Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

До Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дітей, стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей та стягнення частини понесених додаткових витрат на дітей. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що між нею та відповідачем, 15 липня 2005 року був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Шиловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, який в подальшому був розірваний Хотинським районним судом Чернівецької області. Від шлюбу з відповідачем народились діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу, їх спільні з відповідачем діти, проживають разом з позивачем та знаходяться на її повному утриманні. Відповідно до рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року відповідач, « [PERSON] , зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 (п`ятсот) гривень щомісячно, на кожну дитину починаючи з 13 жовтня 2014 року і до досягнення ними повноліття». Проте відповідач, злісно ухиляється від виконання вищезазначеного судового рішення, зокрема починаючи з 2014 року по 2021 року фактично взагалі не сплачував аліменти, у зв`язку з чим має заборгованість по аліментам. Починаючи з 2022 року та по сьогодні сплачує мінімальний розмір аліментів, має заборгованість по аліментам, яку не бажає сплачувати, доходи свої приховує, участі у додаткових витратах не бере та не спілкується з дітьми. Відповідач прямо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Відповідач після розірвання шлюбу постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, взагалі не цікавиться їх долею, життям, не відвідує їх вдома, не цікавиться здоров`ям, та не відвідує в школі. Жодної участі відповідач у вихованні дітей не бере та не має бажання з ними бачитись. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються самостійно позивачем без участі та підтримки з боку відповідача. Позивач вважає, що на сьогоднішній день сума аліментів які сплачує відповідач є не достатньою для матеріального утримання дітей. Відповідач приховує своє місце роботи, працює неофіційно з метою приховання своїх доходів, а тому є необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. На сьогоднішній день, відповідач сплачує 3 000 гривень (три тисячі гривень), фактично мінімальний розмір аліментів на дітей, однак цієї суми фактично не вистачає навіть на харчування в школі, не говорячи про харчування поза школою, одяг, канцелярію, лікування та розвиток дітей. Оскільки [PERSON] , має не регулярний дохід, здійснює свою діяльність не офіційно позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дітей у розмірі 5 000 гривень (п`яти тисяч гривень 00 копійок) на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає, не бере участі у додаткових витратах, постійно приховує розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги не надає, мати відповідача працює, інших утриманців немає. Станом на 01.03.2023 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 52 460 гривень 50 копійок (п`ятдесяти двох тисяч чотирьохсот шести десяти гривень п`ятдесяти копійок). Позивач зазначає, що відповідач має сплатити неустойку (пеню), у розмірі 52 460 грн. 50 коп. Станом на 01.03.2023 року неустойка за аліментами становить 619 439,50 грн., однак пеня не може перевищувати 100 % розміру заборгованості по аліментам. Крім того позивач вказує, що на сьогоднішній день, вона знаходиться в скрутному фінансовому положенні, їх спільний з відповідачем син знаходиться на «обліку» у дерматолога. Постійно приймає мазі для зовнішнього пристосування. У зв`язку з чим, сину на постійній основі потрібні дорогі мазі, постійний контроль лікаря та постійний контроль показників, що зумовлює періодичну здачу аналізів. Відповідачу про захворювання сина достеменно відомо, однак жодної участі у необхідних додаткових витратах він не бере. Також їх спільна з відповідачем донька навчається в 10 класі, що зумовлює необхідність в додаткових заняттях з різних предметів, оскільки вона майбутня випускниця, попереду випускні та вступні іспити, що несуть за собою додаткові витрати. Також позивач звертаю увагу суду на ту обставину, що донька щоденно до школи добирається маршруткою, оскільки відвідує школу в сусідньому селі, відповідно щоденні витрати на проїзд, харчування також обходяться дуже не дешево. Позивач працює на посаді кухара у Бочковецькій філії «ОЗО Колінковецький ліцей Топорівської сільської ради», її дохід за основним місцем роботи в середньому в місяць становить 10 000 гривень (десять тисяч гривень), однак цих грошей не достатньо для утримання та забезпечення всім необхідним дітей, тому вона змушена постійно шукати та братися за любий додатковий заробіток. Оскільки витрати по утриманню дітей набагато більші. Враховуючи вище викладене позивач просить суд змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 5 000 гривень (п`ять тисяч гривень) на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з [PERSON] 1981 року народження, на користь позивача неустойку (пеню) за сплату аліментів на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 52 460,50 грн. Стягнути з [PERSON] 1981 року народження, на користь позивача 1\\2 частину понесених нею додаткових витрат на утримання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 12 362 гривень 07 копійок (дванадцяти тисяч триста шістдесят дві гривні 07 копійок). 01.08.2023 року до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] , в якій зазначає, що відповідач позовній вимоги визнає частково. Твердження позивача, що з 2014 року по 2021 рік відповідач фактично не сплачував аліменти та не приймав участі у надання матеріальної допомоги дітей не відповідають дійсності. Відповідач на даний час ніде не працює та підприємницькою діяльністю не займається, земельної ділянки у володінні немає. Матеріальне становища не дає об`єктивної можливості сплачувати аліменти по 5000 грн., на кожну дитину, оскільки така сума перевищує його доходи. Зазначена вимога позивача є необґрунтованою та завищеною. Позивач не надала до суду доказів, які свідчать про змогу відповідача сплачувати таку суму аліментів. Відповідач не відмовляється від сплати аліментів, однак вважає, що вона має бути розумною та становити 1500 грн., на кожну дитину. Щодо додаткових витрат вказує, що належних та допустимих доказів щодо стягнення додаткових витрат позивачем не надано. Додані квитанції про сплату ліків не підтверджують, що саме ці ліки купувалися для дітей. Враховуючи вище викладене представник відповідача просить суд позовні вимоги задовольнити частково. Призначити сплату аліментів на утримання дітей по 1500 грн., щомісячно на кожну дитину. В решті позовних вимог відмовити. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 25.04.2023 року суддею Кацаренко І.О., відкрито провадження у справі. Згідно розпорядження Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.05.2023 року справу № 724/706/23 було призначено до повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку із смертю судді Кацаренко І.О. Так, відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 15.05.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Єфтеньєву О.Г. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 17.05.2023 року справу прийнято до провадження судді Єфтеньєва О.Г., та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутності позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутності та без участі відповідача, позовні вимоги визнає частково. Відповідно до п 1ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 14.11.2014 року справа № 724/1822/14-ц шлюб між [PERSON] , та [PERSON] , який було зареєстровано 15.11.2005 року виконавчим комітетом Шиловецької сільської ради, актовий запис № 11 розірвано. Від шлюбу у [PERSON] , та [PERSON] , народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] . Відповідно до довідки від 21.03.2023 року № 201 до складу сім`ї [PERSON] , входять [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 19.11.2014 року справа № 724/1915/14-ц з [PERSON] , на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн., щомісячно на кожну дитину починаючи з 13.10.2014 року і до досягнення дітей повноліття. Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 21.03.2023 року № 202 [PERSON] , в [ADDRESS] не зареєстрований та не проживає, участі у вихованні дітей не приймає. Згідно до характеристик дітей [PERSON] , та [PERSON] , в яких вказується, що мати приділяє належну увагу вихованню сина та доньки. Батько вихованням сина та доньки не займається. З розрахунку заборгованості з сплати аліментів від 22.03.2023 року № 5396 вбачається, що станом на 01.03.2023 року заборгованість становить 52460,50 грн. Відповідно до довідки № 76 від 26.09.2022 року [PERSON] , [INFO] , знаходиться на «Д» обліку КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня» періодично приймає курси лікування згідно призначень дерматолога. Постійно використовує мазі для зовнішнього застосування. Згідно довідки про доходи [PERSON] , № 70 від 01.03.2023 року у період з 09.2022 року по 02.2023 року остання отримала кошти у розмірі 65 872,08 грн. З талону на прийом до лікаря 07.10.2022 року вбачається, що [PERSON] надано послуги КНП «Міська дитяча стоматологічна поліклініка» у розмірі на загальну суму 5844 грн. Відповідно до рахунку № 3062794 від 25.01.2022 року [PERSON] , надано послуги з проведення медичних аналізів на суму 715 грн.; рахунку № 2012978 від 13.01.2021 року [PERSON] , надано послуги з проведення медичних аналізів на суму 695 грн.,; рахунку № 2055208 від 30.01.2021 року [PERSON] , надано послуги з проведення медичних аналізів на суму 332 грн.,; рахунку № 2072285 від 06.02.2021 року [PERSON] , надано послуги з проведення медичних аналізів на суму 617,50 грн.,; рахунку № 1897218 від 25.11.2020 року [PERSON] , надано послуги з проведення медичних аналізів на суму 1408 грн.,; Загальна сума 3768 грн. З матеріалів справи також вбачається копії фіскальних чеків на придбання в аптеці ліків у період за 19.02.2022 рік, 19.09.2022 рік, 09.01.2023 рік, 07.02.2023 рік, 16.03.2023 рік (а.с.30-34). Відповідно до товарно-транспортної накладної серія ЮЧА № 940191 від 24.03.2023 року одержувач [PERSON] , дрова на суму 4559,08 грн. Згідно до чеку № 11394 від 07.10.2022 року [PERSON] , оплатила абонентську плату за користування інтернетом у розмірі 1710 грн. Відповідно до довідки від 05.06.2023 року № 425 [PERSON] , ніде не навчається, ніде не працює та підприємницькою діяльністю не займається, користується земельною ділянкою 0,80 га. Як вбачається з квитанції № 9307-7384-8259-9997 [PERSON] , сплатив заборгованість за аліментами у сумі 50 459,50 грн., 05.06.2023 року. Відповідно до довідки від 06.06.2023 року № 9771 заборгованість станом на 01.06.2023 року боржником [PERSON] , сплачена у повному обсязі. Зазначене також підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. 06.06.2023 року постановою державного виконавця виконавче провадження № 64525179 скасовано заходи примусового виконання. Щодо змінити розмір аліментів. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першою статті 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Таким чином розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Отже, у судовому порядку з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти у розмірі по 500 грн., на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до настання повноліття. Позивачка звернулася до суду з позовом в якому фактично просить змінити розмір аліментів посилаючись на те, що на сьогоднішній день сума аліментів які сплачує відповідач є не достатньою для матеріального утримання дітей. Відповідач приховує своє місце роботи, працює неофіційно з метою приховання своїх доходів, а тому є необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач сплачує 3 000 гривень (три тисячі гривень), фактично мінімальний розмір аліментів на дітей, однак цієї суми фактично не вистачає навіть на харчування в школі, не говорячи про харчування поза школою, одяг, канцелярію, лікування та розвиток дітей. Оскільки [PERSON] , має не регулярний дохід, здійснює свою діяльність не офіційно тому відповідача може сплачувати аліменти у розмірі 5 000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Однак позивач не надає суду жодних доказів того, що з моменту прийняття рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 19.11.2014 року справа № 724/1915/14-ц у відповідача змінилися матеріальне становища та він у змозі сплачувати аліменти у більшій сумі, а саме по 5000 грн., щомісячно на кожну дитину. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22.03.2023 року № 5396 вбачаться, що відповідач сплачу 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач в своїй заяві від 01.08.2023 року вказує, що позовну вимогу про зміну розміру аліментів визнає частково та згідний сплачувати аліменти в сумі 1500 грн., щомісячно на кожну дитину, зазначена сума є достатньо, розумною та такою, що відповідач може її сплачувати. В свою чергу позивач не надала до суду достатніх доказів щодо у відповідача змінилося матеріальне становища, а у позивача погіршилося матеріальне становища. Доводи позивача, суд не вважає їх за достатніми для задоволення позову в частині зміни розміру аліментів в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак враховуючи заяву відповідача те, що він частково визнає позову в цій частині суд вважає, що позовну вимогу про зміну розміру аліментів слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1800 грн., щомісячно на кожну дитину, але не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд звертає увагу на те, що визначений розмірі аліментів не є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а збільшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Також суд звертає увагу, що законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК, яким визначався розмір 30%). Зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за №3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Крім того, суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину, суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%). Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII частину першу статті 71 ЗУ "Про виконавче провадження"доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру передбаченого Сімейним кодексом України. Таким чином законодавством передбачено механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі, не нижче мінімально гарантованого, передбаченого СК України, при наявності постановленого раніше судового рішення про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17(провадження № 61-51сво18). Таким чином, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності нової редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, обов`язком державного виконавця відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» є стягнення аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру передбаченого Сімейним кодексом України. Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану однієї зі сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Також суд повинен вирішити, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою. Отже, суд звертає увагу, на те, що син [PERSON] , знаходиться на «Д» обліку КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня» періодично приймає курси лікування згідно призначень дерматолога. Постійно використовує мазі для зовнішнього застосування. На його лікування позивач витратила кошти на загальну суму 9612, що підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: талону на прийом до лікаря 07.10.2022 року сума 5844 грн., та рахунки № 3062794 від 25.01.2022 року.; № 2012978 від 13.01.2021 року; № 2055208 від 30.01.2021 року; № 2072285 від 06.02.2021 року; № 1897218 від 25.11.2020 року, загальна сума 3768 грн. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути половину суми від поносних нею додаткових витрат на утримання сина [PERSON] , а саме: 4806 грн. Суд звертає увагу, що копії фіскальних чеків на придбання в аптеці ліків (а.с.30-34) не є належним, допустимими та достатніми доказом, оскільки з них не можливо встановити, що саме ці ліки придбані для лікування сина [PERSON] . Матеріали справи не містять будь - яких рецептів лікаря в якому вказується перелік ліків які необхідно для лікування [PERSON] . Інші докази (квитанція Товарно-транспортна накладна серія ЮЧА № 940191 від 24.03.2023 року та чек № 11394 абоненська платан за користування інтернетом) на думку суду не є належними та допустимими докази щодо підтвердження додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стосовно стягнення додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] , твердження позивача, що: «оскільки остання навчається в 10 класі, що зумовлює необхідність в додаткових заняттях з різних предметів, оскільки вона майбутня випускниця, попереду випускні та вступні іспити, що несуть за собою додаткові витрати. Донька щоденно до школи добирається маршруткою, оскільки відвідує школу в сусідньому селі, відповідно щоденні витрати на проїзд, харчування також обходяться не дешево». Зазначене не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи відсутні будь які докази, які підтверджують додаткові витрати понесені позивачем для навчання доньки та додаткових підготовках, заняттях (репетиторах чи інше). Матеріали справи також не містять доказів вартості витрат на проїзд доньки до школи в сусіднє село та її харчування. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище наведене суд вважає, що вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 4806 грн. додаткових витрат на утримання сина [PERSON] . Щодо стягнення неустойки (пені) по несплаті аліментів. Частино 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. ст. 180, 181, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та статті 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Суд з`ясовуючи суму пені бере до уваги постанову Верховного суду від 19.01.2022 року № 711/679/21 в якій роз`яснюється алгоритм розрахунку щодо нарахування пені та вказується, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України). В СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України; При здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Отже, стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Суд при розрахунку пені повинен враховувати, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Суд погоджується з наведеним розрахунком позивача та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути неустойку пеню з заборгованості сплати аліментів у розмірі 52 460,50 грн., Суд звертає увагу, що відповідачем у повному обсязі сплачена сума заборгованості по аліментам у сумі 50 459,50 грн., що підтверджується квитанцією № 9307-7384-8259-9997 та довідкою від 06.06.2023 року № 9771. Однак відповідач сплатив заборгованість 05.06.2023 року вже після подання позивачем позовної заяви до суду. Станом на час звернення позивачем до суду з позовом була наявна заборгованість, що підтверджується відповідними доказами у матеріалах справи, а тому сплата відповідач заборгованості по аліментам не звільняє його від сплати пені, оскільки в період з серпня 2021 року по лютий 2023 року станом на 01.03.2023 року у нього була заборгованість на суму 52 460,50 грн. У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 727/10270/18 (провадження № 61-17662св19) суд касаційної інстанції вказав, що: «З матеріалів справи убачається, що заборгованість зі сплати аліментів була частково погашена відповідачем лише після звернення позивача до суду із указаним позовом (тобто після 20 серпня 2018 року), тому апеляційний суд правильно вважав, що період прострочення виконання зобов`язань зі сплати аліменів слід рахувати з травня 2014 року до 20 серпня 2018 року». Отже, сплата заборгованості зі сплати аліментів вже після пред`явлення позову до суду не звільняє боржника від відповідальності у вигляді неустойки (пені) за несвоєчасну їх сплату за минулий період, тобто в період прострочення виконання зобов`язань зі сплати аліментів. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідно до розрахунку ДВС (а.с.17) частково сплачував аліменти. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість по аліментах складає 52460,05 грн., згідно розрахунку державного виконавця (а.с.17). Вказаний розрахунок відповідач не оспорював. Таким чином суд вважає, що заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача, а тому позивачка має право на стягнення з останнього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 52460,05 грн. Враховуючи положення частини 1 статті 196 СК України, сума стягуваної пені, неустойки не перевищує суму заборгованості по аліментам. Враховуючи вище наведене суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог частково та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неустойку пеню за сплату аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 52 460,50 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину понесених нею додаткових витрат на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 4806 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , та [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн., щомісячно, починаючи з моменту набрання рішення законної сили. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за додання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет 2023 року» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2684 грн. Оскільки всі три позовні вимоги є вимогами майнового характеру ціна позову у відповідності до п.3 ч.1 ст. 176 ЦПК України цина позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Таким чином з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial