Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Керівник Дністровської окружної прокуратури Чернівецької області Руснак П. в інтересах держави в особі Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області звернувся в суд із вказаним вище позовом. Посилався на те, що що працівниками державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» ДП «Ліси України» у лютому 2023 року було виявлено вчинення відповідачем [PERSON] самовільної порубки лісу на території лісоугіддя, що розташоване в кв.57 вид.2 Сокирянського лісництва даного постійного лісокористувача, у адмінмежах с.Гвіздівці Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області. За вказаним фактом відділенням поліції №1 (м.Сокиряни) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області у подальшому розпочато досудове розслідування за результатами якого скеровано до суду обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №12023262140000053 від 25.02.2023 року за обвинуваченням відповідача [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.246 КК України. Вироком Сокирянського районного суду від 08.06.2023 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні даного злочину та призначено покарання у виді штрафу розміром 17000 грн. Зокрема, [PERSON] було визнано винним у тому, що він на 24.02.2023 року вчинив самовільну порубку 1 дерева породи «Дуб» на території лісоугідь в кв.57 вид.2 Сокирянського лісництва ДП «Сокирянське лісове господарство», чим завдав шкоди навколишньому природному середовищу на загальну суму 47491,71 грн. Лісоугіддя, де була скоєна самовільна рубка лісу знаходяться на адміністративній території с. Гвіздівці Сокирянської міської ради. У відповідності до положень п.1 ч.3 ст.105 ЛК України, особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, несуть відповідальність за порушення лісового законодавства. Згідно ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди. Зі змісту ст.107 ЛК України вбачається, що громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Відповідно до ст.ст.68,69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" відповідач несе зобов`язання відшкодувати збитки, заподіяні порушенням природоохоронного законодавства в повному обсязі. Аналогічні вимоги передбачені і в положеннях ст.1166 Цивільного кодексу України, зокрема якими встановлено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Однак, у той же час міською радою із часу вчинення самовільної порубки лісу порушником (відповідачем по справі) не було вжито будь-яких заходів, у тому числі і щодо примусового стягнення вказаної вище шкоди навколишньому природному середовищу, у судовому порядку, що були б спрямовані на її стягнення у рахунок доходу місцевого бюджету даного органу місцевого самоврядування. Вказане свідчить, про невиконання вказаним органом місцевого самоврядування своїх функцій та завдань щодо контролю за виконанням місцевого бюджету за доходами, що встановлені наступними нормами законодавства. Тобто, зазначене свідчить про неналежний захист міською радою інтересів держави та зумовлює необхідність такого захисту з боку органів прокуратури у межах наданих повноважень. Неправомірні дії відповідача завдали шкоди інтересам держави в сфері охорони навколишнього природного середовища, яка в особі уповноважених органів здійснює заходи із збереження та відновлення лісових насаджень, запобігання екологічним катастрофам та стихійним лихам, захисту довкілля від неправомірного антропогенного впливу. Не відшкодування шкоди, завданої відповідачем навколишньому природному середовищу перешкоджає фінансуванню у повному обсязі місцевих та загальнодержавних природоохоронних програм, в тому числі, пов`язаних із відновленням лісових насаджень, збереженням флори та фауни, забезпеченням сталого екологічного розвитку на території селищної ради, що є порушенням інтересів держави, яка у відповідності із ст.16 Конституції України гарантує забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, що є підставою для пред`явлення позовної заяви. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави в особі Сокирянської міської ради шкоду в розмірі 47491,71 грн. Прокурор в судовому заcіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Представник Сокирянської міської ради Войняк Н. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про проведення розгляду справи без її присутності, вищезазначену позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить у задоволенні даних вимог відмовити, також надав суду пояснення, що він 24.02.2023 року перебуваючи на території ділянки філії «Сокирянське лісове господарство» ДП «Ліси України», квартал 57, виділ2, що знаходиться в адміністративних межах населеного пункту Гвіздівці Дністровського району Чернівецької області побачив, повалене дерево, яке лежало на землі та поросло мохом. В подальшому, лісничий в усному порядку, дозволив йому розпиляти дане дерево, з метою використання даної деревини в особистих цілях, він взяв бензопилу та здійснив його порубку, однак незаконну порубку дерева він не вчиняв. Також, повідомив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України він визнав, наслідки визнання вини йому відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку. Відповідно до положень п.1 ч.3 ст. 105 ЛК України, особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, несуть відповідальність за порушення лісового законодавства. Згідно ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди. Зі змісту ст.107 ЛК України вбачається, що громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Згідно ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно вироку вироку Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.06.2023 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального провопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а саме, [PERSON] , 24.02.2023 року вчинив самовільну порубку 1 дерева породи «Дуб» на території лісоугідь в кв.57 вид.2 Сокирянського лісництва ДП «Сокирянське лісове господарство», чим завдав шкоди навколишньому природному середовищу на загальну суму 47491,71 грн. Лісоугіддя, де була скоєна самовільна рубка лісу знаходяться на адміністративній території с. Гвіздівці Сокирянської міської ради. Також, згідно даного вироку, зазначено, що [PERSON] в підготовчому судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального провопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України визнав в повному об`ємі. Крім цього, 30.05.2023 року між прокурором та обвинуваченим [PERSON] за участі захисника Телешмана І.В. було укладено угоду про визнання винуватості, яку 08.06.2023 року було затверджено. Даний вирок [PERSON] не оскаржувався. Згідно розрахунку виданого провідним інженером з охорони та захисту лісу від 27.02.2023 року Цвентарним О.О. , зазначено, що розмір шкоди заподіяної лісу внаслідок незаконної порубки на території лісового фонду Сокирянського лісництва філії «Сокирянське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України » становить 47491,71 грн., саме 1 дерево, породи «Дуб», діаметр дерева у корі біля шийки кореня- 95 см. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно вимог ч. 1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст.107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Згідно ст.47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», одним з джерел формування Державного фонду та районних фондів охорони навколишнього природного середовища, які утворюються у складі відповідного районного бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди, є частина грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності згідно з чинним законодавством. Згідно вимог ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» зазначається, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Згідно ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст.142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги керівника Дністровської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Сокирянської міської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У відповідності до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор мас право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовом. Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Сокирянська міська рада, а підставою для здійснення представництва прокуратурою у вказаних правовідносинах є наявність порушень економічних інтересів держави внаслідок завданої шкоди навколишньому природному середовищу незаконною порубкою дерева. Так, згідно вимог ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 16 вказаного Закону встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. До відання виконавчих органів сільських рад, згідно із ст.33 вказаного Закону віднесено визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, а також здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення. Окрім цього, повноваження місцевих рад у галузі охорони навколишнього природного середовища також встановлені в статтях 15,19 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до компетенції яких, поряд з іншими функціями, віднесено, здійснення координації діяльності відповідних, спеціально уповноважених, державних органів управління в галузі охорони навколишнього природного середовища на їх території. Місцеві ради можуть здійснювати й інші повноваження відповідно до законодавства України. Нормами ст.78 Бюджетного кодексу України на виконавчі органи відповідних місцевих рад або сільських голів (якщо відповідні виконавчі органи не створені згідно із законом) покладено обов`язки із забезпечення виконання відповідних місцевих бюджетів, а місцеві фінансові органи, якими є відповідно до п.39 ч.1 ст.2 БК України вказані вище органи та посадові особи) здійснюють загальну організацію та управління виконанням відповідного місцевого бюджету, координують діяльність учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету. Крім того, згідно за вимогами ч.5 ст.78 БК України органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до місцевих бюджетів податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів місцевих бюджетів відповідно до законодавства. Крім того ст.111 ч.2 Бюджетного кодексу України закріплено, що місцеві фінансові органи здійснюють контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу щодо місцевих бюджетів. Згідно із приписами ст.47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та п.7 ч.3 ст. 29, п.7 ч. 2 ст.69 БК України, грошові стягнення за шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища зараховуються до спецфондів Державного, обласних та місцевих (сільського, селищного, міського) бюджетів за місцем скоєння правопорушення. Для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища, які утворюються за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Нормами ч.1 ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділено виконавчі органи сільської, селищної та міської ради повноваженнями щодо забезпечення виконання бюджету та здійснення контролю за дотриманням зобов`язань щодо платежів до місцевого бюджету на підприємствах і в організаціях незалежно від форм власності, а ст.61 даного законодавчого акту доповнює, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно виконують відповідні місцеві бюджети згідно з БК України. Статтею 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Відповідно до ч.5 ст.56 ЦПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Позивач, відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, оскільки позов стосується відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Тому, в порядку частини 6 ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2684 грн. На підставі ст.ст. 22, 1166 ЦК України,

Outcome: approved