Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Смартбуд-КР» про захист прав споживачів, у якій просила суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Смартбуд-КР» вчинити певні дії, а саме надати повну обґрунтовану інформацію на її електронне звернення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона, [PERSON] , (далі - позивач) є власницею квартири [ADDRESS] (далі - Будинок) і відповідно співвласницею Будинку. Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Ст.6 даного Закону передбачені права співвласників багатоквартирного будинку, зокрема співвласники мають право: брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; ознайомлюватися рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії; інші права, визначені законом. Відповідно до абз.6 ч.3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги управитель на вимогу споживача зобов`язаний інформувати споживача про фактичні витрати та виконані (надані) роботи (послуги) з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території. Згідно п.8. Порядку здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання невідповідної якості затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 4 обсяг фактично наданої послуги та фактично понесених управителем витрат надання такої послуги повинен бути підтверджений відповідною первинною документацією, що зберігається в управителя, зокрема наказами, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листками нарахування заробітної плати робітникам, нарядами-завданнями, актами списання матеріалів, матеріальними звітами майстра актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, її підтверджують технічні показники будинку, тощо. Враховуючи зазначене, позивач звернулась до відповідача з електронним зверненням від 18.08.2023 в якому просила протягом п`яти робочих днів з дня отримання цього звернення надати їй повну письмову інформацію про фактичні витрати та виконані (надані) роботи (послуги) з утримання і ремонту спільного майна - Будинку за період з 01.03.2023 року по 31.07.2023 року з детальною розшифровкою виконання робіт, з зазначенням їх обсягу, вартості та дат виконання, з посиланням на реквізити документів про їх виконання по позиціям 1, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 12 Договірної ціни послугу з управління будинком (додаток до договору). Отже, запитувана інформація є у відповідача, але він просто не бажає її надавати на звернення. Проте, станом на день звернення до суду з позовом, відповіді не отримала. У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про захист прав споживачів», а також Закону України «Про звернення громадян», просила задовольнити позов та зобов`язати відповідача надати відповідь на її звернення протягом семи днів з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою суду від 30 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень, а також роз`яснено право сторін клопотати перед судом про розгляд справи з їх викликом. 11 вересня 2023 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідь направлена позивачу у визначені строки, а тому відсутній предмет спору. 15 вересня 2023 року позивачем подане клопотання про часткове задоволення позовних вимог, у якому просила зобов`язати відповідача надати повну інформацію. За змістом\~ст. 279 ЦПК України\~розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Суд встановив, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] і відповідно співвласницею Будинку. Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Статтею 6 даного Закону передбачено права співвласників багатоквартирного будинку, зокрема співвласники мають право: брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; ознайомлюватися рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії; інші права, визначені законом. Відповідно до абз.6 ч.3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги управитель на вимогу споживача зобов`язаний інформувати споживача про фактичні витрати та виконані (надані) роботи (послуги) з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території. Згідно п.8. Порядку здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання невідповідної якості затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 4 обсяг фактично наданої послуги та фактично понесених управителем витрат надання такої послуги повинен бути підтверджений відповідною первинною документацією, що зберігається в управителя, зокрема наказами, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листками нарахування заробітної плати робітникам, нарядами-завданнями, актами списання матеріалів, матеріальними звітами майстра актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, її підтверджують технічні показники будинку, тощо. Враховуючи зазначене, позивач звернулась до відповідача з електронним зверненням від 18.08.2023 в якому просила протягом п`яти робочих днів з дня отримання цього звернення надати їй повну письмову інформацію про фактик витрати та виконані (надані) роботи (послуги) з утримання і ремонту спільного майна - Будинку за період з 01.03.2023 року по 31.07.2023 року з детальною розшифровкою виконання робіт, з зазначенням їх обсягу, вартості та дат виконання, з посиланням на реквізити документів про їх виконання по позиціям 1, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 12 Договірної ціни послугу з управління будинком (додаток до договору). 05.09.2023 року за вихідним № 131, на звернення [PERSON] від 18.08.2023 року, відповідачем було надано відповідь з інформацією, в обсязі передбаченому ч.1 ст.7 та ч.3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідь було надіслано поштовим відправленням АТ «Укрпошта» за №5005302484546. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина 1 статті 3 Закону України «Про звернення громадян». Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. (частина 1, 3 статті 3 Закону України «Про звернення громадян»). Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) . Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Приписами ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. На підставі ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Згідно зі ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що її звернення від 18.08.2023 року відповідачем не розглянуто, однак вказаний факт під час розгляду справи відповідачем був спростований, надані докази того, що відповідь надана позивачу у визначений законом строк, а тому порушення прав позивача суд не встановив. З урахуванням наведеного, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача розглянути її звернення є не обґрунтованими, а отже позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.2\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до положень ЗУ «Про захист прав споживачів», тому судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed