Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із даним позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що відповідно до ордеру № 79, виданого 16 квітня 2008 року КЖП № 17, сім`я позивачки у складі 4-х осіб отримала 2 кімнати № 230, 233 (загальна площа 38,8 кв. м., жила площа 29,4 кв. м.) в гуртожитку в буд. [ADDRESS] , наймачем яких є [PERSON] , та у яких зареєстровані разом із нею відповідач, колишній чоловік, [PERSON] , та їх діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В подальшому 21 червня 2018 року шлюбні відносини між сторонами були припинені, а після фактичного розірвання відносин відповідач забрав з такого житла свої особисті речі та перейшов мешкати до себе за адресою: [ADDRESS] . Додавала, що 31 березня 2020 року за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Оскільки відповідач добровільно знятися з реєстрації за спірною адресою не бажає, то вона змушена була звернутись із даним позовом до суду, додаючи, що вона працює токарем на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», отримуючи зарплату в розмірі 10000 грн., якої не достатньо для оплати усіх комунальних послуг за такою адресою, які вона змушена сплачувати також за відповідача, який у свою чергу повністю припинив виконувати обов`язки члена сім`ї, пов`язані з утриманням такого житла та з оплатою ним комунальних послуг. Зазначала при цьому, що вона не чинить перешкоди у користуванні таким житлом відповідачу. Натомість, саме відповідач несплатою комунальних платежів та подальшим перебуванням на реєстраційному обліку в спірних кімнатах чинить їй перешкоди в користуванні таким житлом. Отже, внаслідок того, що відповідач не проживає на спірній житловій площі без поважних причин понад шість місяців відповідно до ст. 71, 72 ЖК він втратив право користування кімнатами [ADDRESS] . Таким чином просила суд з метою захисту своїх прав визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнат [ADDRESS] , стягнувши на її користь з відповідача витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60 грн. Не погоджуючись із заявленими вимогами, представник відповідача, адвокат Лісовий Д. О., подав відзив на позов, у якому вказував, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки підставою позову є несплата відповідачем житлово-комунальних послуг, доказів чого, натомість, позивачка не надає. Крім того вказував, що відповідач, як зареєстрований у спірному житлі має право його приватизувати відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», внаслідок чого задоволенням такого позову відповідач позбавляється права на приватизацію кімнат [ADDRESS] . Зазначав також, що відповідач немає іншого житла, тому він фактично залишиться без місця для проживання. Додавав, що позивачка не має права вимагати відповідача визнати таким, що втратив право користування житлом, оскільки вона не є власником такого житла, а є лише ї співнаймачем, оскільки квартира не є приватизованою та перебуває у комунальній власності. При цьому власник житла міг би самостійно без звернення до суду через органи реєстрації зняти відповідача із зареєстрованого місця проживання. Відповідач ніколи не втрачав інтересу до спільної квартири, а його періодична відсутність була викликана поважними причинами, пов`язаними із конфліктною ситуацією, що виникла між сторонами по справі. Так певний проміжок часу відповідач не проживав у спірній квартирі, оскільки працював за кордоном, а потім доглядав за похилими батьками, проживаючи у них. Таким чином без належних доказів на підтвердження факту не проживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців з урахуванням викладеного, просив суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. За письмовими поясненнями представника виконкому Покровської районної в місті ради, який діє на підставі довіреності, вбачається, що представник третьої особи залишив вирішення питання за позовом [PERSON] на розсуд суду відповідно до чинного законодавства та з урахуванням зібраних доказів по справі, посилаючись на практику Верховного Суду. Ухвалою суду від 1 серпня 2023 року було відкрито провадження по справі, розгляд якої визначено проводити у спрощеному позовному провадженню з викликом сторін, а також задоволено клопотання позивача про допит свідка [PERSON] . Позивачка, [PERSON] , у судовому засіданні, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві до суду, наполягаючи на задоволені поданого нею позову, додаючи, що відповідач свідомо без поважних причин не мешкає за місцем своєї реєстрації, оскільки у цьому вона йому жодних перешкод не чинить. Натомість, після припинення фактичних шлюбних відносин та подальшого розірвання шлюбу між сторонами відповідач почав проживати за іншою адресою разом із своєю дружиною, а на теперішній час він мешкає в Польщі, де він працює. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився повторно за невідомих причин, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином. Представник відповідача, адвокат Лісовий О. В., до судового засідання також не з`явився, надавши заяву з проханням провести судове засідання без його участі, врахувавши доводи, викладені ним у відзиві на позов. Представник третьої особи, [PERSON] , просив суд розгляд справи проводити за відсутністю представника виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. За ч. 2 ст. 128 Житлового кодексу України (далі - ЖК) жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. На підставі ст. 129 ЖК за рішенням про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Згідно із ч. 1 ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. За ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ЖК якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Суд встановив, що згідно із ордером від 16 квітня 2008 року № 79 на жилу прощу в гуртожитку, виданим КЖП № 17 [PERSON] на родину з 4-х осіб, вбачається, що позивачці, а також [PERSON] (чоловіку [PERSON] ), [PERSON] (доньці [PERSON] ) та [PERSON] (сину [PERSON] ) було надано у користування житлову площу в розмірі 29,4 кв. м. у гуртожитку в кімнатах [ADDRESS] , [ADDRESS] . Також на підставі ордеру від 16 квітня 2008 року № 79 за договором найму житла у гуртожитку КЖП № 17 від 12 травня 2008 року, укладеному Комунальним житловим підприємством № 17 та [PERSON] , вбачається, що позивачці, як наймачу, та членам її родини було надано житлове приміщення загальною площею 38,8 кв. м. у гуртожитку в кімнатах [ADDRESS] , [ADDRESS] . Відповідно до виписки від 20 липня 2023 року, виданої ТОВ «Житлокомцентр», вбачається, що у кімнатах № [NUMBER] , [ADDRESS] , з 13 травня 2008 року зареєстрований відповідач, [PERSON] , а також з 18 січня 2001 року - [PERSON] , яка є відповідальним наймачем такого житла, та діти, [PERSON] - з 12 липня 2001 року, [PERSON] - з 7 лютого 2008 року, що також підтверджується довідками Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби від 25 липня 2023 року. Натомість, згідно із актом від 26 липня 2023 року, складеним представниками ТОВ «Житлокомцентр», вбачається, що за свідченнями сусідів, зокрема, [PERSON] , у кімнатах [ADDRESS] відповідач, [PERSON] , будучи там зареєстрований, фактично не проживає, починаючи з 21 червня 2018 року. Крім того суд встановив, що за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 31 березня 2020 року, яке набуло чинності 7 серпня 2020 року, вбачається, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 13 липня 2007 року, було між сторонами розірвано. Допитана у судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] , вказувала, що мешкає біля 20 років у гуртожитку по [ADDRESS] , яка перебуває у її власності, тому добре знає своїх сусідів з кімнат [ADDRESS] в такому будинку. Зазначала при цьому, що у спірних кімнатах мешкає протягом останніх щонайменше 15 років позивачка, яку вона добре знає та часто із нею спілкується. Вказувала, що разом із [PERSON] у такій квартирі також мешкають її двоє дітей, донька [PERSON] та син [PERSON] . Також у кімнатах 230, 233 вказаного гуртожитку колись давно мешкав колишній чоловік позивачки, [PERSON] , який, натомість, вже тривалий час там не мешкає, та де він може перебувати свідку невідомо. Стверджувала, що бачила відповідача вона востаннє десь 10 років потому, коли він ще забирав молодшого сина з дитячого садочку. З того часу вона не бачила [PERSON] там взагалі. Проведення оплати [PERSON] комунальних послуг на квартиру [ADDRESS] протягом 2023 року підтверджується долученим нею квитанціями Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби «Нова Ком» від 21 вересня 2023 року. Суд вказує, що на підставі ч. 1, 2 ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За ч. 3 ст. 71 ЖК визначено підстави для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно із ст. 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд зазначає, що з урахуванням положень ст. 55 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК, ст. 64, 65, 71, 72 ЖК, враховуючи те, що особа, яка на законних підставах вселилися в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду захистом своїх прав, зокрема, із позовом про визнання іншої особи (зокрема, й наймача) такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20 вересня 2021 року по справі № 200/17337/17. Враховуючи вказані обставини, слід дійти висновку, що позивачка, яка правомірно користується кімнатою у гуртожитку, та наголошувала на порушенні її прав й наявності передбачених законом підстав для визнання колишнього чоловіка (відповідача) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не може бути обмежена у праві на звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання. Отже, суд відкидає посилання представника відповідача на відсутність у [PERSON] права на подання даного позову до суду. Аналіз ст. 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 24 жовтня 2018 року по справі № 490/12384/16-ц. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 759/14973/17. Судом на підставі зібраних доказів було встановлено, що відповідач, перебуваючи на реєстраційному обліку у жилому приміщенні кімнат [ADDRESS] , [ADDRESS] , безперервно не проживає у ньому понад встановлені законом строки без поважних причин, що доводить втрату ним інтересу до спірного житла. Отже, у даному випадку на переконання суду за обставинами справи не має законних підстав для застосування положень ч. 3 ст. 71 ЖК, оскільки відповідачем не було підтверджено жодними доказами наявність підстав для збереження за ним спірного жилого приміщення, зокрема, щодо тимчасового виїзду ним з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Так посилання представника відповідача на відсутність у спірному житлі [PERSON] з поважних причин внаслідок конфліктної ситуації між сторонами, його роботи за кордоном та догляд ним за похилими батьками не були доведені перед судом. Таким чином в суді представником відповідача не було доведено ані тимчасову відсутність [PERSON] у спірному житлі, ані відсутність проживання у ньому [PERSON] з поважних причин понад шість місяців. Натомість, на підставі встановлених судом обставин справи [PERSON] було доведено, що відповідач після припинення шлюбних відносин з позивачкою та подальшого розірвання між ними шлюбу тривалий час не проживає в гуртожитку в кімнатах [ADDRESS] , якому не чинились перешкоди з боку [PERSON] у проживанні в такому житлі, а [PERSON] наразі несе тягар його повного утримання, сплачуючи комунальні послуги. Крім того стороною відповідача не було надано суду жодного доказу, який би підтверджував фактичне користування [PERSON] спірним житлом, зокрема, що у кімнатах [ADDRESS] , [ADDRESS] є його речі, що він користується однією з таких кімнат та несе витрати на утримання вказаного житла. При цьому суд зазначає, що перебування [PERSON] на реєстраційному обліку у гуртожитку по [ADDRESS] , значення для вирішення даного спору не має, оскільки наявність чи відсутність його реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому. За інформацією від 24 серпня 2023 року з Державного реєстру речових прав та з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що речові права на нерухоме майно за відповідачем, [PERSON] , не зареєстровані. Натомість, суд не приймає вказаний доказ представника відповідача, оскільки сама по собі відсутність у [PERSON] права власності на будь-яке житло не зумовлює відсутності у нього іншого житла на праві фактичного користування. Отже, позбавлення у даному випадку права користування [PERSON] спірним житлом не порушує його права на житло, оскільки він, як було встановлено судом, втратив до спірного житлового приміщення інтерес, мешкаючи тривалий час у іншому житлі. При цьому суд також відкидає посилання адвоката Лісового Д. О. на те, що вказаним позовом [PERSON] намагається позбутися реєстрації відповідача у спірному житлі з метою усунення його від права його приватизувати, оскільки у даній справі не вирішується питання приватизації житла у гуртожитку, а за ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у такому житловому приміщенні, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Однак ані доказів постійного проживання у спірному житлі, ані доказів відсутності у ньому з поважних причин [PERSON] суду не було надано. Таким чином суд встановив, що фактично відповідач, обравши собі інше місце для постійного проживання, на протязі останніх більш ніж п`яти років у спірних кімнатах не проживає, тобто понад встановлений законом строк збереження права користування, квартирою не цікавиться та не несе жодних витрат на її утримання, тому є таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, внаслідок чого заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивачки з відповідача підлягають також стягненню витрати [PERSON] з оплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved