Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

ТзОВ «Кредитні Ініціативи» звернулися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Кредитні Ініціативи» суму 3 (трьох) відсотків річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних витрат понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання у розмірі 276160,57 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 461, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 10845 доларів США, а позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати кредит та повністю повернути отримані кредитні кошти, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку визначеному кредитним договором. 05.05.2011 року Тячівським районним судом Закарпатської області винесено рішення, яким стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку до та [PERSON] 97126 грн. 45 коп. заборгованості за кредитним договором. 971,26 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. сплачених витрат на інфрормаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, яке набрало законної сили 17.06.2011 р. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ТзОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступає на користь ТзОВ «Кредитні Ініціативи» право вимоги до [PERSON] , яке виникло на підставі кредитного договору № 461, а тому, починаючи з 17 грудня 2012 року, новим кредитором у зобов`язанні, яке виникло на підставі кредитного договору № 461 є саме ТзОВ «Кредитні Ініціативи». Проте станом на 13 вересня 2022 року вище вказане рішення суду до сих пір не виконано, заборгованість не сплачена та порушене право Кредитора не поновлене. Беручи до уваги розмір простроченого грошового зобов`язання визначеного рішенням Тячівського районного суду від 05.05.2011 року по справі № 2-822/11, станом на 13 вересня 2022 року розмір нарахованих 3 % річних від суми заборгованості визначеної рішенням суду та інфляційних витрат понесених в результаті не виконання рішення суду становить 276 160,57 грн., яка складається з 25664,20 грн.-суми 3% річних нарахованих на суму простроченої заборгованості, 250496,38 грн. суми понесених інфляційних витрат нарахованих на суму простроченої заборгованості, в зв`язку з чим позов просить задоволити\~та судові витрати. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму 3 ( трьох) відсотків річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних витрат понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання у розмірі 276 160,57 гривень. Представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву та доповнення до нього, у яких зазначає, що рішенням Тячівського районного суду від 05.05.2011 року стягнуто з відповідач [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного 97126 грн. 45 коп. заборгованості за кредитним договором, 971,26 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. сплачених витрат на інфрормаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави-транспортний засіб автомобіль марки CHERY AMULET, 2007 року випуску, колір синій, що належить заставодавцю на праві власності, шляхом продажу автомобіля через прилюдні торги в рамках виконавчого провадження, з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки., проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна у виконавчому провадженні. В подальшому, в ході примусового виконання вказаного рішення суду, було реалізовано предмет застави, а відтак стверджує, що проведений позивачем розрахунок 3 (трьох) відсотків річних та інфляційних витрат з повної суми заборгованості, що зазначена в рішенні суду, є не правильним. Крім цього, звертає увагу суду на те, що у вказаному рішенні суду не вказано по якому саме кредитному договору [PERSON] має заборгованість. Також вважає, що ТзОВ «Кредитні ініціативи» не є належним позивачем у даній справі, так як суду не надано оригіналу договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року укладеного між ПАТ « Промінвестбанк» та ТзОВ « Кредитні ініціативи». Тому просить відмовити в задоволенні позову, а в разі його задоволення просить суд застосувати строк позовної давності, тобто обмежити період нарахування та стягнення 3 (трьох) відсотків річних та інфляційних витрат, останніми трьома роками до подачі даного позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просить суд справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задоволити, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його та відповідача відсутності за наявними матеріалами у справі, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. У зв`язку з неявкою сторін на розгляд справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Ухвалою від 14.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 11.05.2023 витребувано від ТзОВ « Кредитні ініціативи» оригінали документів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на таке. 04 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 461, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 10845 доларів США, а позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом та можливі штрафна санкції, та повністю повернути отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами не пізніше 03 квітня 2014 року. У зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором позивач звернувся в суд про її стягнення. 05.05.2011 року Тячівським районним судом Закарпатської області винесено рішення, яким стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку 97 126 грн. 45 коп. заборгованості за кредитним договором, 971,26 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. сплачених витрат на інфрормаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, яке набрало законної сили 17.06.2011 р., в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави-транспортний засіб автомобіль марки CHERY AMULET, 2007 року випуску, колір синій, що належить заставодавцю на праві власності, шляхом продажу автомобіля через прилюдні торги в рамках виконавчого провадження, з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки., проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна у виконавчому провадженні. З листа начальника Тячівського відділу ДВС №19551 від 21.04.2023 року вбачається, що в процесі примусового виконання вище вказаного рішення суду реалізовано предмет застави-транспортний засіб автомобіль марки CHERY AMULET, та виручені кошти в сумі 12738,44 грн. відповідно до платіжного доручення №1512 від14.08.2013 року перераховано на користь стягувача. Таким чином, після примусової реалізації предмету застави сума заборгованості у [PERSON] по кредитному договору за рішенням суду зменшилась на 12738,44 грн., та залишок становить 84\~387,56 грн. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ТзОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступає на користь ТзОВ «Кредитні Ініціативи» право вимоги до [PERSON] , яке виникло на підставі кредитного договору № 461, що підтверджується належним завіреною копією вказаного договору. Сумнівів у достовірності зазначеного договору відступлення прав вимоги у суду не виникає, а тому, суд вважає, що починаючи з 17 грудня 2012 року, новим кредитором у зобов`язанні, яке виникло на підставі кредитного договору № 461 є саме ТзОВ «Кредитні Ініціативи». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з положеннями ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями\~ст. 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою\~ст. 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої\~статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором №461. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом. Таким чином, з ухваленням судом у 2011 році рішення про стягнення з відповідача боргу за вказаним кредитним договором, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ним грошового зобов`язання в повному обсязі не відбулось. Судом встановлено, що після примусової реалізації предмету застави сума заборгованості у [PERSON] по кредитному договору зменшилась на 12738,44 грн., та залишок становить 84\~387,56 грн. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених\~статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Разом з тим\~главою 19 ЦК України\~визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давністьце законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України). Згідно з ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5\~ст. 261 ЦК України\~за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених\~статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Разом з тим, з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено. Вимоги позивача про застосування ст.625 ЦК України заявлені в тому числі за період, який стосується періоду дії в країни воєнного стану. З врахування наведеного вище суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 13.03.2020 23.02.2022\~в розмірі\~5944,1 грн. (84\~387,56 грн. х 857 днів / 365 днів =5 944.1) та інфляційних втрат за період з 13.03.2020 - 23.02.2022 в розмірі 1597,37 грн. (розрахунок заборгованості інфляційних втрат із суми заборгованості 84\~387,56 грн. надано представником відповідача ). Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідача\~слід стягнути\~судовий збір\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог в\~розмірі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial