Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

10.05.2023р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач є її батьком, з якого за рішенням Савранського районного суду Одеської області від 31.05.2018р. на її утримання стягувались аліменти до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] . На даний час позивачка досягла повноліття, винаймає житло, є студенткою першого курсу факультету іноземних мов Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, де навчається на денній формі навчання на підставі контракту, та у зв`язку з навчанням не має змоги влаштуватися на роботу для того, щоб самостійно отримувати заробіток, а відповідач, який на даний час перебуває на службі в ЗСУ, відмовляється добровільно надавати їй матеріальну допомогу на утримання, хоча і має таку можливість. З огляду на зазначене, позивачка, посилаючись на приписи ст.199 СК України, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання, як дитини, яка продовжує навчання, в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати подання позову та до закінчення нею навчання, тобто до 30.06.2026р. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, позивачка подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а справу просила розглянути за її відсутності (а.с.19, 20, 24). Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце засідання був повідомлений належним чином (а.с.18, 22, 23, 26, 27), про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов та/або заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Встановлено, що батьком позивачки [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 11.05.2005р. (а.с.7). Позивачка є студенткою першого курсу факультету іноземних мов Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини та навчається на денній формі навчання за контрактом з терміном навчання до 30.06.2026р. (а.с.8). Також,\~позивачка надала\~копію заочного\~рішення Савранського\~районного суду\~Одеської області\~від 31.05.2018р.,\~згідно якого\~з відповідача\~на її\~утримання було\~стягнуто аліменти в\~розмірі однієї\~чверті заробітку\~(доходу)\~платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку по день її повноліття, тобто до [INFO] (а.с.10). Судом встановлено, на час ухвалення рішення позивачці виповнилося 18 років, а на час закінчення навчання їй виповниться 21 рік. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Разом з цим, позивачкою не надано до суду жодних доказів того, що відповідач має можливість її утримувати, якими можуть бути, зокрема, підтверджені відповідними документами відомості про місце його роботи (служби), займану посаду та про розмір його заробітної плати (доходів), з огляду на що суд не може дослідити обставину, визначену ч.2 ст.200 СК України, дослідження якої є обов`язковим під час розгляду справ даної категорії. Також, позивачка не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст.84 ЦПК України, щодо витребування доказів судом у разі неможливості надати їх самостійно, та не заявила з цього приводу жодного клопотання. Крім того, позивачка не надала до суду підтверджених відомостей про те, яку суму коштів витрачає на оплату житла, яке, як вона стверджує, винаймає, а також відомостей про вартість навчання за контрактом, які також мають значення для вирішення справи. За правилами\~ч.ч.1-3\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 цього Кодексу). За змістом ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1\~і 2\~ст.77\~цього Кодексу\~визначено,\~що належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В силу ч.2 ст.78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 цього Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог, всупереч вимог ч.ч.1, 3 ст.12 та ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України належним чином не доведені, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed