Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця Чугуївського ВДВС № [NUMBER] від 05.06.2013, а саме: з земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням суду з нього на користь АТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором і на підставі рішення суду видано виконавчий лист, по якому відкрито виконавче провадження, при примусовому виконанню якого накладено арешт на його майно в межах суми стягнення у розмірі 2263,87 грн. Позивач державного виконавця повідомив про сплату боргу банку і звернувся з письмовою заявою про зняття арешту з земельної ділянки, додавши оригінали квитанцій про сплату боргу та державного мита, однак йому відмовлено у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження, тому він вимушений звернутися до суду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від державного виконавця та позивача надійшли заяви про розгляд справи без участі позивача та представника відділу. За таких обставин суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін за доказами, наявними у справі. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 17.02.2014 Чугуївським міським судом Харківської області з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 5, 6). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 200003223 від 12.02.2020 вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Чугуївського МРУЮ Харківської області від 14.07.2014 у ВП № [NUMBER] на нерухоме майно [PERSON] був накладений арешт в межах суми звернення стягнення 2263 грн 87 коп. (а.с. 8-10). Отже, заочне рішення у справі № 636/5717/13-ц перебувало на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби у ВП № [NUMBER]. З листа Міжрайонного ВДВС № 14.15-29/4908 від 11.03.2019 вбачається, що ВП № [NUMBER] було завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.08.2014. Завершене виконавче провадження № [NUMBER] знищене за закінченням терміну зберігання, тому вирішити питання про зняття арешту з майна у ВП № [NUMBER] неможливо. Станом на 11.03.2019 у Міжрайонному ВДВС відсутні будь-які виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] (а.с. 7). З листа ПАТ «Дельта Банк» № 201 від 26.12.2017 вбачається, що [PERSON] надав банку квитанції про сплату заборгованості за кредитним договором № 002-20977-140208 від 14.02.2008. Станом на 01.12.2017 заборгованість погашена в повному обсязі (а.с. 13). З довідки АТ «Дельта Банк» № 05-3421308 віл 22.09.2020 вбачається, що АТ «Дельта Банк» не має претензій фінансових та майнових до [PERSON] за кредитним договором № 002-20977-140208 від 14.02.2008 (а.с. 53). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на 27.08.2014, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Зі змісту положень ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 27.08.2014) вбачається, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції станом на 27.08.2014, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Відповідно до п. 3.15, 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, в редакції, діючій на момент прийняття державним виконавцем постанови 27.08.2014, повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання (крім випадку повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону, якщо таке повернення надалі є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження). У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). Відповідно до частин 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 27.08.2014), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей, що у виконавчому провадженні № [NUMBER] державним виконавцем виносилась постанова про стягнення виконавчого збору відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону 1999 року). Під час завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу державним виконавцем не вживались заходи щодо зняття арешту. Частиною 2 статті 59 ЦК України передбачено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У частині 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на усунення перешкод у розпорядженні належним на праві власності майном. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Враховуючи, що виконавче провадження № [NUMBER] закрите, зобов`язання перед АТ «Дельта Банк», на виконання якого було відкрите ВП № [NUMBER], [PERSON] виконане, поновлення права позивача щодо вільного розпорядження належним йому майном можливо шляхом зняття арешту з майна відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини 1 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За частиною 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, як встановлено судом, накладений арешт на майно позивача заважає скористатися своїм правом на вищевказане майно, що є порушенням її конституційних прав.

Outcome: approved