Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

29.07.2022 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] займає посаду директора загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, має багатий досвід роботи та повагу серед колективу школи. 30.06.2022 року, приблизно о 12 год. 30 хв. до кабінету позивача, посеред наради вчителів, без будь-яких попереджень та поваги, зайшла жінка, разом зі своїм чоловіком, це була мати однієї з випускниць школи, одинадцятого класу [PERSON] , [PERSON] . Розмова відповідача почалась із претензій до позивача. Відповідач кинула на стіл позивачу додаток до диплому своєї дочки [PERSON] , зі словами: «ось, дивись, що ти зробила.» Позивач, не сперечаючись, взяла до рук додаток та почала читати, і з`ясувала, що в ньому надруковано ім`я [PERSON] , замість правильного « [PERSON] », після чого пояснила відповідачу, що ця помилка буде виправлена на наступний день, і що буде видано новий додаток. За час, поки [PERSON] з`ясовувала, що не так з документами, [PERSON] кричала та ображала позивача нецензурною лайкою, говорила, що [PERSON] вижила з розуму від старості, засидівшись на посаді директора, не здатна навіть вірно вказати ПІБ випускників одинадцятих класів, і що [PERSON] час на кладовище, де їй і місце. Далі, відповідача вивів в коридор її чоловік, але вона не вгамовувалась та продовжувала кричати, лаятись та сваритись, це було чутно всім, хто проходів повз та був поряд з кабінетом. Після даної ситуації позивачу було ніяково перед учасниками інциденту, їй стало погано, підвищився тиск, запаморочення, затемнення в очах, порушення вестибулярного апарату та відсутність орієнтації в просторі. Допомогу почали надавати колеги, але все одно довелось звернутися до лікарні, про що додано відповідну довідку. Внаслідок дій відповідача, позивач [PERSON] отримала душевну травму, страждання, їй було соромно ходити на роботу, так як відбулося приниження її честі та гідності. Своїми протиправними діями відповідач спричинила порушення нормального укладу життя, що завдало значної моральної шкоди позивачу. Кожного разу, коли [PERSON] веде розмову по справі, пригадує конфлікт, відчуття болю та приниження при нагадуванні обставин справи переповнює позивача, сльози та емоції завдають їй великих страждань, в неї піднімається тиск, і вона змушена звертатись до лікарів. В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст. 28, ч. 4 ст. 32 Конституції України, п. 8 ч 2 ст.16, ст. ст.23, 201, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України, позивач [PERSON] просить суд: - зобов`язати [PERSON] протягом 10 календарних днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, принести вибачення [PERSON] на загальних зборах вчителів та працівників Синельниківської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №6 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 50000 грн. 00 коп., а також судові витрати з оплати судового збору у сумі 3473 грн. 40 коп., надання правової допомоги в сумі 10000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Крім того, [PERSON] зазначила, що працівників поліції не викликала, протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача складений не був. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у повному обсязі. Також, відповідач [PERSON] пояснила, що неодноразово вибачалась перед позивачем за свою неналежну поведінку, але вважає, що позиція [PERSON] спровокувала її. Крім того, зазначила, що свідки позивача, які були допитані в судовому засіданні, є підлеглими працівниками [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з позивачем має ділові відносин, а відповідача не знає. [PERSON] знаходилась у кабінеті директора [PERSON] , в момент, коли до нього увійшла відповідач, почала ображати [PERSON] , кинула їй в обличчя атестат дочки, все це відбувалось 10-15 хв. Директор вибачилась, і сказала, що завтра все виправить, але після того, як відповідач вийшла з кабінету, все одно голосно продовжувала ображати [PERSON] . Це чули й інші колеги: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Сторонніх осіб не було, тільки колектив школи. Після інциденту, [PERSON] стало погано, їй дали випити заспокійливі краплі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з позивачем є колегами, з відповідачем ніяких відносин не має. 30.06.2022 року, після закінчення випускного вечора, [PERSON] знаходилась, перед початком наради, в кабінеті канцелярії, разом із [PERSON] , з якого вхід до кабінету директора, до якого ввірвалась [PERSON] , почала кидати атестат в обличчя директору [PERSON] , із невдоволенням про допущену помилку у ньому, висловлювалась образливо, говорила, що [PERSON] «пора на третью Синельниково». З кабінету директора забрав [PERSON] її чоловік, проте, в коридорі вона продовжувала сварку. В свою чергу [PERSON] пояснила відповідачу, що допущена помилка буде виправлена на наступний день. Подібного випадку у їх школі ніколи не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, є вчителем у колективі, під керівництвом директора [PERSON] , з відповідачем ніяких відносин не має. 30.06.2022 року вона чергувала у вестибюлі школи, де побачила, як жінка з криками та ґвалтом забігла до кабінету директора. Що саме говорила відповідач в кабінеті [PERSON] , вона не чула, але коли відкрились двері, відповідач кричала директору, що твоє місце на третій Синельниково, і що вона засиділась. Відповідача [PERSON] намагався заспокоїти її чоловік, але образи все одно не припинялись в сторону позивача. [PERSON] не чула в той день вибачень [PERSON] перед [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач є її керівником, з відповідачем ніяких відносин не має. 30.06.2022 року, приблизно о 12 год., після урочистої частини вручення атестатів, вона не бачила, але чітко чула через закриті двері в кабінет директора, з яких потім вийшла [PERSON] , образи в сторону [PERSON] , після чого їй стало погано, вона зверталась до лікарні. Позивач є професіоналом своєї справи, людиною, яка всіє підтримувати стосунки з учнями, вчителями, батьками. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає позивача, як директора школи у якій навчалась її дочка, разом із дочкою [PERSON] . Свідком конфлікту між сторонами, який відбувся в день випускного вечора їх дітей, не була, але директор поводила себе не коректно по відношенню до дітей та батьків, закрила школу, вигнала всіх за межі школи, що викликало обурення та образу всіх батьків. Висловити в очі директору своє незадоволення змогла лише відповідач, можливо це було не зовсім коректно, але це була загальна думка всіх батьків. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи зазначає наступне. Згідно із\~статтею 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті визначає способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до\~статті 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України\~передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями\~297,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до частини першої статті 277\~ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. У силу статті 277\~ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Матеріалами справи підтверджено, що позивач з 1995 року та до теперішнього часу займає посаду директора Синельниківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 12, 13, 15-18). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Сторонами не заперечувалось, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка у 2022 році закінчила вищевказаний навчальний заклад. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони залучені до справи на стороні позивача [PERSON] , відносно яких вона є безпосереднім керівником. Письмових доказів, в розумінні ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, які могли б підтвердити обґрунтування позову [PERSON] , позивачем та її представником суду не надано. В даній справі позивачем обрано спосіб захисту у виді зобов`язання відповідача принести вибачення на загальних зборах вчителів та працівників Синельниківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, але суд вказує на те, що не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України, тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, в тому числі щодо стягнення моральної шкоди, оскільки вона є вимогою, яка є похідною від первісної. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови у позові покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed