.2022 року Малиновським районним судом міста Одеси було засвідчено належним чином завірену копію ухвали суду від 23.09.2022 року по справі №521/14202/14-ц, з відміткою про набрання законної сили 10.10.2022 року. 12.10.2022 року представником боржника [PERSON] - [PERSON] було подано до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. заяву про зупинення виконавчого провадження [NUMBER] від 27.04.2021 року та вчинення усіх виконавчих дій щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 19.12.2018 року по справі №521/14202/14-ц, у зв`язку з відстроченням виконання вказаного рішення. Вказана заява була отримана приватним виконавцем - 12.10.2022 року за вх. №2189. Відповідно до пункту 6 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. Отже, на підставі викладеного судом встановлено, що отримавши належним чином завірену копію ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 19.12.2018 року про відстрочення виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 року по справі №521/14202/14-ц строком на вісім місяців, тобто до 23 травня 2023 року, виконавче провадження в межах виконавчого провадження ВП [NUMBER] не було зупинено, продовжені виконавчі дії з примусової реалізації спірного нерухомого майна. Також поряд з вказаними діями з проведення третього електронного аукціону (торгів) та подальших дій, що мали місце починаючи з 20.10.2022 року, судом встановлено, що у вересні 2022 року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду міста Одеси зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича з приводу проведених дій з оцінки нерухомого майна і звіту суб`єкта оціночної діяльності від 10.06.2022 року (справа №521/13686/22; провадження №4-с/521/51/22). За наслідком розгляду вказаної скарги, 23.09.2022 року Малиновським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу суду, якою скаргу [PERSON] на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича задоволено. Визнано неправомірними дії приватного виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича у виконавчому провадженні № [NUMBER] від 27.04.2021 року щодо проведення оцінки відповідно до постанови від 10.06.2022 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, визначення та прийняття оцінки майна боржника [PERSON] , а саме: житлового будинку з адресою: [ADDRESS] від 14.06.2022 року. З ухвали суду вбачається, що вона була постановлена в судовому засіданні 23.09.2022 року за участі представника приватного виконавця Притуляка В.М. - Гросу В.Є. Так, ухвалою суду також встановлено, що 21.07.2021 року приватним виконавцем було отримано Звіт від 14.07.2021 року ФОП [PERSON] про незалежну оцінку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Вартість домоволодіння заявниці згідно Звіту 4 661 847,00 гривень, що станом на момент складання Звіту становило 170 850, 00 доларів США (за курсом НБУ за 1 долар - 27, 2862 грн.). Постановою приватного виконавця від 21.07.2021 року виконавче провадження було зупинено, згідно з п. 2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» - до розгляду даної справи по суті. 03.05.2022 року на адресу приватного виконавця надійшла заява представника позивача разом з Постановою Верховного суду від по справі №521/14202/14-ц, якою дану справу вирішено по суті, у задоволенні касаційної скарги представника заявниці - відмовлено. 10.06.2022 року приватним виконавцем Притуляком В.М. відповідною постановою було поновлено виконавче провадження № [NUMBER]. Також, 10.06.2022 року приватним виконавцем Притуляком В.М. постановою знову призначено суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] для визначення ринкової вартості майна за адресою: [ADDRESS] . Судом в ухвалі суду від 23.09.2022 року встановлено, що у подальшому приватним виконавцем отримано новий Звіт ФОП [PERSON] від 10.06.2022 року: де вартість майна складає - 4 635 146,00 грн. Майно було додано до переліку майна, що буде реалізоване через електронні торги «СЕТАМ». Малиновським районним судом міста Одеси також встановлено, що 07.09.2022 року представник заявниці ознайомився із матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER] від 27.04.2021 року та з моменту ознайомлення представником заявниці у матеріалах виконавчого провадження були відсутні: постанова про поновлення виконавчого провадження, новий Звіт проведений за постановою приватного виконавця від 10.06.2022 року, та будь-які докази повідомлення заявниці або її представника стосовно вище перелічених дій приватного виконавця. Тобто, на момент ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження паперові матеріали виконавчого провадження не співвідносились із даними, які може отримати сторона виконавчого провадження із ідентифікатором доступу до виконавчого провадження системі АСВП. 12.09.2022 року представник заявниці через електронну пошту повторно звернувся до приватного виконавця Притуляка В.М. із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, де виклав вище описані розбіжності. 14.09.2022 року представником заявниці було отримано копії нового Звіту, який є предметом розгляду скарги. У відповідності до положень ч.1 ст. 261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Отже, приймаючи, що уповноважений представник приватного виконавця безпосередньо приймав участь в судовому засіданні 23.09.2022 року в якому постановлено вищевказану ухвалу суду, суд вважає встановленим, що станом на час проведення третього електронного аукціону (торгів) та подальших виконавчих дій з примусової реалізації спірного нерухомого майна в рамках виконавчого провадження ВП [NUMBER], приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. був повністю обізнаний про постановлену ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 23.09.2022 року, яка в силу положень ч.1 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили негайно після її проголошення, якою в свою чергу визнано неправомірними дії останнього щодо проведення оцінки відповідно до постанови від 10.06.2022 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, визначення та прийняття оцінки майна боржника [PERSON] , а саме: житлового будинку з адресою: [ADDRESS] від 14.06.2022 року. Також судом встановлено, що вказана ухвала суду підлягала оскарженню, за наслідком чого постановою Одеського апеляційного суду від 13.02.2023 року апеляційну скаргу з доповненнями приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича задоволено частково. Ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2022 року змінено, виключивши з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали висновок суду про те, що звіт про оцінку майна від 10 червня 2022 року, складено ФОП [PERSON] після закінчення строку дії його сертифікату суб`єкта оціночної діяльності. В іншій частині ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2022 року залишено без змін. У відповідності до положень ст. 384 ЦПК України постанова Одеського апеляційного суду від 13.02.2023 року набирає законної сили з дня її прийняття. У зв`язку з чим, враховуючи положення ст. 82 ЦПК України, в силу преюдиційності, встановлені обставини ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 23.09.2022 року по справі №521/14202/14-ц; провадження №4-с/521/51/22, яка в свою чергу частково змінена та в іншій частині залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13.02.2023 року, додатковому доказуванню не підлягають, а також не спростовані під сторонами по справі під час розгляду справи. Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять. Приймаючи вищевикладені встановлені обставини, з приводу заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). За змістом ч. 1 ст. 15, ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Виходячи зі змісту наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, та залежно від установленого судом - вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спір в цій справі між сторонами виник з приводу виконавчих дій щодо примусового виконання приватним виконавцем рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 року по справі №521/14202/14-ц в рамках виконавчого провадження [NUMBER]. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (надалі за текстом - ЦК України), Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (надалі за текстом - Порядок реалізації арештованого майна). Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом, зокрема, виконавчим листом, і цим Законом. У процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Статтею 48 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. За змістом ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Частиною 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Положенням ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» регулюється реалізація майна, на яке звернено стягнення. Частиною 1 цієї статті визначено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. Пунктами 1, 2 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016, в редакції станом на час проведення спірних виконавчих дій, визначено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна. Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною). Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Пунктом 3 Розділу ІІ вказаного Порядку визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору. Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі) зокрема: - копіями документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Пунктом 4 Розділу ІІ вказаного Порядку визначено, що начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна. У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) до Системи. Приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) до Системи. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів. Організатор повертає заявку на реалізацію майна приватному виконавцю у разі зупинення або припинення діяльності приватного виконавця відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Відповідно до частин 6 - 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», у разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто, для визнання судом електронного аукціону (торгів) недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання електронного аукціону (торгів) недійсними (порушення правил проведення електронного аукціону (торгів)); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою для пред`явлення позову про визнання електронного аукціону (торгів) недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні аукціону (торгів) водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Аналогічна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 січня 2023 року у справі № 753/17628/19). Разом з тим, суд зазначає, що для встановлення вищевказаних обставин пов`язується з доведенням особою, яка звернулась за захистом своїх прав та інтересів, цих обставин, що узгоджується з положенням ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Як вже судом зазначалось, у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи вищевикладені встановлені обставини по справі, положення законодавства, досліджуючи подані до суду докази, суд зазначає наступне. Так, на належний позивачці житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в межах виконавчого провадження ВП [NUMBER], було звернено стягнення та піддано примусовій реалізації шляхом проведення електронного аукціону. Як зазначалося вище, за результатами проведення аукціону 18.08.2022 року та 19.09.2022 року майно реалізовано не було через відсутність зареєстрованих учасників. Ціна лоту - спірного житлового будинку, на електронних торгах була початково визначена та в подальшому знижена на підставі ціни визначеної у переданому приватним виконавцем Притуляком В.М. до заявки на реалізацію арештованого майна - звіту ФОП [PERSON] від 10.06.2022 року, відповідно до якого вартість житлового будинку [ADDRESS] , встановлено в сумі 4635146,00 грн. Разом з тим, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2022 року по справі №521/13686/14-ц (провадження №4-с/521/51/22) було задоволено скаргу [PERSON] та визнано неправомірними дії приватного виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича у виконавчому провадженні № [NUMBER] від 27.04.2021 року щодо проведення оцінки відповідно до постанови від 10.06.2022 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, визначення та прийняття оцінки майна боржника [PERSON] , а саме: житлового будинку з адресою: [ADDRESS] , від 14.06.2022 року. Вказаною ухвалою суду встановлено, що приватним виконавцем неправомірно проведено оцінку нерухомого майна і прийнято звіт суб`єкта оціночної діяльності із завищенням реальної вартості майна, що призвело до передачі на торги майна заявниці за завищеною ціною. Матеріали скарги містить Звіт із незалежної оцінки з майна заявниці, виконавець - Товарна біржа «ПРОФІ-Т» датований 02.10.2019 року, де ринкова вартість об`єкта оцінки складає 2 508 815, 00 грн. (за курсом НБУ за 1 долар - 24, 5553 грн.), що станом на момент складання Звіту становило 102 170, 00 доларів США. Тобто різниця між вартостями відповідно до Звітів, які наявні у матеріалах виконавчого провадження та Звіту, який перебуває у матеріалах даної справи становить 68 680, 00 доларів США. За правилом ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим кодексом. Разом з тим, судом враховується, що в судовому засіданні 23.09.2022 року з розгляду справи №521/13686/14-ц (провадження №4-с/521/51/22), в якому було постановлено вищевказану ухвалу суду, приймав участь уповноважений представник приватного виконавця Притуляка В.М., а відтак останній безпосередньо був обізнаний з її постановленням та наслідками. Так, у відповідності до положень ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову. Пунктом 2 Розділу ХІ Порядку реалізації арештованого майна, підставою для зупинення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) є зокрема відкладення проведення виконавчих дій. У разі надходження постанови виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій або постанови про зупинення виконавчого провадження або постанови про відкладення проведення виконавчих дій Організатор зобов`язаний негайно зупинити електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною) та поновити його при одержанні постанови виконавця про продовження примусового виконання рішення чи закінчення строку відкладення виконавчих дій. У постанові виконавця в обов`язковому порядку зазначається номер лота, електронний аукціон щодо реалізації якого підлягають зупиненню або відновленню. За наявності підстав, визначених у пункті 2 цього розділу, Організатор негайно зупиняє електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною), про що складає акт про зупинення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) з фіксацією підстави та рішення про їх зупинення. З моменту зупинення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) строки електронного аукціону автоматично зупиняються. Однак, не зважаючи на постановлення Малиновським районним судом міста Одеси ухвали суду від 23.09.2022 року якою визнано неправомірними дій приватного виконавця Притуляка В.М. щодо проведення оцінки відповідно до постанови від 10.06.2022 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні [NUMBER], визначення та прийняття оцінки майна боржника, яка в силу припису положень ст. 261 ЦПК України набирає законної сили негайно після її проголошення, а відтак при наявності обставин що свідчать про неправомірно визначену ціну лота, приватним виконавцем Притуляком В.М. не було здійснено дій щодо отримання нового звіту про оцінку майна, у тому числі дій з відкладення проведення виконавчих дій. За наслідком чого, подальші дії, а саме третій електронний аукціон 20.10.2022 року, як і подальші дії та рішення приватного виконавця з передачі стягувачу спірного майна в рамках виконавчого провадження [NUMBER] з примусової реалізації належного позивачці житлового будинку (постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 01.11.2022 року та Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 01.11.2022 року), проводились і винесені на підставі вартості спірного майна визначеного звітом про оцінку майна від 10.06.2022 року, визнаного неправомірним ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2022 року по справі №521/13686/22. Отже виконавчі дії щодо передачі майна позивачки відповідачу [PERSON] , як стягувачу в межах виконавчого провадження [NUMBER], оформлені оспорюваними постановою та актом від 01.11.2022 року, як і процедура проведення електронного аукціону, здійснювались за ціною, яка визначена неналежним звітом про оцінку майна від 10.06.2022 року. Будь-яких доказів в спростування вказаних обставин, відповідачами під час розгляду справи в обґрунтування заперечень в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, до суду не надано. За наслідком чого, суд доходить до висновку, що з моменту постановлення ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2022 року по справі №521/13686/14-ц (провадження №4-с/521/51/22), яка в силу припису положень ст. 261 ЦПК України набирає законної сили негайно після її проголошення та про наслідки якої приватний виконавець Притуляк В.М. був обізнаний з моменту постановлення цієї ухвали суду, подальша примусова реалізація майна позивачки вчинялась на підставі неналежно встановленої вартості спірного майна, а приватним виконавцем не було вчинено жодних дій з метою отримання нового звіту про оцінку майна. Нехтування цими обставинами приватним виконавцем та продовження реалізації майна призводить до очевидної незаконності проведення третього електронного аукціону, винесеної постанови про передачу маи?на стягувачу у рахунок погашення боргу та складеного акту на підставі цієї постанови. Також, як вже судом зазначалось, під час проведення третього електронного аукціону 20.10.2022 року, за яким торги не відбулось, що оформлено протоколом №578130, що в подальшому мало наслідком винесенню оспорюваним протоколу про передачу маи?на стягувачу у рахунок погашення боргу та складеного акту на підставі цієї постанови від 01.11.2022 року, мало місце також наявна постановлена Малиновським районним судом м. Одеси ухвала суду від 23.09.2022 року по справі №521/14202/14-ц (провадження №6/521/238/22), якою відстрочено виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 року по справі № 521/14202/14-ц строком на 8 (вісім) місяців, тобто до 23 травня 2023 року. Згідно ч.ч. 3, 7 ст. 435 ЦПК України, підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову. Відповідно до п. 2 Розділу XI Порядку реалізації арештованого майна підставою для зупинення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) є зупинення вчинення виконавчих дій у випадках, визначених Законом України «Про виконавче провадження». У разі надходження постанови виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій або постанови про зупинення виконавчого провадження або постанови про відкладення проведення виконавчих дій Організатор зобов`язаний негайно зупинити електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною) та поновити його при одержанні постанови виконавця про продовження примусового виконання рішення чи закінчення строку відкладення виконавчих дій. У постанові виконавця в обов`язковому порядку зазначається номер лота, електронний аукціон щодо реалізації якого підлягають зупиненню або відновленню. Згідно п. 3 Розділу XI цього Порядку за наявності підстав, визначених у пункті 2 цього розділу, Організатор негайно зупиняє електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною), про що складає акт про зупинення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) з фіксацією підстави та рішення про їх зупинення. З моменту зупинення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) строки електронного аукціону автоматично зупиняються. Аналіз вказаних статей Цивільного Процесуального Кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» приводить до висновку, що відстрочення виконання рішення суду є безумовним правом суду, яке породжує обов`язок приватного (державного) виконавця здійснення конкретних дій для виконання прийнятого судом рішення про відстрочення та виключає законність подальшого виконання такого рішення. Структура правової норми ч. 7 ст. 435 ЦПК України прямо вказує на те, що прийнята судом ухвала про відстрочення виконання судового рішення сама по собі створює правові наслідки щодо зупинення процесу його виконання та, лише у певних випадках, направляється установі банку, державному або приватному виконавцю для виконання. Як вбачається з матеріалів справи, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. 12.10.2022 року отримав ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2022 року по справі №521/14202/14-ц, з відміткою про набрання законної сили 10.10.2022 року, при зверненні представника [PERSON] - адвоката Кочмана К.П. із заявою про зупинення виконавчого провадження від 12.10.2022 року (а.с. 38). Як вбачається, приватним виконавцем Притуляком В.М. не були вчинені дії з зупинення вчинення виконавчих дій та винесення відповідної постанови про зупинення виконавчого провадження ВП [NUMBER], у зв`язку з чим були продовжені виконавчі дії в межах спірного виконавчого провадження з примусової реалізації спірного нерухомого майна належного позивачці, як боржника за виконавчим провадженням, яке в подальшому за наслідком не відбуття третього електронного аукціону, було передано стягувачу в рахунок погашення боргу на підставі оскаржуваних постанови та акту від 01.11.2022 року. З огляду на викладене, наявності факту відстрочення виконання рішення суду на підставі ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 23.09.2022 року та обізнаності приватного виконавця Притуляка В.М. про наслідки її ухвалення, за наслідком чого не вчинення останнім дій з зупинення виконавчого провадження та продовження виконавчих дій з примусової реалізації спірного майна на електронному аукціоні, розцінюються судом як невиконання судового рішення та ігнорування принципу законності та верховенства права. Будь-яких доказів в спростування вказаних обставин, відповідачами під час розгляду справи в обґрунтування заперечень в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, до суду не надано. Надаючи оцінку вказаним обставинам, судом не приймаються висловлені під час розгляду справи доводи представника відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. щодо правомірності дій державного виконавця, що встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 20.02.2023 року по справі №521/15802/22 та створює преюдиційне значення в цій справі, оскільки в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України стороною відповідача не надано до суду жодних доказів на підтвердження цих обставин, у тому числі відповідної копії постанови, а у відповідності до положень ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом та учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, приймаючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а стороною відповідача під час розгляду справи не надано жодних доказів в обґрунтування висловлених заперечень, суд вважає вказані доводи безпідставними та необґрунтованими. На підставі вищевикладеного в цілому вбачається, що станом на час проведення третього електронного аукціону 20.10.2022 року та вчиненні приватним виконавцем Притуляком В.М. подальших виконавчих дій в межах виконавчого провадження [NUMBER], а саме винесенні постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 01.11.2022 року та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 01.11.2022 року, на підставі неналежної оцінки спірного майна, були додатково наявні підстави для зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2022 року по справі №521/14202/14-ц, що свідчить про необґрунтованість та протиправність вказаних дій та рішень та їх невідповідність вимогам чинного законодавства. Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач просить суд визнати недійсним електронні торги, визнати протиправними та скасування постанову державного виконавця та акт про передачу майна стягувачу, з приводу чого суд зазначає наступне. Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до сталої практики Верховного Суду, зокрема викладеної у постанові від 21 червня 2023 року в справі № 369/5218/19 (провадження № 61-8512св22) Верховний Суд послався на пункти 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) та зазначив, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Разом із тим, порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85 цього Закону). Вказаний висновок також відображений в постанові Верховного Суду від 27 липня 2023 року у справі №361/4957/19. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 року у справі №233/4365/21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що реалізація майна, зокрема майнових прав, на прилюдних торгах полягає у продажу цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на нього до покупця - переможця прилюдних торгів. Тому, враховуючи передбачені законодавством щодо прилюдних торгів особливості, проведення таких торгів є правочином. Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 і частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на публічних торгахі визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункти 6.17-6.18) та від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункти 38-39), від 6 липня 2022 рокуу справі № 914/2618/16 (пункт 32), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)). Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець - переможець торгів (див. постанови від 5 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (пункти 40-41), від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 56)). Оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)). Приймаючи викладені висновки, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2023 року у справі №233/4365/21 дійшла до висновку, що з огляду на наведене неналежними та неефективними є відповідні дві вимоги позивача. Тому рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсними протоколу й акта про проведені електронні торги слід змінити у мотивувальних частинах, виклавши їх у редакції цієї постанови. Вимогу про визнання недійсними електронних торгів суд може інтерпретувати як позов про визнання недійсним відповідного договору купівлі-продажу. Проте ця вимога лише за певних умов може бути ефективним способом захисту, наприклад, тоді, якщо позивачем і відповідачем є продавець і покупець за договором купівлі-продажу. Разом з тим, у вказаних постановах Верховного Суду предметом розгляду були оспорювання електронних торгів які відбулись. Однак, в даній справі, на відміну від справ в рамках яких ухвалено вищевказані постанови Верховного Суду, предметом оспорювання є реалізація арештованого майна в межах виконавчого провадження шляхом передачі майна стягувачу за наслідком проведення електронного аукціону, який не відбувся, що мало наслідком вчинення дій в порядку передбаченому ч.6-9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження». У цьому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження було здійснено відповідний порядок дій, вчинених приватним виконавцем, а саме: повідомлено стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на електронному аукціоні, запропоновано стягувачу залишити це майно за собою та, в подальшому за згодою стягувача, передано спірне майно останньому в рахунок погашення боргу боржника. Передбачена законом процедура передачі виконавцем стягувачу нереалізованого на електронному аукціоні арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу за своєю правовою природою не може бути ототожнена з процедурою відчуження майна з такого аукціону. Разом з тим, судом враховується висновок викладений у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 39) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. За наслідком чого, судом приймаються висновки за схожими за змістом до даних правовідносин в цій справі, викладені Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року по справі за № 6-1655цс16. Так, у зазначеній постанові Верховний Суд України дійшов до висновку, що послідовно дотримуючись висновку, наведеного в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року (справа № 6-116цс12), Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону). Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 Закону). З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт. Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Вказана позиція підтверджена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 року по справі №752/1115/17, в якій зазначено, що вимоги щодо визнання дій державного виконавця незаконними заявляються саме у зв`язку з переходом права власності на майно до стягувача. З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону № 606-XIV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Саме такі висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 16 листопада 2016 року (провадження № 6-1655цс16) та від 14 червня 2017 року (провадження № 6-1804цс16), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від цих висновків. Також у відповідності до постанови Верховного Суду викладеної у постанові від 14.12.2021 року по справі №484/5200/18 вказано , що Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16 зазначив, що постанова, прийнята державним виконавцем у результаті передачі стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника. За наслідком викладеного Верховний Суд дійшов до висновку, що постанова та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу можуть бути визнані незаконними та скасовані. Отже, приймаючи вищевказані висновки стосовно неналежності та неефективності способу захисту шляхом оспорювання протоколу аукціону, а також враховуючи, що в даній справі третій електронний аукціон призначений на 20.10.2022 року з примусової реалізації спірного нерухомого майна не відбувся через відсутність учасників торгів, що було засвідчено протоколом №578130 проведення електронного аукціону (торгів), суд вважає, що в даному випадку вимога позивача про визнання недійсними електронного аукціону (торгів), проведені державним підприємством «СЕТАМ» 20.10.2022 року з реалізації лоту № 517502 стосовно об`єкту нерухомого майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оформлені протоколом №578130 про проведення електронних торгів від 20.10.2022 року, задоволенню не підлягає, оскільки в даному випадку електронний аукціон за участі зокрема: організатора електронних торгів, як продавця, та переможця аукціону, як продавця, не відбувся, а відтак вказане не свідчить та не містить усіх істотних умов для підтвердження того, що вказані електронні торги засвідчують правочин з купівлі-продажу такого майна, одночасно приймаючи, що після того як торги не відбулися, передача приватним виконавцем спірного майна стягувачу відбувалась за іншою визначеною законом відокремленою процедурою передачі такого майна у відповідності до положень ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження». Також, приймаючи вищевикладені висновки, а також враховуючи, що протокол про передачу стягувачу у рахунок погашення боргу від 01.11.2022 року та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 01.11.2022 року, винесені приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком Валерієм Миколайовичем в рамках виконавчого провадження ВП [NUMBER], за наслідком електронного аукціону який не відбувся, а відтак вказані протокол та акт, вважаються юридичними фактами, які підтверджують законні підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, а відтак останні підлягають окремому оскарженню. За наслідком викладеного, враховуючи встановлені судом допущені порушення під час виконання судового рішення та вчиненні дій з примусової реалізації майна боржника, що впливають на оцінку та передання спірного майна належного позивачеві - [PERSON] , а саме житлового будинку [ADDRESS] , у власність стягувачу - [PERSON] в рахунок погашення боргу боржника в межах виконавчого провадження ВП [NUMBER], що окремо було доведено боржником в рамках оскарження дій приватного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень та підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, за наслідком чого значним чином порушуються права та інтереси боржника по справі оскільки впливає на її власність, суд доходить до висновку про обґрунтованість доводів [PERSON] про протиправність вказаних протоколу та акту від 01.11.2022 року, за наслідком чого останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню. Також судом встановлено, що на підставі вищевказаних протоколу та акту приватного виконавця Притуляка В.М. від 01.11.2022 року винесених в межах виконавчого провадження ВП [NUMBER] про передачу нерухомого майна стягувачу у рахунок боргу, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. 01.11.2022 року видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №464, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку (домоволодіння), за адресою: [ADDRESS] , оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягував - [PERSON] виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] . Тієї ж дати, на підставі вказаного свідоцтва від 01.11.2022 року за р. №464, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером №65322612 від 01.11.2022 року, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав та зареєстровано за [PERSON] право власності на житловий будинок - « [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 429336751101, номер запису про право власності 48305010, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №314771019 від 10.11.2022 року. Відповідно до ч. 2 ст. 393 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Одночасно судом враховується, що за змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду у постановах неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (пункт 55)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі №233/4365/18 зауважила, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36)). Надаючи оцінку стосовно обраному позивачем способу захисту шляхом скасування свідоцтва приватного нотаріуса, яким посвідчено право власності [PERSON] на спірне нерухоме майно судом також враховуються положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 1 частиною 1 статті 2 вказаного Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; У відповідності до статті 26 вказаного Закону передбачено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону. Отже, законодавцем пов`язано проведення державної реєстрації припинення права власності особи на нерухоме майно, внаслідок ухвалення судового рішення про визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Приймаючи вищевикладене, суд зазначає, що як вже є встановленим державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] , було проведено 01.11.2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А., як суб`єктом державної реєстрації прав, на підставі винесеного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером №65322612 від 01.11.2022 року, яке в свою чергу винесено саме на підставі свідоцтва від 01.11.2022 року за р. №464, яке зазначене у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як підстава для державної реєстрації. Отже, спірне свідоцтво від 01.11.2022 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А., зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №464, слугувало підставою та наразі є підтверджуючим документом на підтвердження права власності [PERSON] щодо нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] , з визнанням недійсним якого, як документу, що слугував підставою для проведення державної реєстрації прав, законодавець пов`язує наслідок проведення державної реєстрації припинення прав особи на відповідне майно, що відображено у положеннях статті ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Приймаючи вищевикладене, встановивши наявність підстав для скасування протоколу та акту приватного виконавця Притуляка В.М. від 01.11.2022 року винесених в межах виконавчого провадження ВП [NUMBER] про передачу нерухомого майна стягувачу у рахунок боргу, якими порушуються права та інтереси позивача в цій справі як боржника за виконавчим провадженням, з метою відновлення становища [PERSON] , яке існувало до видання протиправних постанови та акту приватного виконавця Притуляка В.М., з метою повного поновлення порушених прав та інтересів позивача, суд вважає наявними підстави для визнання свідоцтва від 01.11.2022 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №464, про посвідчення права власності [PERSON] на нерухоме майно - житловий будинок (домоволодіння), за адресою: [ADDRESS] , - недійсним, оскільки останнє було видано на підставі протиправних протоколу та акту приватного виконавця Притуляка В.М. від 01.11.2022 року, слугувало самостійною підставою для проведення державної реєстрації виникнення права власності за відповідачем на це нерухоме майно, та за наслідком його визнання недійсним є підставою для відновлення становища, що існувало до порушення, а саме підставою для припинення права власності відповідача на це майно, а відтак зазначена вимога є належним та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача в цій справі. Разом з тим, суд вважає безпідставною вимогу позивача про скасування державної реєстрації права власності (номер №65322612 від 01.11.2022 року) та припинення права власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки вжитий судом спосіб захисту прав та інтересу позивачів цій справі шляхом визнання недійним свідоцтва від 01.11.2022 року за р. №464, є достатньою та самостійною підставою для поновлення порушених прав та інтересів позивача та у відповідності до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для припинення прав, які виникли на підставі документів, які в свою чергу визнані недійсними судовим рішенням. Також судом приймається висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові 11.01.2022 року по справі №910/10784/16 відповідно до якого, за змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги позивача щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав, Державного реєстру обтяжень рухомого майна, не підлягають задоволенню, оскільки є неефективним способом захисту порушеного права позивача, а тому в цій частині слід у позові відмовити. У відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року по справі №199/8324/19, викладено, що задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно. За наслідком вищевикладеного, суд доходить до висновку, що вимога позивача про скасування державної реєстрації прав та припинення права власності не є необхідним та не є ефективним способом для відновлення порушених прав та інтересів позивача, за наслідком чого задоволенню не підлягає. Щодо доводів сторони відповідача - приватного виконавця Притуляка В.М., висловлені його представником під час розгляду справи, стосовно не вірно обраного позивачем способу захисту порушених прав та інтересів шляхом звернення до суду з позовною заявою, замість звернення до суду з відповідною скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). Відповідно до сталої судової практики у подібних справах, у випадку, якщо предметом розгляду справ за скаргами боржників є рішення, дії та/або бездіяльність державного чи приватного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна боржника, що є підставою для виникнення прав та обов`язків інших осіб, зокрема осіб, які набули право на арештоване майно боржника, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16, Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц, Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 372/30/21. Крім того, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, на що неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, пункт 50 постанови від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19). Верховний Суд у постанові від 18.11.2021 року по справі №199/9311/19 дійшов до висновку, що оскільки предметом розгляду справи за скаргою [PERSON] були дії приватного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна шляхом передачі його стягувачу, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків інших осіб, то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову. Вищевказаний висновок також знайшов своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 року по справі №524/7552/18, в якій Верховий Суд дійшов висновку, що зважаючи на те, що предметом розгляду справи за скаргою ТОВ «Фірма «Берізка» є дії та бездіяльність приватного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна боржника, що є підставою для виникнення прав та обов`язків інших осіб, зокрема [PERSON] , до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 759/15306/17 (провадження № 61-2551св21), Отже, оскільки дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна шляхом передачі його стягувачу, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позивачем [PERSON] вірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів шляхом звернення до суду з відповідним позовом в позовному провадженні. Також, судом не приймаються доводи сторони відповідача - приватного виконавця Притуляка В.М., висловлені його представником під час розгляду справи, стосовно пред`явлення позову до неналежних відповідачів, якими на думку представника повинні бути: приватний виконавець, стягував за виконавчим провадження та організатор спірного аукціону (торгів), яким є ДП «Сетам», який приймає участь по справі в якості третьої особи. Як вже судом встановлено, предметом спору даної справи є оскарження дій та порядку з реалізації арештованого майна шляхом передачі його стягувачу, а відтак не оскарження електронного аукціону як такого що відбувся, за наслідком чого пред`явлені вимоги по справі не стосуються прав та інтересів організатора електронного аукціону - ДП «СЕТАМ», яким останні не були проведені, а позивачем вірно обрано спосіб захисту прав та інтересів шляхом пред`явлення позовних вимог до стягувача і приватного виконавця за виконавчим провадженням. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у вищевказаній постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1655цс16 за наслідком розгляду касаційної скарги за подібними правовідносинами, відповідно до якого, ефективним способом захисту за таких обставин може бути пред`явлення позову до стягувача і державного виконавця, як відповідачів; до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення про захист цивільних прав у порядку позовного провадження, а тому скарга на дії державного виконавця підлягає залишенню без розгляду. Відповідачем, в свою чергу, не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України в спростування вищевказаних обставин. Будь-яких інших доказів та доводів матеріали справи не містять, а доказування в силу положень ч.6 ст.81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом приймається, що задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, суд вважає, що порушені права позивача по справі підлягають обов`язковому захисту, позовні вимоги є частково обґрунтованими та відповідно підлягають частковому задоволенню у спосіб викладений в рішенні суду. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Як вбачається, позивачем в цій справі понесені витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 5458,20 грн., які складаються зі сплаченого судового збору за пред`явлення позову що містить п`ять вимог немайнового характеру в сумі 4962,00 грн. (з розрахунку 992,40*5=4962) та судового збору за пред`явлення заяви про забезпечення позову в сумі 496,20 грн. Отже, судові витрати, пов`язані з розглядом справи і понесені позивачем, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідачів пропорційно до задоволених вимог в рівних частках з кожного з відповідачів, а саме: з кожного з відповідачів приватного виконавця Притуляка В.М. та відповідача [PERSON] по 1736,70 грн. (з розрахунку задоволення трьох вимог немайнового характеру та заяви про забезпечення позову, що становить: 992,40*3=2977,20 + 496,20= 3473,40; 3473,40/2 = 1736,70).

Outcome: partial