Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину машиномісця № [NUMBER] \~за адресою:\~ [ADDRESS] після його матері [PERSON] ,\~померлої [INFO] .При\~цьому він\~посилався на\~те,\~що державним\~нотаріусом Приморської\~державної нотаріальної\~контори у\~м.Одеса\~Пенчевим Костянтином\~Леонтійовичем було\~відмовлено в\~оформленні його\~спадкових справ\~ [PERSON] ,\~через відсутність\~оригіналу документу,\~підтверджуючого право\~власності на\~спадкове майно\~-\~машиномісце № [NUMBER] \~за адресою:\~ [ADDRESS] яке належало його матері [PERSON] , померлої [INFO] , проте оригінал документу у позивача не знаходиться, оскільки він не проживав з матір`ю на час її смерті, та йому невідомо, де він. У судове засідання з`явились представник позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] . Під час судового засідання відповідач вказала, що визнає 1/2 машиномісця за позивачем в порядку спадкування за законом, вказала, що оригінал права власності на машиномісце передала нотаріусу. Також зазначила, що визнає позов в повному обсязі, наслідки зрозумілі. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~224\~Цивільного процесуального\~кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими учасниками справи доказами. [INFO] померла матір позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.01.2022р. За життя матері позивача належало наступне майно: -кв. [ADDRESS] ; -машиномісце № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру речових прав. З матеріалів витребуваної судом копії спадкової справи за №168с/2022, заведеної Державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м.Одеса Пенчевим Костянтином Леонтійовичем відносно майна померлої [PERSON] , вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , є її діти - [PERSON] та [PERSON] , які у встановлений строк, передбачений ст.1270 ЦК України, подали заяви про прийняття спадщини. 02.12.2022р. Державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м.Одеса Пенчевим Костянтином Леонтійовичем було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом сестрі позивача - [PERSON] , на кв. [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про на спадщину за заповітом від 02.12.2022р. Таким чином, право наслідування на решту майна здійснюється за законом між спадкоємцями першої черги. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 січня 2023 року позивач [PERSON] є спадкоємцем 1/2 частки у спадщини яка складається з машиномісця під № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 05.04.2023р., при зверненні до нотаріуса представника Ткаченко С.В., з вимогою про оформлення спадкових справ на майно, яке залишилось та не було охоплено заповітом померлої- машиномісце № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , листом №789с/02-14 від 05.04.2023р., Державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м.Одеса Пенчевим Костянтином Леонтійовичем було відмовлено позивачу в оформленні спадкових справ через відсутність оригіналу документу, підтверджуючого право власності на спадкове майно, що підтверджується листом від 05.04.2023р.. Між тим, позивач стверджує, що оригінал правовстановлюючого документу у нього не знаходиться, оскільки він не проживав з матір`ю на час її смерті, та йому невідомо, де він. Згідно з частиною першоюстатті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно достатті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбаченістаттею 608 ЦК України. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1269, частина першастатті 1270 ЦК України). Згідно зстаттею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу(стаття 1258 ЦК України). Відповідно достатті 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2020 року по справі № 2-887/11врахував, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що "право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом\~статті 392 ЦК України\~право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Частиною першою статті 1267\~ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до статей1268,1296 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом враховано, що позивач є спадкоємцем майна померлої матері [PERSON] за законом першої черги, який звернувся у встановленому законом порядку та строк з заявою на отримання спадщини, отримавши відмову в оформленні спадщини з підстав відсутності у нього оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. При цьому, в матеріалах справи наявні належні і беззаперечні докази того, що спадкодавець є власником квартири машиномісця, право власності яке у неї виникло з підстав та у порядку, передбаченому законом, черз що суд погоджується з доводами позивача, що його право на спадкування за законом підлягає судовому захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на 1/2 частину машиномісця № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст.\~41\~Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1ч.2ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути Відповідно до ст. 81\~\~ ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved