Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] перебувала в офіційному шлюбі з [PERSON] з 8 лютого 2017 року по 29 грудня 2018 року, шлюб між якими було рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2018 року розірвано. Під час перебування в офіційному шлюбі у сторін [INFO] народилася спільна донька, [PERSON] . Протягом усього часу перебування у шлюбі сторони проживали за місцем реєстрації позивачки: [ADDRESS] , де також 20 листопада 2018 року була зареєстрована донька, [PERSON] . Вважала, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав з огляду на те, що починаючи з 2010 року він неодноразово був притягнутий до кримінальної відповідальності на підставі вироків суду, якими було встановлено, що [PERSON] перебував раніше на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: органічний тривожно-депресивний розлад внаслідок відкритої черепно-мозкової травми (2005 р.), закритої черепно-мозкової травми (2016 р.), судомний синдром в анамнезі, з 09.07.2018 по 01.08.2019 мав третю групу інвалідності за загальним захворюванням. Крім того за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 10.02.2020 року відповідача в чергове визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. Наразі відповідач утримується в установі виконання покарань. Вказане на думку позивачки, враховуючи його характеристики за місцем ув`язнення, свідчить про необхідність позбавити його батьківських прав відносно доньки. Додавала при цьому, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2018 року по справі № 175/3972/18 з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідач жодного разу не сплатив аліменти на утримання спільної для сторін доньки. Отже, відповідач відносин з донькою не підтримував та не підтримує, не сплачуючи аліменти, тому вважала, що наявні підстави для позбавлення його батьківських прав, бо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання спільної доньки, бо не намагався поговорити з донькою, не вітав її з днем народження та іншими святами, не цікавився її життям. Виходячи із зазначеного, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивача, адвокат Гейко В. І., на задоволенні позову [PERSON] наполягав, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, внаслідок чого просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON] . Відповідач, [PERSON] , та його представник, адвокат Бондаренко С. О., в судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення позову [PERSON] , вказуючи, що позивачка, укладаючи шлюб із відповідачем, була обізнана із тим, що він раніше був судимий, а також не довела перед судом винної поведінки [PERSON] щодо ухилення ним від виконання батьківських обов`язків відносно доньки, [PERSON] , не довівши негативного впливу батька на виховання такої дитини. При цьому сам по собі факт перебування відповідача під вартою не може свідчити про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав щодо дитини, так само як й наявність у нього боргу зі сплати аліментів. Натомість, утримання під вартою відповідача, який є особою з інвалідністю, об`єктивно позбавляє його можливості належним чином брати участь у вихованні дитини, яку він дуже любить та доглядав до досягнення нею річного віку, після чого був взятий під варту, а зараз намагається з нею телефонним зв`язком підтримувати стосунки. Однак [PERSON] вказував, що він був останнім часом позбавлений можливості спілкуватися із донькою, оскільки позивачка не бажає надавати йому таку можливість. Також заперечували проти висновку Сурсько-Литовської сільської ради, вважаючи його необґрунтованим. Таким чином просили суд не позбавляти відповідача, який повинен звільнитись наступного літа з місць ув`язнення, батьківських прав відносно доньки, що буде відповідати в першу чергу інтересам такої дитини. Представник виконкому Покровської районної в місті Кривому Розі ради, яка діє на підставі довіреності, в суді підтримала доводи, викладені у висновку такого органу опіки та піклування, зазначаючи, що вирішення позову залишає на розсуд суду, оскільки не була зібрана необхідна інформація щодо дачі висновку органом опіки по суті заявлених вимог. Представник виконкому Сурсько-Литовської сільської ради до суду не з`явився, надавши заяву з проханням розгляд справи провести за його відсутності. Виходячи зі змісту ст. 223 ЦПК, за якою неявка у судове засідання сторін по справі, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у даному випадку не перешкоджає розгляду позову [PERSON] без її участі. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 4 серпня 2022 року, вбачається, що за актовим записом № 12 від 3 квітня 2017 року, здійсненим виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, [PERSON] народилась [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані разом за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 20.11.2018 року. Крім того за Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.03.2023 року вбачається, що [PERSON] є власником 1/4 частки кв. [ADDRESS] . За довідкою про неотримання аліментів від 09.03.2023 року Покровського ВДВС у м. Кривий Ріг вбачається, що [PERSON] від [PERSON] не отримує аліментів в розмірі 1/4 частки від доходів за період з 09.10.2019 року по 24.02.2023 року за виконавчим листом від 19.06.2019 року по справі № 175/3972/18-ц, виданим Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення повноліття дитиною. Судом також було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 лютого 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 37, шлюб між якими було розірвано на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року, яке набуло чинності 29.12.2018 року, по справі 175/3971/18-ц, за яким прізвище дружині було змінено після розірвання шлюбу на « [PERSON] ». У свою чергу за довідкою про звільнення серія ДНП № 00242 та за ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу по справі № 216/2931/17 вбачається, що [PERSON] з 26 червня 2017 рок по 17 липня 2017 року утримувався під вартою у Криворізькій УВП № 3 на підставі ухвали слідчого судді від 26.06.2017 року, після чого був звільнений під заставу. Також за вироком від 10.02.2020 року Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу вбачається, що [PERSON] був засуджений за ст. 185 ч. 3, 70. ч. 4 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі. Вказаним вироком визначено, що [PERSON] раніше неодноразово судимий, зокрема, 10.05.2017 року Золочівським районним судом Львівської області за ст. 185 ч. 3, 75, 76 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі із іспитовим строком на 3 роки та 16.12.2019 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 185 ч. 3 - ст. 15 ч. 3, 71 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі, що підтверджується вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська. При цьому суд вказує, що за вироком від 10.02.2020 року Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] у строк відбуття покарання, починаючи з 25.07.2019 року, також було зараховано строк його попереднього ув`язнення з 05.07.2017 р. - 17.07.2017 р., 09.07.2018 р. - 16.07.2018 р., 06.05.2019 р. - 04.07.2019 р., внаслідок чого звільнення від відбуття призначеного покарання [PERSON] припадає на літо 2024 року. За довідками та характеристиками відносно засудженого [PERSON] від 28.02.2023 року Криворізької УВП № 3 вбачається, що відносно відповідача були погашені за плином часу стягнення, а [PERSON] натомість характеризується посередньо, а також підтримує соціально корисні зв`язки із родичами. За висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженим рішенням виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради від 08.08.2023 року № 39, вбачається, що вказаний орган опіки та піклування, вивчивши характеристики за місцем ув`язнення відповідача, відсутність сплати ним аліментів на утримання доньки, а також думку матері дитини, яка сама займається утриманням малолітньої дитини, вбачав у діях [PERSON] ознаки винної поведінки щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, внаслідок чого вважав доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . При цьому в такому висновку вказано, що за інформацією ДУ «Софіївська ВК № 45» від 02.06.2023 року вбачається, що [PERSON] характеризується там посередньо, був зарахований до програми виховного впливу «Правова просвіта», а також підтримує соціально корисні зв`язки із родичами. За висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради від 23.09.2023 року № 575, вбачається, що вказаний орган опіки та піклування, вивчивши відомості про судимість [PERSON] , який відбуває покарання в виді позбавлення волі, відомості про неотримання аліментів позивачкою на утримання спільної доньки сторін, яка мешкає із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , а також за відсутності змоги скласти акт обстеження умов проживання відповідача та недостатність документів, які б підтверджували винну поведінку відповідача, як батька, стосовно його доньки, у органу опіки та піклування відсутня можливість надання об`єктивного висновку щодо визначення доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки, [PERSON] , [INFO] . На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 "Конвенції про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд вказує, що заперечуючи проти позову, [PERSON] посилався на те, що позивачка не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки, а його колишня дружина не зверталася до відповідних органів щодо протиправної поведінки останнього відносно дитини, а після розлучення сторін донька мешкає з позивачкою. Крім того через його позбавлення волі він зараз не може повною мірою впливати на розвиток та виховання доньки. Відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким дитина не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року по справі № 466/9380/17. Судом також встановлено факт тримання відповідача під вартою, що свідчить про існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем його батьківських обов`язків, що спричинило неналежне піклування про дитину з підстав, що не залежать від [PERSON] . Отже, факт взяття одного з батьків під варту є об`єктивною причиною, яка унеможливлює виконання ним батьківських обов`язків, тому в такому разі позбавлення батька батьківських прав буде порушенням забезпечення найкращих інтересів дитини. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 8 червня 2022 року у справі № 362/4847/20 та від 26 грудня 2018 року по справі № 404/6391/16-ц. Також наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання їй належного утримання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 та від 24 жовтня 2018 року по справі № 761/2855/17. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Ураховуючи викладене вмотивування, суд на підставі наявних доказів, дійшов висновку про те, що позивачка не надала належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання ним обов`язків по вихованню малолітньої доньки, внаслідок чого позбавлення [PERSON] батьківських прав є крайнім заходом впливу за даними обставинами справи, тому такий позов є необґрунтованим. Суд вказує, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей, оскільки позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батьків, так і для самої дитини, визначені ст. 166 СК. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц. Отже, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування виконкому Сурсько-Литовської сільської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківський прав ґрунтується виключно на тому, що останній не проживає разом із дитиною, не сплачує на її утримання аліментів, а сам утримується під вартою. Тобто такий висновок має формальний характер та винесений без достатніх правових підстав, оскільки в ньому не відображені докази винного ухилення відповідача від участі у вихованні доньки. Так за ч. 6 ст. 19 СК суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, внаслідок чого суд не бере до уваги висновок виконкому Сурсько-Литовської сільської ради від 08.08.2023 року № 39. Таким чином стороною позивачів належними доказами не було в суді підтверджено винної поведінки відповідача, яка проявлялася б у нехтуванні виконанням ним своїх батьківських обов`язків щодо їх спільної малолітньої доньки. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2019 року по справі № 643/7567/16-ц. Отже, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також той факт, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц. Вирішуючи спір по суті, суд відзначає, що з метою захисту якнайкращих інтересів дитини слід за доцільне збереження її зв`язків із батьком, що забезпечить її розвиток у безпечному та стійкому середовищі, яке не є неблагополучним, оскільки зворотного судом не було встановлено. Враховуючи викладене обґрунтування, суд дійшов висновку, під час розгляду справи не було підтверджено підстав позову, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки не доведено, що відповідач, будучи батьком [PERSON] , [INFO] , свідомо не піклується нею, не займається її вихованням та розвитком. Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини, дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON] .

Outcome: dismissed