Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позов мотивує тим, що на підставі рішення Буринського районного суду Сумської області від 05.03.2014 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із введенням в Україні військового стану матеріальне становище у нього погіршилось, він ніде не працює, його доходи значно зменшилися, він проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка є пенсіонером за віком. Склалася ситуація, коли він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, саме 1/3 частину всіх видів доходу на доньку [PERSON] . Подальша сплата аліментів у розмірі 1/3 частини від доходу (заробітку) призведе до того, що він не зможе забезпечувати в повному обсязі прожитковий мінімум для себе та своєї матері. Просить зменшити розмір аліментів визначений рішенням Буринського районного суду Сумської області від 05.03.2014 року та стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] з 1/3 частини на 1/4 частину його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також визнати виконавчий лист виданий Буринським районним судом Сумської області таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 06.09.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з викладених у ньому підстав, просив його задовольнити, а також зазначив, що він на даний час офіційно ніде не працює, заробляє на тимчасових підробітках приблизно 7000 гривень на місяць, проживає разом зі своєю матір`ю, яка є пенсіонеркою і він витрачає на її утримання близько 2000 гривень на місяць, в зв`язку з чим не має змоги сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини. Також, вказав, що намагався офіційно працювати водієм, однак пропрацювавши один місяць, звільнився за власним бажанням, оскільки не зміг виконувати таку роботу за станом здоров`я. Крім того, щоб на даний час влаштуватись на постійне місце роботи необхідно пройти медкомісію у військовому комісаріаті, яку він не хоче проходити щоб не йти на війну. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відповідач недавно купив квартиру в м. Конотоп, має машину, а також зазначила, що у позивача є рідній брат, який теж може надавати матеріальну допомогу їхній матері. Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено,\~що рішенням Буринського районного суду Сумської області від 05.03.2014 року у справі №574/140/14-ц стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Буринь Сумської області аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини на утримання дочки [PERSON] , [INFO] щомісячно, до досягнення нею повноліття та стягувати аліменти на користь матері [PERSON] , починаючи з 29.01.2014 року (а.с.12). 05.06.2023 року постановою державного виконавця Буринського відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління МЮ Лістуновим О.В. відкрито виконавче провадження №71935634 з виконання вищевказаного рішення суду (а.с.11). Частиною 1 ст.3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1, 2 ст.27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2\~ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5\~ст.157 цього Кодексу. З огляду на положення ч.2 ст.150, ст.180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1-3\~ст.181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.\~Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~Ст.192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.76, ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.2 ст.78, ст.80, ч.1 ст.89 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач вказував на те, що розмір його доходів зменшився, а також він проживає разом з матір`ю пенсійного віку, яка перебуває на його утриманні. Однак, як пояснив [PERSON] в судовому засіданні його середній дохід на момент ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів становив близько 7000 грн. щомісячно та на даний час фактично не змінився. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , 17.04.1982 року та [PERSON] , [INFO] станом на 07.07.2023 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Однак,\~будь-яких доказів фактичного проживання разом з матір`ю та її перебування на даний час на його утриманні [PERSON] не надано, а саме по собі досягнення нею пенсійного віку не підтверджує такої обставини. Крім того, навіть у випадку доведення перебування матері на утриманні позивача, ця обставина не може свідчити про погіршення його матеріального становища, оскільки вона була врахована судом під час визначення розміру аліментів та з пояснень самого [PERSON] існувала на момент ухвалення рішення про їх стягнення. При цьому в судовому засіданні позивач не заперечував, що близько двох років назад придбав квартиру в м. Конотоп, що також спростовує погіршення його матеріального становища. Таким чином, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів наявності підстав, передбачених ч.2\~ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed