Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що позивач народився [INFO] в с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області в сім`ї [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими було зареєстровано 28.09.1946. Також у позивача був рідний брат [PERSON] . Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] . 17 липня 2000 року Майданською сільрадою Міжгірського району Закарпатської області, матері позивача було видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №033845 (далі - Держакт №033845), яким посвідчувалося право власності на земельну ділянку загальною площею 0,5018 га, призначену для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовану в урочищі «Біля хати» в с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області. 08 серпня 2000 року було посвідчено заповіт [PERSON] , згідно якого вона заповідала позивачу житловий будинок з надвірними будовами, що розташований в [ADDRESS] , земельну ділянку в розмірі 0,25 га згідно Держакту №033845, а іншу земельну ділянку площею 0,25 га згідно Держакту №033845 вона заповідала своєму сину [PERSON] . Брат позивача, [PERSON] , помер [INFO] . Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] . 08 квітня 2007 року позивач звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до майна померлої матері. Однак державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за майном померлої [PERSON] у зв?язку з відсутністю відомостей про сформування земельної ділянки площею 0,25 га, обумовленої у заповіті, відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, наявністю сформованих земельних ділянок площею 0,07 га та площею 0,43 га, право власності на які підтверджується Держактом №033845, який обумовлений у заповіті [PERSON] від 08.08.2000 року №15, а також у зв`язку із неуточненням у цьому заповіті, яка саме частина земельної ділянки заповідана позивачу, а яка [PERSON] . Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання визнати за позивачем: - право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2122483300:01:006:0137 площею 0,43 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в урочищі «Біля хати» в с. Майдан Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області, яка належала померлій [INFO] [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №033845 від 17.07.2000, . - право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2122483300:01:006:0138 площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в урочищі «Біля хати» в с. Майдан Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області, яка належала померлій [INFO] [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №033845 від 17.07.2000. Ухвалою суду від 08.09.2023 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представник позивача - адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі його довірителя. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги заяви. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , народився [INFO] в с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області в сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 22.05.2007 відділом РАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області (а.с. 10). 17 липня 2000 року Майданською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області, на підставі рішення від 19.04.1995, матері позивача, [PERSON] , було видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №033845, яким посвідчувалося право власності на земельну ділянку загальною площею 0,5018 га, призначену для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовану в урочищі «Біля хати» в с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області (а.с. 18). 08 серпня 2000 року секретарем Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було посвідчено заповіт [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №15, згідно якого вона заповідала позивачу житловий будинок з надвірними будовами, що розташовані в [ADDRESS] , земельну ділянку в розмірі 0,25 га згідно Держакту №033845, а іншу земельну ділянку площею 0,25 га згідно Держакту №033845 вона заповідала своєму сину [PERSON] (а.с. 13). Брат позивача, [PERSON] , помер [INFO] , підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 28.12.2000 виконкомом Шарапанівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області (а.с. 11). Мати Позивача, [PERSON] , померла [INFO] , підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 08.12.2006 виконкомом Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області (а.с. 12). Згідно довідки виконкому Майданської сільради від 08.05.2007 №582, померла [INFO] [PERSON] , була постійною мешканкою [ADDRESS] . Разом із нею на день її смерті в даному будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 14). 08 квітня 2007 року у межах строку, визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до Міжгірської державної нотаріальної контори Закарпатської області із заявою про прийняття спадщини до майна померлої [INFO] [PERSON] , на підставі якої державним нотаріусом була заведена спадкова справа №48/2007 (а.с. 16). Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №73800882 від 02.09.2023 підтверджується, що на день смерті [PERSON] залишений нею заповіт від 08.08.2000 №15 був чинним (а.с. 15). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельні ділянки, належні їй згідно Держакту №033845. На замовлення позивача землевпорядною організацією ТОВ «Експерт» була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок натурі (на місцевості) належних на праві власності померлій [PERSON] згідно Держакту №033845, що розташовані в ур. «Біля хати» в с. Майдан Хустського району Закарпатської області на підставі якої в Державному земельному кадастрі були зареєстровані: земельна ділянка з кадастровим номером 2122483300:01:006:0137 площею 0,43 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка з кадастровим номером 2122483300:01:006:0138 площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 19-33, 34-51). 01 вересня 2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса Міжгірської держнотконтори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] , а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами 2122483300:01:006:0137 та 2122483300:01:006:0138. Однак постановою від 01.09.2023 №80/02-31 державний нотаріус Дунаєва О. І., з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 №296/5, відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за майном померлої [PERSON] , мотивуючи своє рішення відсутністю відомостей про сформування земельної ділянки площею 0,25 га, обумовленої у заповіті, відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, наявністю сформованих земельних ділянок площею 0,07 га та площею 0,43 га, право власності на які підтверджується Держактом №033845, який обумовлений у заповіті [PERSON] від 08.08.2000 №15, а також у зв`язку із неуточненням у цьому заповіті, яка саме частина земельної ділянки заповідана позивачу, а яка [PERSON] . Як було встановлено нотаріусом, позивач прийняв спадщину за майном померлої [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої [PERSON] до державного нотаріуса не надходили (а.с. 17). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У зв`язку із відсутністю відомостей про сформування земельної ділянки, обумовленої у заповіті, відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, наявністю сформованих земельних ділянок площею 0,07 га та площею 0,43 га, право власності на які підтверджується Держактом №033845, який обумовлений у заповіті [PERSON] від 08.08.2000, а також у зв`язку із неуточненням у цьому заповіті, яка саме частина земельної ділянки заповідана позивачу, а яка [PERSON] , позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, а тому змушений звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді - визнання права. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачем, те, що прийняттям спадщини позивачем права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, позивачу з державного бюджету підлягають поверненню 1073,60 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви (2147,20 х 0,5 = 1073,60).

Outcome: approved