Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

23.05.2023 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» (далі ТОВ «ФК «АВАНСАР», відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса) (правонаступник Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коломейко Дмитро Сергійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якій позивач, з урахуванням заяви від 27.09.2023 року, просить суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, і зареєстрований в реєстрі за №76614, щодо стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором №200424713 від 30.12.2015 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» (код ЄДРПОУ 40199031) заборгованості в розмірі 18575,30 грн; - вирішити питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн за подання позовної заяви та 526,80 грн за подання заяви про забезпечення позову, та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4600,00 грн. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона вважає виконавчий напис, вчинений 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, і зареєстрований в реєстрі за №76614, щодо стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором №200424713 від 30.12.2015 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» (код ЄДРПОУ 40199031) заборгованості в розмірі 18575,30 грн, таким, що не підлягає виконанню. Оскільки, на думку позивача, приватний нотаріус не мав права вчиняти оспорюваний виконавчий напис, що випливає з кредитних відносин, бо на той час у нотаріуса вже були відсутні як правові підстави, так і законні повноваження для цього. Крім того, кредитний договір не посвідчений нотаріально, сплив строк позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, жодного судового рішення про стягнення заборгованості не існує, вимоги від стягувача про повернення коштів не існує, існує спір щодо розміру заборгованості, жодного договору з ТОВ «ФК «АВАНСАР» позивач не укладала, приватний нотаріус Остапенко Є.М. не є приватним нотаріусом. З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У встановлений судом строк відповідач та треті особи не подали до суду заяв по суті спору. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.05.2023 року було повернуто заявнику заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 02.06.2023 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 03.07.2023 року було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та зупинене стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 01.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №76614, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» заборгованості в розмірі 18575,30 грн, в межах виконавчого провадження №69420902. Ухвалою суду від 27.09.2023 року було залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи-2 Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро) Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса) (адреса місцезнаходження: вул. Старокозацька, буд. 56, м. Дніпро; код ЄДРПОУ 44703621; електронна адреса: info_bb@dpm.dp.dvs.gov.ua). У судове засідання, призначене на 27.09.2023 року, учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача адвокат Федорець Євгеній Євгенійович 27.09.2023 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, а також зазначив, що позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд задовольнити їх повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також він просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідач та треті особи не повідомили суду причини неприбуття у судове засідання, будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судовому засіданні до суду не надсилали. Представник відповідача не з`явився у судові засідання, призначені на 24.07.2023 року, 27.09.2023 року, причини неявки суду не повідомив, хоча відповідач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не надав. Суд на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянув справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Під час розгляду справи по суті суд розглянув справу на підставі наявних у справі письмових доказів. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №76614, щодо стягнення з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» (код ЄДРПОУ 40199031), якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», відступило право вимоги на підставі договору факторингу №27/05/2020-4 від 27.05.2020 року, якому в свою чергу, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №1 від 20.05.2016 року, якому в свою чергу, Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу №1905 від 19.05.2016 року відступило право вимоги за кредитним договором №200424713 від 30.12.2015 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] ; загальний розмір заборгованості за період з 30.12.2015 року по 28.05.2021 року включно 18575,30 грн. Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коломейка Дмитра Сергійовича від 14.07.2022 року було відкрито виконавче провадження, ВП №69420902, з примусового виконання виконавчого напису №76614, виданого 01.06.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4600,00 грн представник позивача надала суду копії: ордера на надання правничої (правової) допомоги від 28.06.2023 року, адвокат Федорець Є.Є., виданий на підставі договору на надання правової допомоги б/н від 28.06.2023 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії ПТ №2435 від 30.10.2018 року, оригінал дубліката квитанції №Р24А120819559504203 від 16.05.2023 року на суму 4600,00 грн, одержувач: [PERSON] . Спірні правовідносини\~між сторонами\~виникли з\~приводу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3\~Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172\~(далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.05.2020 року, справа № 320/7932/16-ц, Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, у подібних правовідносинах, а також Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05.07.2017 року, справа № 6-887цс17, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що для нотаріуса підтверджується формальними ознаками: наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року, справа № 310/9293/15-ц, зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.\~Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частин 5, 6 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач не довів суду того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мала безспірну кредитну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у виконавчому написі станом на час його вчинення. Крім того, спірний виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим. З-поміж іншого, відповідачем не доведено того, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус отримував від позивача як боржника первинні документи щодо погашення кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), оформлені у відповідності до вимог\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», враховуючи, що позивач заперечує зазначений у виконавчому написі розмір кредитної заборгованості, вказаний у виконавчому написі, та правовідносини з відповідачем як кредитором. При цьому відповідачем не було доведено факту отримання позивачем вимоги відповідача про сплату наявної кредитної заборгованості. Отже, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів суду безспірності розміру кредитної заборгованості, зазначеної нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі. Своєю чергою, позивач звернулася до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавлений можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Таким чином, позовна вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню оспорюваного виконавчого напису є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до частини 1, частини 2, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень частин 1 - 6 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз викладених вище норм ЦПК України вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до\~статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Аналіз викладених вище положень визначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа № 815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа №\~922/1163/18). З урахуванням положень частини 4 статті 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду. Так, як видно з наданих представником позивача письмових доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 4600,00 грн, позивачу були надані правничі послуги адвокатом Федорцем Є.Є. на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 28.06.2023 року, ордеру від 28.06.2023 року. Тому, з урахуванням викладеного, та того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: судові витрати зі сплати судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн, у загальному розмірі 1610,40 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 4600,00 грн. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, та в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1610,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4600,00 грн.

Outcome: approved