Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив суд визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на частку у розмірі 1/2 в праві власності на житловий цегляний будинок [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 13 листопада 1996 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] . Шлюб було зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Московського району (м. Київ), актовий запис № 920. Спільних неповнолітніх дітей від шлюбу у позивача та відповідача немає. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2022 року зазначений шлюб було розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Розподіл майна, набутого за час шлюбу та яке є спільною сумісною власністю, не проведено. Угоди про добровільний поділ майна нами не досягнуто. За час проживання у шлюбі позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2002 року було набуто в спільну власність житловий цегляний будинок [ADDRESS] . Загальна площа будинку складає 117 кв.м., житлова площа будинку складає 55,7 кв.м. Зазначене підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.10.2002 року, доданого до цієї позовної заяви. Ця копія була отримана адвокатом Сімутіним Р.В. на адвокатський запит від КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області». Право власності на цей житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, зроблений 13.02.2023 р. за параметром запиту «фізична особа [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ». Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене, позивач зазначає, що його частка у спільній сумісній власності на будинок складає 1/2. Згідно зі ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Оскільки житловий цегляний будинок [ADDRESS] є невеликого розміру, він не може бути розділений в натурі. Крім того, неможливим з огляду на наведені положення законодавства є й присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на будинок, оскільки жодний з колишнього подружжя не дає на це згоду. Єдиним ймовірним варіантом захисту майнових прав позивача на будинок позивач вважає визнання за ним права власності на частку у праві власності на цей будинок у розмірі 1/2. З огляду на наведене, позивач звернувся з позовом до суду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2023 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 08.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 27.09.2023 року. Ухвалою суду від 27.09.2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю повернуто заявнику. 27.09.2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, вимоги позову підтримав, просив розглянути справу без участі представника позивача і задовольнити позов у повному обсязі. У судове засідання 27.09.2023 року відповідач та його представник не з`явилися, про дату та час судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Відзив на позов не подали. Оскільки неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи, суд вирішив розглянути справи за відсутності учасників справи на підставі ст. 223 ЦПК України. Враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалося. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13 листопада 1996 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] . Шлюб було зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Московського району (м. Київ), актовий запис № 920. Спільних неповнолітніх дітей від шлюбу у позивача та відповідача немає. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2022 року зазначений шлюб було розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Розподіл майна, набутого за час шлюбу та яке є спільною сумісною власністю, не проведено. Угоди про добровільний поділ майна нами не досягнуто. За час проживання у шлюбі позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2002 року було набуто в спільну власність житловий цегляний будинок [ADDRESS] . Загальна площа будинку складає 117 кв.м., житлова площа будинку складає 55,7 кв.м. Зазначене підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.10.2002 року. Право власності на цей житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, зроблений 13.02.2023 р. за параметром запиту «фізична особа [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ». Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд погоджується з доводами представника позивача, що його частка у спільній сумісній власності на будинок складає 1/2. Згідно зі ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд погоджується з доводами представника позивача, що оскільки житловий цегляний будинок [ADDRESS] є невеликого розміру, він не може бути розділений в натурі. Також суд вважає, що не є можливим присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на будинок, оскільки жодний з колишнього подружжя не дає на це згоду. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю та визнання за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на частку у розмірі 1/2 в праві власності на житловий цегляний будинок [ADDRESS] . Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved