Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому просить припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , які стягувались в розмірі частини заробітку, починаючи з 14.01.2015 і до досягнення донькою повноліття. Стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 28.09.2023 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій останній просить припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.05.2015 в розмірі частини від всіх видів заробітку, але не менше встановленого мінімального розміру аліментів на одну дитину, щомісячно починаючи з 14.01.2015 і до досягнення донькою повноліття, виконавчий лист відкликати. У судовому засіданні позивач показав, що рішення Полтавського апеляційного суду від 26.04.2023 про передачу неповнолітньої [PERSON] було виконано добровільно і донька проживала разом з ним з 20.05.2023 тому, але на даний час донька з ним не проживає. Аліменти він сплачує регулярно, проте вважає, що донька їх не отримує, у зв`язку з чим, просить припинити стягнення аліментів з нього. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою у встановленому законом порядку до суду не з`явилася, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надала, клопотань про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надходило. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 03.10.2023 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі письмових доказів, дійшов наступних висновків. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області (а.с.5). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.05.2015 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від всіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину щомісячно, починаючи з 14.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За приписами ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), обставинами, які підлягають доказуванню у справі, є: 1. з ким проживає дитина на час звернення до суду з позовом, розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником; 2. у кого на утриманні перебуває дитина; 3.наявність порушень з боку отримувача аліментів в частині витрачання коштів не за цільовим призначенням. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Суд наголошує, що сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що на підтвердження місця проживання дитини, позивачем надано витяг з реєстру територіальної громади від 09.08.2023 про зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Зазначений доказ суд оцінює критично, оскільки реєстрація дитини за місцем проживання батька здійснюється на підставі його заяви. Також позивачем надано суду постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення Полтавського апеляційного суду від26.04.2023 про передачу неповнолітньої [PERSON] для проживання з батьком. В даному судовому рішенні зазначено, що [INFO] відповідач [PERSON] незаконно вивезла дитину [PERSON] , [INFO] до Російської Федерації (а.с.9-12). Проте, дослідивши матеріали виконавчого провадження, судом встановлено, що постанову про закінчення виконавчого провадження від 31.05.2023, постановлено державним виконавцем Лепчанським В.В. на підставі заяви позивача [PERSON] від 31.05.2023, в якій зазначено, що дитина [PERSON] проживає з ним, тому він просить закрити виконавче провадження (а.с.116). Перевірку достовірності перебування дитини за адресою [PERSON] державний виконавець не проводив. Інших доказів перебування дитини на утриманні позивача, проживання її з батьком [PERSON] не надав. Також позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що [PERSON] не проживає разом з матір`ю та не знаходиться на її утриманні, як позивач стверджував у судовому засіданні. Згідно ч.7 ст.81 ЦПК суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У зв`язку із вищевказаним, суд має сумніви у добросовісному здійсненні позивачем своїх процесуальних прав, з огляду на це ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.08.2023 з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України витребувано відомості про перетинання громадянами України [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] державного кордону за період з 26.04.2023 по 17.08.2023 включно (32-33). Згідно відповіді від 22.08.2023 (а.с.39)відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінїї розмежування з тимчасово окупованої територією зазначеними в ухвалі суду громадянами України в період з 26.04.2023 (дата ухвалення рішення Апеляційного суду) по 17.08.2023 (дата судового засідання) в базі даних не виявлено. Також, було додатково витребувано інформацію з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби про перетинання державного кордону України відповідачем та спільною дитиною сторін у період з 29.06.2018 -06.09.2023. Так, з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби вбачається, що згідно бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у період з 29.06.2018 по 06.09.2023 перетинали державний кордон України, а саме виїздили за його межі у пункті пропуску «Гоптівка» 29.06.2018. Інші дані про перетин державного кордону України зазначеними особами - в`їзд на її територію станом на 06.09.2023 відсутні (а.с. 126). Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про безпідставність вимог позивача та вважає не доведеними обставини, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем, перебуває на його утриманні або на утриманні іншої особи, крім [PERSON] , отримувача аліментів, а також те, що [PERSON] розпоряджається аліментами не за цільовим призначенням. Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що у даному випадку пріоритети повинні надаватися як найкращому забезпеченню інтересів дитини, з урахуванням положень Закону України «Про охорону дитинства» та статті 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів та відкликання виконавчого листа, не є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з позивача.

Outcome: dismissed