Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

21 лютого 2023 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого посилалась на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає разом з позивачем. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, аліменти стягуються в мінімальному розмірі і не регулярно, у зв`язку з чим виникла заборгованість, всі турботи з виховання та матеріального утримання лежать на позивачеві. Відповідач сина за місцем проживання не відвідує. Однак в добровільному порядку (нотаріально посвідченої згоди) на виїзд з України сина на оздоровлення, відпочинок не надає, причин відмови не пояснює. Вважає, що відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів, спрямованих на покращення здоров`я сина, його фізичного та духовного розвитку, обмежує сина в реалізації його прав. У зв`язку з чим, позивач, маючи матеріальну можливість забезпечити дитині подорож виключно для цілей оздоровлення та відпочинку, звернулась з позовом до суду і просить надати [PERSON] , [INFO] (ІН [NUMBER] ) дозвіл на тимчасові неодноразові виїзди неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (ІН [NUMBER] ), у період з 01 березня 2023 року до досягнення ним 16-річного віку ( [INFO] ) за межі України, в її супроводі, без згоди та супроводу батька, [PERSON] , [INFO] . Відповідач подав заяву про визнання позову. Ухвалою судді від 09 березня 2023 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. Ухвалою суду від 22 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження і відкрито провадження у справі. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позовних вимог і розгляд справи у його відсутність. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, місце і час судового розгляду повідомлена належним чином, подала клопотання про розгляд справи у відсутність представника, зазначивши, що питання надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька не підлягає розгляду органом опіки та піклування та не передбачає подання відповідного висновку до суду. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, урахувавши визнання позову відповідачем, яке прийнято судом, оскільки не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 10, 12). Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно з характеристикою КЗ «Науковий ліцей імені Анатолія Лигуна» Кам`янської міської ради [PERSON] навчається у 8 класі вказаного освітнього закладу; батько не відвідує батьківські збори, не приймає участь в житті класного колективу; на прохання класного керівника не відгукується. Відповідач сплачує аліменти через органи державної виконавчої служби на підставі рішення суду (а.с. 47). Позивач працює, має стабільний заробіток, маючи матеріальну можливість здатна забезпечити дитині подорож виключно для цілей оздоровлення та відпочинку. Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 19 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на освіту. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч. 1-2 ст. 155 СК України). Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Підпунктом 4 пункту 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57, передбачають, що перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий). Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, серед яких, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (підп. 1 п. 4 Правил № 57 від 27.01.1995 року). З огляду на викладене чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також визнання позову відповідачем і прийняття його судом, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, оскільки це відповідає якнайкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак у позовній заяві представник просить покласти всі витрати на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved