Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Балагурак В.В. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією (надійшла до суду 27 січня 2022 року), в якій просила суд стягнути із [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 27 лютого 2012 року в загальному розмірі 20\~337 грн. 03 коп., а також вирішити питання розподілу судових витрат. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 27 лютого 2012 року між [PERSON] як позичальником, та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (дійсна назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК») було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання його до угоди та дії укладеного між банком та [PERSON] кредитного договору є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦПК України. Отже, укладений договір є мішаним, оскільки містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого [PERSON] бажання, банк відкрив йому кредитний рахунок із встановленням початкового кредитного ліміту, який у подальшому було збільшено до 5000 грн., про що зазначено в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. [INFO] [PERSON] помер. На виконання вимог ст.1281 ЦК України 12 лютого 2021 року банком направлено претензію кредитора до спадкоємців боржника до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори. 12 лютого 2021 року з нотаріальної контори до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь про те, що спадкоємці позичальника із заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкову справу після смерті [PERSON] заведено на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Спадкоємцями, які постійно проживали з позичальником на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] , а відтак в силу ч.3 ст.1268 ЦК України є такими, що фактично прийняли спадщину, у межах 6-місячного строку з часу відкриття спадщини заяв про відмову від її прийняття не подавали, а тому як спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як кредитора за договором №б/н від 27 лютого 2012 року, розмір яких станом на момент смерті позичальника склав 20\~337 грн. 03 коп. Оскільки претензія, направлена позивачем до нотаріальної контори 12 лютого 2021 року та спадкоємцям 01 липня 2021 року залишились без задоволення, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутись до суду з метою стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Окремо представник акцентувала увагу, що в силу ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину, до якої, в тому числі, входять і кредитні зобов`язання померлого позичальника. Ухвалою суду від 26 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.85-86). Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, будучи неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Згідно наявного в матеріалах справи клопотання просив справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тим самим не заявивши про свою участь в справі (а.с.73). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, викликалися неодноразово у встановленому законом порядку усіма процесуально можливими способами згідно зі ст.128 ЦПК України, будучи повідомленими належним чином, протягом визначеного строку відзив на позов не подали. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 27 лютого 2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву №б/н, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом позичальника у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.20). Цього ж дня [PERSON] отримав в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок емітовану банком кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] зі строком дії до 05/15. Відомості про перевипуск картки після закінчення строку її дії в справі відсутні (а.с.48). Як слідує з довідки про зміну умов кредитування (а.с.19), за картковим рахунок [PERSON] кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: встановлено на рівні 300 грн. з 27 лютого 2012 року, збільшено до 2100 грн. з 27 лютого 2012 року, збільшено до 5000 грн. 08 березня 2013 року, та встановлено на рівні 0 грн. з 07 листопада 2019 року. З 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14 червня 2018 року. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27 лютого 2012 року, позивачем долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайтіhttps://privatbank.ua/terms/, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.21, 22-47). Згідно з ч.1 та ч.2\~ст.207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору із [PERSON] ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов, Витяг з Тарифів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що\~встановлена до укладеного із нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Однак, доведеність факту отримання [PERSON] кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, в подальшому неодноразово зміненим, активне користування нею, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] активно почав користуватися кредитними коштами з 28 лютого 2012 року, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах та використовуючи їх шляхом здійснення безготівкових розрахунків, зняття готівки. Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 30 вересня 2020 року заборгованість склала 476\~248 грн. 18 коп., з яких: залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом) 4995 грн. 60 коп., заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість 464\~782 грн. 77 коп., пеня 6469 грн. 81 коп. (а.с.8-11). З виписки по рахунку позичальника (а.с.12-18) слідує, що востаннє активні дії позичальника з користування кредитною карткою мали місце 20 лютого 2014 року поповнення картки на 400 грн. через термінал самообслуговування, залишок боргу станом на 20 лютого 2014 року склав 5\~521 грн. 78 коп. Після цього по рахунку мали місце лише нарахування процентів, неустойки, за рахунок чого збільшувалась сума боргу. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповіддю Саксаганського районного у м. Кривому Розі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11 грудня 2020 року №3122/20.28-14 (а.с.56). Відповідно до ст.1216, ст.1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст.1282 ЦК України. Як вказував неодноразово Верховний Суд в постановах від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, від 10 червня 2020 року у справі №646/6493/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст.1282 ЦК України; при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 12 лютого 2021 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило претензію кредитора до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с.57, 58), в якій просило повідомити, чи відкривалася спадкова справа після померлого позичальника [PERSON] , включити кредиторські вимоги банку на суму 20\~337 грн. 03 коп. в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті позичальника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до пункту 3.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. Згідно з відповіддю Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори за вих. №214/02-14 від 17 лютого 2021 року (а.с.59), після смерті [PERSON] заведено спадкову справу за претензією кредитора. Відомості про коло спадкоємців, про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість, у нотаріуса на день відповіді були відсутні. Однак, 01 липня 2021 року засобами поштового зв`язку позивачем було направлено листи-претензії відповідачам [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації позичальника: [ADDRESS] (а.с.60, 61, 62-64), які залишено без реагування. За даними Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконкому Саксаганської районної у місті ради від 06 червня 2022 року №02-01-47/3-120 (а.с.79) встановлено, що на момент смерті [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] значились зареєстрованими: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.103). Із витребуваних судом копій матеріалів спадкової справи №67/2021 (а.с.93-102), заведеної після смерті [PERSON] слідує, що 17 лютого 2021 року Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою було зареєстровано претензію кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму вимог 20\~337 грн. 03 коп. Факт смерті [PERSON] підтверджено відповіддю Саксаганського районного у м. Кривому Розі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11 грудня 2020 року №3122/20.28-14. Спадкову справу заведено на підставі вимоги кредитора 17 лютого 2021 року за даними Інформаційної довідки та Витягу зі Спадкового реєстру, спадкова справа №67217033 (а.с.101-зворот). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63589387 від 17 лютого 2021 року (а.с.102), відомості про спадкові договори, заповіти, складені за життя [PERSON] , відсутні. Таким чином, судом встановлено, що ні відповідачі [PERSON] , [PERSON] , ні будь-які інші спадкоємці не звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини після померлого [PERSON] . Звертаючись з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] як до спадкоємців [PERSON] , позивач має довести, що саме відповідачі є спадкоємцями майна померлого позичальника та мають відповідати за його боргами та невиконаними зобов`язаннями. Так, обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалося на те, що відповідачі відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки значились зареєстрованими разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. При цьому,\~ст.ст.1222,\~1223\~ЦК України\~визначено,\~що спадкоємцями\~за заповітом\~і за\~законом можуть\~бути фізичні\~особи,\~які є\~живими на\~час відкриття\~спадщини,\~а також\~особи,\~які були\~зачаті за\~життя спадкодавця\~і народжені\~живими після\~відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~ЦК України, тобто такими особами, з урахуванням черговості спадкування, є: діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (перша черга);\~рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері\~(друга черга); рідні дядько та тітка спадкодавця\~(третя черга); особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга);\~інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення\~, утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї\~(п`ята черга). Згідно з матеріалами справи, за відомостями, що містяться в реєстрі Криворізької міської територіальної громади та за паспортними даними спадкодавця [PERSON] , адреса їх реєстрації є спільною: [ADDRESS] . Однак, реєстрація зазначених осіб за однією адресою не дає достатньо підстав вважати відповідачі [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями після померлого позичальника [PERSON] відповідно до приписів ст.1222 ЦК України. Доказів, які б свідчили про наявність між ними родинних відносин (кровного споріднення), а відтак визначали можливість віднесення до конкретної черги спадкоємців в порядку визначеної законом черговості спадкування, матеріали справи також не містять. Суд зауважує, що реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За положеннями ч.1, ч.3\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені\~статтями 76-80 ЦПК України. Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). В оцінці поведінки та способу ведення справ банком судом враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних\~правовідносинах. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язано довести ті обставини, на які воно посилається як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину або отримали свідоцтва про право на спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України. Вказаний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №306/486/17 та є обов`язковим для врахування щодо застосування відповідних норм права. Виходячи із встановлених обставин справи та аналізу наявних доказів суд приходить до переконання, що позивачем не доведено, що відповідачі є спадкоємцями померлого позичальника [PERSON] на підставі відносин спорідненості, позивачем не з`ясовано дійсне коло спадкоємців [PERSON] , обсяг наявного майна, за рахунок якого можливо було б задовільнити вимоги, адже кожен зі спадкоємців несе окремо відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця пропорційно частці успадкового ним майна та в межах вартості цього майна. Суд неодноразово направляв на адресу банку листи з повідомленнями про нові обставини відповідно до витребуваних судом доказів та доцільність забезпечення явки представника в судове засідання. Однак банком такі листи суду було неодноразово проігноровано. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, та доказів на підтвердження своїх позовних вимог не подав. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають залишенню без задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому правові підстави для відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору шляхом їх стягнення з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed