Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (відповідач), третя особа: [PERSON] , про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, в якому просив суд: визнати припиненим зобов`язання [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» за кредитним договором №1130/ФКВ-07 від 04.12.2007., що був укладений між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого було Акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс») та [PERSON] у зв`язку із задоволенням грошових вимог АТ «Дельта Банк» за Кредитним договором №1130/ФКВ-07 від 04.12.2007р. шляхом застосування останнім позасудового способу звернення стягнення на іпотечне майно, що належало на праві власності майновому поручителю Позичальника та виступало забезпеченням виконання зобов`язань за Кредитним договором №1130/ФКВ-07 від 04.12.2007р., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.12.2007р. між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого було Акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс») було укладено Кредитний договір №1130/ФКВ-07 від 04.12.2007р. , згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50000,00 доларів США з розрахунку 11,00% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 04 грудня 2007 року по 30 листопада 2022 року. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось іпотекою відповідно до договору іпотеки №1130-Zфквіп-07 від 04.12.2007р., укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] (майновий поручитель/іпотекодавець). Предметом іпотеки був визначений житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться у селі Зміїнець, Луцький район, Волинська область (далі - предмет іпотеки). У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань АТ «Дельта Банк» звернувся до суду, в результаті чого було звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність. Позивач вважає, що оскільки був застосований позасудовий спосіб звернення стягнення на майно, що перебувало в іпотеці, то його зобов`язання за кредитним договором були припинені. В той же час ТОВ «Діджи Фінанс» як правонаступник АТ «Дельта Банк» продовжує вчиняти дії щодо примусового стягнення заборгованості за Кредитним договором №1130/ФКВ-07 від 04.12.2007р., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. 07.12.2022 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 09.12.2022 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 30.12.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. 04.01.2023 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 10.07.2023 на адресу суду від відповідача надійшли пояснення на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 04.12.2007р. між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого було Акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс») було укладено Кредитний договір №1130/ФКВ-07 від 04.12.2007р., згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50000,00 доларів США з розрахунку 11,00% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 04 грудня 2007 року по 30 листопада 2022 року. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось іпотекою відповідно до договору іпотеки №1130-Zфквіп-07 від 04.12.2007р., укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] (майновий поручитель/іпотекодавець). Предметом іпотеки був визначений житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться у селі Зміїнець, Луцький район, Волинська область (далі - предмет іпотеки). У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань АТ «Дельта Банк» звернувся до суду, в результаті чого рішенням апеляційного суду Волинської області від 16 травня 2016 року у справі №161/14994/18 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №1130/ФКВ-07 від 04.12.2007р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність. Ухвалою ВССУ від л20 вересня 2017 року рішення апеляційного суду Волинської області від 16 травня 2016 року у справі №161/14994/18 залишено без змін. Також зазначеною ухвалою встановлено, що банком був застосований позасудовий спосіб звернення стягнення на іпотечне майно. Відповідно до інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.07.2018 №129523335 АТ «Дельта Банк» на підставі вищевказаних рішень судів 25.05.2018р. зареєстрував право власності на предмет іпотеки, тобто рішення судів були виконані у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Відповідно до ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 19.10.2016 року після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Як зазначено у Постанові Великої палати від 22.02.2022 у справі №761/36873/18 (п.8.10-8.15) відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» після звершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Норма права, яка міститься в зазначеній частині Закону, передбачає недійсність вимог іпотекодержателя, які можуть виникнути до боржника після будь-якого позасудового врегулювання, зокрема після звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже, має обмежувальний характер регулювання, тому не може тлумачитися розширено. Із цього випливає неможливість для кредитора вимагати виконання боржником основного зобов`язання в розмірі, який перевищує визначену суб`єктом оціночної діяльності вартість такого предмета іпотеки, якщо кредитор (іпотекодержатель) звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання за цією ціною (оберненням його у свою власність). У той же час виходячи з розуміння зобов`язання як правовідношення, у якому боржнику належить юридичний обов`язок вчинити певну дію на користь кредитора (або ж утриматися від її вчинення), а також і право кредитора вимагати від боржника виконання такого обов`язку, відсутність кореспондуючого праву обов`язку призводить до припинення існування між кредитором та боржником цього зобов`язання в цілому, тобто до припинення зобов`язання з підстав, визначених законом. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, допускаючи можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, законодавець тим встановлює правило про те, що після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, враховуючи, що до предмета іпотеки був застосований позасудовий спосіб звернення стягнення на нерухоме майно, тому до основного зобов`язання застосовуються юридичні наслідки, передбачені ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Тобто, зобов`язання позивача за Кредитним договором №1130/ФКВ-07 від 04.12.2007р. є припиненим, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн., Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.12, 33, 36 Закону України «Про іпотеку» та

Outcome: approved