Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача адвокат Мелєзгінов Юрій Валерійович, звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки для сільськогосподарських потреб №Б/Н від 17.04.2018 року (кадастровий номер 3521480800:02:000:0617), укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.04.2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40659641, посилаючись на порушення відповідачем умов п. 5.2. вказаного договору щодо порядку та строків сплати орендної плати, а також податків та зборів за користування земельною ділянкою. \~ \~ \~ \~13 липня 2023 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що ніколи не ухилявся від вчасної оплати орендної плати, неодноразово направляв на адресу позивачки листи у яких пропонував їй отримати орендну плату особисто або надати реквізити банківського рахунку для переказу. Вважає, що ігноруючи його листи позивач навмисно створює умови для розірвання договору оренди. Заперечує факт порушення зі свого боку умов договору оренди, а щодо обов`язку сплати земельного податку вказує, що відповідно до положень Податкового кодексу України такий обов`язок покладається на власника земельної ділянки, а не орендаря. Відтак просить у задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позов підтримав наполягаючи на розірванні договору оренди земельної ділянки від 17.04.2018 року з підстав систематичного ухилення відповідачем від сплати орендної плати за землю. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] позов підтримала та суду пояснила, що хоче розірвати договір оренди, адже відповідач підробив договір, порушив відносно неї кримінальне провадження за тероризм, у них склались неприязні відносини, періодично виникають конфліктні ситуації. Щодо сплати відповідачем орендної плати зазначила, що за 2019 та 2020 роки орендна плата була отримана нею 16 червня 2021 року, за 2022 рік у листопаді 2022 року, а чи сплачена орендна плата за 2021 рік їй невідомо. З приводу отримання кореспонденції від відповідача пояснила, що відмовлялась від неї через те, що не знала що їй надсилають. Після дослідження документів про направлення грошового переказу на суму 3427,50 грн. від 09.11.2021 року та листа-повідомлення про грошовий переказ в рахунок орендної плати за користування землею у 2021 році від 20.01.2021 року зазначила, що не пам`ятає чи отримувала ці кошти. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні відповідач так само як і у відзиві на позов заперечував факт порушення ним умов договору оренди, зазначивши, що вживав усіх заходів для належного повідомлення позивача про порядок отримання орендної плати і наразі заборгованості не має. \~ \~ \~ \~Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і дійшов наступних висновків. [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1174 га з кадастровим номером 3521480800:02:000:0617, яка розташована на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. 17.04.2018 року між [PERSON] (орендодавцем) та [PERSON] (орендарем) укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 335476221 від 13.06.2023 року слідує, що в реєстрі 17.04.2018 за №25745770 зареєстроване право оренди на підставі договору оренди землі від 17.04.2018, укладеного між [PERSON] та [PERSON] .. Реєстрація вказаного права здійснена державним реєстратором Данило-Балківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:40659641. Зі змісту п. 5.1. договору оренди землі від 17.04.2018 року вбачається, що орендна плата за використання земельної ділянки сплачується орендарем на користь орендодавця в грошовій формі в національній валюті України, або в натуральній формі. \~ \~ \~ \~В пункті 5.2. договору сторони погодили, що розмір орендної плати за один рік складає 3118,25 грн., що на дату укладення договору становить 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата сплачується за вирахуванням усіх належних податків і зборів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У відповідності до п.5.4. договору орендна плата сплачується щорічно не пізніше першого лютого наступного року за роком щодо якого проводиться виплата орендної плати. Згідно витягу №НВ-9922318122023 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 13.06.20023 року, нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3521480800:02:000:0617 становить 98128,15 грн.. З листів-повідомлень від 16.12.2019 року, 26.01.2021 року, 31.05.2021 року, адресованих [PERSON] , вбачається, що [PERSON] неодноразово звертався до орендодавиці стосовно виплати їй орендної плати за період 2019-2020 роки. Зокрема, листи містять пропозицію звернутися за адресою: [ADDRESS] , а також роз`яснення щодо можливості перерахунку коштів на наданий розрахунковий рахунок. Зазначені листи були відправлені позивачу на її адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та описом вкладення. Від отримання листа 16.12.2019 року позивач відмовилась, що вказано в повідомленні про вручення поштового відправлення. Лист від 26.01.2021 року позивач отримала, що не заперечувала в ході судового засідання. Від отримання листа від 31.05.2021 року позивач відмовилась, що вказано в повідомленні про вручення поштового відправлення. При цьому, 19.06.2021 року [PERSON] отримала грошовий переказ на суму 6640 грн. в рахунок орендної плати за землю за 2019-2020 роки. 20.01.2021 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з листом-повідомленням стосовно виплати орендної плати за 2021 сільськогосподарський рік з урахуванням індексу інфляції, та здійснив поштовий переказ коштів [PERSON] в сумі 3352,00 грн., в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою, про що свідчить доданий фіскальний чек. \~ \~ \~ \~ Згідно з листами-повідомлення [PERSON] від 27.12.2022 року, стосовно виплати орендної плати за 2022 сільськогосподарський рік з урахуванням індексу інфляції, здійснено поштовий переказ коштів [PERSON] в сумі 3923,00 грн., в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою, про що свідчить доданий фіскальний чек. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України "Про оренду землі"). Згідно зі статтею 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до пункту "д" частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) зазначено, що враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що "несплата орендної плати" охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Отже, оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення; принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань (п.п. 55, 60 Постанова ВП ВС від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20)) Можна виділити такі критерії добросовісної поведінки: - очікувана поведінка (поведінка сторони має бути очікуваною, характерною для інших учасників цивільних правовідносин в порівнянних обставинах); - врахування прав та законних інтересів іншої сторони правовідносин (поведінка учасника цивільно-правових відносин не повинна обмежувати право чи позбавляти права інших осіб); - законна мета (поведінка сторони має бути законною, не допускаються дії виключно з протиправною метою або з наміром заподіяти шкоду іншій особі) - сприяння іншій стороні цивільного обороту (учасники цивільних правовідносин повинні сприяти своєму контрагенту різними способами, у тому числі отримання необхідної інформації). У відповідності до положень статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Частино 3 статті 16 ЦК України встановлено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. В Рішенні Конституційного Суду України від 28.04.21 № 2-р(ІІ)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) зауважено, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано на розвиток припису частини першої ст. 68 Конституції України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у ч. 3 ст. 13 ЦК України за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 16 ЦК України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, а відтак Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною). В Постанова ОП КЦС ВС від 10.04.19, справа № 390/34/17 йдеться про Доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, який базується ще на римській максимі «non concedit contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (постанови Верховного суду від 28.04.2021 у справі № 910/9351/20, від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19, від 08.09.2021 у справі № 910/10444/20). Отже, в розглядуваній справі належить дати оцінку обставинами щодо наявності підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки внаслідок систематичного невиконання відповідачем умови договору про сплату орендної плати, в тому числі істотного порушення договору через, що інша сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки, а також чи відповідає поведінка позивача за тих обставин, що склалися, засадам добросовісності, послідовності та передбачуваності, а також, чи не суперечать його дії його попередній поведінці з огляду на досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору на момент його укладення, у тому числі щодо отримання плати за користування майном, відсутності будь-яких змін у правовідносинах сторін за договором оренди, за умови, що відповідач розумно покладався (розраховував) на виконання позивачем як орендодавцем умов договору та користування орендованим майном відповідно до умов договору, тобто очікував на стабільність та незмінність його умов. Щодо порушення термінів сплати орендної плати суд зауважує, що дійсно орендна плата за землю за 2019 та 2020 роки була сплачена відповідачем із порушенням строків, визначених в договорі оренди від 17.04.2018 року. Разом із цим, за статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до норм статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. В пункті 9.2. договору оренди від 17.04.2018 року сторони визначили, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, що можуть обмежити чи унеможливити реалізацію орендарем права оренди згідно умов договору. Враховуючи, що в договорі оренди відсутні конкретні умови щодо порядку сплати орендної плати орендарем (готівкою, на банківські рахунки, тощо), ураховуючи фактичні обставини справи та положення наведеного законодавства, аналізуючи суть зобов`язання, що виникло, слід дійти висновку про прострочення кредитора, адже боржник не маючи достатньої інформації про спосіб сплати орендної плати, не міг виконати свого обов`язку, а орендодавець не вчиняв дій, направлених прийняття належного виконання зобов`язання. Крім того слід констатувати недобросовісну та суперечливу поведінку позивача, направлену на штучне створення умов для розірвання договору оренди. Про недобросовісну та суперечливу поведінку позивача свідчать як надані нею ж пояснення щодо причини звернення до суду з даним позовом, якою є небажання продовжувати договірні відносини з оренди через особисті неприязні відносини, а також причин ухилення від отримання кореспонденції від відповідача і як наслідок орендної плати за землю, якими є необізнаність про зміст поштових відправлень від відповідача, так і пояснення відповідача щодо неодноразового звернення до нього позивача з наміром розірвати договір, у тому числі шляхом подання заяви від 10.01.2019 року про розірвання договору з підстав його непідписання позивачем. Будь-яких інших порушень договору через що інша його сторона (в даному випадку орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки судом не встановлено і позивачем в межах заявлених позовних вимог не доведено. Щодо доводів позову про несплату відповідачем податків та зборів за користування земельною ділянкою слід погодитись з позицією відповідача у відзиві про відсутність як в укладеному договорі, так і відповідному законодавстві, зокрема Податковому кодексі України, положень про обов`язок землекористувача (орендаря), який користується земельною ділянкою приватної власності, здійснювати плату за землю. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав систематичного невиконання відповідачем істотної умови цього договору щодо внесення орендної плати в обумовленому договором розмірі. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed