Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», через свого представника - Мєшнік К.І., який діє на підставі довіреності №502-ЮД1 від 28.12.2022р., - звернулось до суду 03.04.2023р. з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.10.2019р. в розмірі 25 828,53 грн., що утворилась станом на 13.12.2022р., та судові витрати з оплати судового збору в сумі 2684 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено про порушення відповідачкою умов використання кредитних коштів у вигляді кредитної лінії на банківській картці в частині строків та порядку повернення кредитних коштів. Письмового відзиву проти позовних вимог від відповідачки на адресу суду не надходило. 07.04.2023р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24.05.2023р. судом ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі і ухвалено стягнути з [PERSON] на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за Договором б/н від 20.10.2019р., станом на 13.12.2022р., в загальній сумі 25 828,53 грн. та судовий збір у розмірі 2 684грн.. 23.06.2023р. відповідачка звернулась до суду з заявою про перегляд та скасування заочного рішення суду. За наслідками розгляду такої заяви 18.07.2023р. судом постановлено ухвалу, якою скасовано заочне рішення суду від 24.05.2023р., а справу призначено до розгляду. Відповідачка частково заперечила проти позовних вимог та у своїй заяві про скасування заочного рішення та у письмових поясненнях посилалась на неправильність обчислення позивачем реальної суми кредитної заборгованості, оскільки позивачем не враховано платежі з погашення кредитної заборгованості, що були здійснені відповідачкою в період часу з 22.12.2022р. по 26.04.2023р. на загальну суму 7090 грн. Тож відповідачка стверджує, що реальна сума її кредитної заборгованості перед позивачем складає 18 738,53 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи на іншу дату представник позивача до суду не подавав. Разом з тим, представник позивача в позовній заяві просив суд, у випадку його (представника) неявки до суду, розглядати справу без його участі та зазначив, що підтримує позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] також не з`явилась в судове засідання та не повідомила про причини своєї неявки. Враховуючи, що відповідачка була належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, то в контексті положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. 20.10.2019 року [PERSON] звернулась до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з анкетою-заявою, в якій просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору про надання банківських послуг. У анкеті-заяві засвідчено, що позичальник погоджується з тим, що така анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг (далі - Договір) і позичальник ознайомився зі змістом таких документів та отримав їх примірники у мобільному додатку /а.с. 11/. На підставі анкети-заяви від 20.10.2019р. відповідачка отримала кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді кредитної лінії на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] . За умовами Договору відповідачка отримала чорну картку monobank з кредитом у вигляді кредитної лінії на умовах повернення позичальником кредиту зі сплатою 37,2% річних за користування кредитними коштами. За умовами Договору погашення заборгованості за кредитом мало здійснюватись позичальником щомісяця до останнього дня місяця, наступного за звітним, у розмірі 4% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості. Починаючи з 07.03.2020р. відповідачка активно користувалась кредитними коштами та здійснювала видаткові операції по картковому рахунку. Натомість всупереч умов Договору з 01.01.2022р. відповідачка не здійснювала щомісячних платежів на погашення існуючої кредитної заборгованості, внаслідок чого допустила прострочення виконання грошових зобов`язань. З 01.11.2022р. позивач припинив нарахування процентів на суму залишку кредитної заборгованості і станом на 13.12.2022р. за поточним рахунком на ім`я відповідачки обчислювалось кредитна заборгованість в розмірі 25 828,53 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с. 8-10/ та випискою про рух коштів за поточним рахунком на ім`я відповідачки. Зазначені обставини частково підтверджуються відповідними письмовими доказами, наданими позивачем, і не заперечуються сторонами, внаслідок чого суд вважає їх доведеними. В подальшому в період часу з 22.12.2022р. до 26.04.2023р. відповідачкою було внесено на її поточний рахунок грошові кошти в сумі 7090 грн., які були зараховані позивачем в якості погашення її заборгованості перед банком, що підтверджується випискою про рух коштів за поточним банківським рахунком [NUMBER] . У той же час 08.03.2023р. на поточному рахунку відповідачки здійснено збільшення кредитної заборгованості на суму 2684 грн. з обґрунтуванням банківської операції «нарахування судових витрат», що також підтверджується випискою про рух коштів. За відомостями про рух коштів по картці відповідачки станом на 12.09.2023р. банком обчислюється заборгованість в розмірі 21 422,53 грн. За таких обставин оскільки відповідачка в добровільному порядку своєчасно не здійснила погашення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та положеннями укладеного між сторонами Договору. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Укладаючи Договір сторони погодили умови та порядок повернення відповідачкою кредиту шляхом здійснення обов`язкового щомісячного платежу в розмірі 4% від залишкової суми заборгованості, але не менше 100грн. Частина такого платежу мала йти на погашення заборгованості по тілу кредиту, а інша частина - по відсоткам за користування кредитними коштами. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, відповідачка після укладання кредитного договору, починаючи з 01.07.2020р. не виконувала належним чином свого зобов`язання із здійснення щомісячних платежів, чим допустила порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, а тому неналежним чином виконувала свої обов`язки, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за фактичне користування кредитними коштами. Аналіз наданої відповідачкою виписки про рух коштів з поточного рахунку на її ім`я свідчить, що з 01.07.2020р. по такому рахунку припинилось здійснення відповідачкою будь-яких видаткових операцій, оскільки розмір поточної заборгованості перевищив розмір кредитного ліміту. Натомість відповідачкою періодично вносились кошти на поточний рахунок на погашення кредитної заборгованості за рахунок яких здійснювалось погашення нарахованих банком процентів за користування кредитом, а з 01.01.2022р. до 22.12.2022р. відповідачкою взагалі не вносилось ніяких платежів. Наданий позивачем розрахунок суми процентів по Договору відповідає умовам, погодженим сторонами і не оспорюється відповідачкою. Станом на 12.12.2022р. розмір заборгованості зафіксований позивачем в загальній сумі 25828,53 грн. При цьому суд бере до уваги, що розмір тіла кредиту збільшений понад кредитний ліміт внаслідок списання процентів за користування кредитом за рахунок коштів кредитного ліміту, що передбачено пп. 5.10.1 п. 5 розділу ІІ Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank. В той же час суд звертає увагу, що позовна заява надійшла до суду 03.04.2023р. В період часу з 22.12.2022р. до 26.04.2023р. на поточний рахунок відповідачки було внесено кошти на загальну суму 7090 грн. наступним чином: 22.12.2022р. - 1000 грн.; 20.01.2023р. - 100 грн.; 06.02.2023р. - 990 грн.; 26.04.2023р. - 5000 грн. Отже загальний розмір кредитної заборгованості відповідачки перед позивачем на момент розгляду справи судом складає 18 738,53 грн. (25828,53 грн. - 7090 грн.), а тому вимоги позивача в межах цієї суми є цілком правомірними та обґрунтованими і підлягають до задоволення. Стосовно видаткової банківської операції на поточному рахунку відповідачки вчиненої шляхом списання коштів на суму 2684 грн. в якості «нарахування судових витрат», то слід зауважити, що розмір судових витрат, як і наявність правових підстав для покладання на учасника справи обов`язку з відшкодування таких витрат іншим учасникам справи, визначається виключно судом і після завершення розгляду справи по суті, а відтак у позивача не було правових підстав для збільшення кредиторської заборгованості відповідачки на суму сплаченого позивачем судового збору за подання позову. Таким чином визначена позивачем сума заборгованості за поточним рахунком відповідачки станом на 12.09.2023р. в розмірі 21 422,53 грн. є необґрунтованою. За таких обставин позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в межах суми 18 738,53 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2684 грн. /а.с. 1/. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За матеріалами справи судом встановлено, що позовна заява надійшла до суду 03.04.2023р. і визначена позивачем ціна позову складала 25 828,53 грн. Натомість станом на момент надходження позову до суду за випискою про рух коштів за поточним рахунком відповідачки розмір її кредитної заборгованості перед позивачем складав 23 738,53 грн. (91,908172% від ціни позову), оскільки в період часу з 22.12.2022р. до 06.02.2023р. на поточний рахунок відповідачки було внесено 2090 грн. Погашення кредитної заборгованості на суму 5000 грн. було здійснено відповідачкою 26.04.2023р., тобто вже після відкриття судом провадження у справі. За таких обставин, з огляду на зміст засад пропорційності, справедливості та добросовісності, на підставі ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність покладання на відповідачку обов`язку з відшкодування позивачу судових витрат з оплати судового збору на суму 2466,82 грн., що складає 91,908172% від суми понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial