Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 150601грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.08.2019 №177897784 прав власності на нежитлову будівлю літ «А-2», загальною площею 1810,4кв.м (частка 63/100) по [ADDRESS] з 14.04.2016 зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 14.04.2016 №592, а 37/100 частки зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2018 №191. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2019 № НВ-003543772019 земельна ділянка по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310137500:09:005:0092 зареєстрована як об`єкт цивільних справ 07.12.2017. Категорія земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код КВЦПЗ 11.02); вид використання для обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2» (майстерня). Форма власності комунальна. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2019 № НВ-0003543772019, листа Відділу у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 02.05.2018 № 1412/116-18 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 03.05.2018 № 3064/0/225-18 речові права відповідача на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровані. Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на земельну ділянку в розумінні положень ст.ст. 12,80,83 ЗК України вказана вище земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. Відповідно до інформації ГУ ДФС у Харківській області від 11.05.2018 № 10786/9/20-40-13-08-20 [PERSON] не є платником земельного податку. Розрахунок розміру безпідставно збережених коштів [PERSON] у розмірі орендної плати здійснювався позивачем на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по [ADDRESS] , виданий відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Отже, [PERSON] у період з 01.02.2018 по 30.09.2019 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно грошові кошти у розмірі орендної плати. Далі, згідно витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 6310137500:09:005:0092) від 18.06.2019 № 1006/0/45-19, виданого відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2019 №НВ-0003543772019 площа вказаної земельної ділянки складає 0,4455га. За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки від 19.08.2019. Відповідач, набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на земельні ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законом порядку не оформив речового права на вказану земельну ділянку. 26.03.2020 відповідач надав відзив на позовну заяву, із якого вбачається, що останній з позовними вимогами не згоден, вважає їх надуманими та безпідставними. У відзиві відповідач зазначає, що період, за який позивач бажає стягнути грошові кошти зазначений як з 01.02.2018 по 30.09.2019, а розрахунок розміру безпідставно збережених коштів здійснювався Харківською міською радою на підставі витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 18.06.2019, тобто технічною документацією не охоплений період з 01.02.2018 по 18.06.2019. Стосовно акту обстеження земельної ділянки, то його складено 19.08.2019 та до цього моменту не існує документального підтвердження розміру земельної ділянки, документального підтвердження у якій саме спосіб відповідач використовував відповідач земельну ділянку тощо. Отже, позивачем не доведено, чи використовував відповідач земельну ділянку, яку її частину, у який період, оскільки власником також є [PERSON] . Крім того, відповідач посилається на те, що є платником єдиного податку, а тому звільнений від сплати земельного податку за землю, що використовується у господарській діяльності. Також відповідач зазначає, що згідно ч.1 ст. 120 ЗК України на нього розповсюджуються і право власності на земельну ділянку. Таким чином, позивачем недоведене факту використання [PERSON] земельної ділянки площею 0,4455га. за адресою: [ADDRESS] . 12.05.2020 позивач скористувався наданням відповіді на відзив, де зазначив, що свою правову позицію Харківська міська рада підтверджує постановами Верховного Суду від 29.01.219 у справах №922/3780/17 та № 922/536/18 від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі №922/981/18 та від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, де ВС застосував положення ч.2 ст.20 і ч.3 ст.23 ЗУ «Про оцінку земель», згідно якої лані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюється як витяг з технічної документації з нормативно грошової оцінки земель. На обґрунтування здійсненого розрахунку та з метою забезпечення єдиної правозастосовної практики при розгляді аналогічних спорів позивач гнала до позову витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Крім того, рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 затверджена Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2013, яка застосовувалась по 31.12.2019. Враховуючи, що нежитлова будівля літ. «А-2», яка розташована на земельній ділянці у відповідних частках належить на праві власності двом особам [PERSON] та [PERSON] , розрахунок безпідставно збережених коштів за орендну плату за землю проведено виходячи пропорційно від загальної площі земельної ділянки. Далі, відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для ного, як землекористувача, є орендна плата. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2020 клопотання відповідача [PERSON] задоволено та закрито провадження по справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів. Підставами для прийняття вказаного вище рішення стало встановлене судом те, що правовідносини з користування земельною ділянкою між фізичною особою-підприємцем [PERSON] і Харківською міською радою з приводу здійснення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності на земельній ділянці, яка належить Харківській міської раді, тобто спірні правовідносини з позивачем стосовно фактичного використання відповідачем земельної ділянки без оформлення належним чином такого використання мають ознаки господарських, атому спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.04.2021 ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2020 скасовано та направлено до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02.05.2023 цивільну справу за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів передано на розгляд Московському районному суду м. Харкова. Ухвалою судді від 12.06.2023 визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача 11.07.2023 надійшов відзив на позовну заяву, яким [PERSON] просить закрити провадження по справі. \~ \~Відзив мотивований\~тим,\~що відповідач\~не погоджується\~із висновками\~постанови Харківського\~апеляційного суду\~від 22.04.2021,\~якою скасовано\~ухвалу Московського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~24.12.2020\~про закриття\~провадження по\~справі через\~наявність спору\~між сторонами\~за правилами\~господарського судочинства. Відповідачем\~поряд із\~основним КВЕД\~47.82\~-\~роздрібна торгівля\~з лотків\~і на\~ринках текстильними\~виробами,\~одягом і\~взуттям,\~здійснюються й\~інші види\~діяльності,\~що підтверджується\~витягом з\~єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб,\~фізичних осіб-\~підприємців та\~громадських формувань.\~Зокрема за\~адресою по\~ [ADDRESS] \~відповідачем використовується\~приміщення у\~якості офісу,\~виробничого цеху\~та складу\~для виробництва\~взуття,\~роздрібної торгівлі\~поза магазинами\~тощо.\~Відповідач вважає\~розрахунок безпідставно\~збережених коштів\~за період\~з 01.02.2018\~по 30.09.2019\~здійснено позивачем\~на підставі\~витягу з\~технічної документації\~про нормативно\~грошову оцінку\~земельної ділянки\~по [ADDRESS] \~від 18.06.2019,\~таким чином\~технічною документацією\~не охоплений\~період з\~01.02.2018\~по 16.06.2019\~період за\~який зроблено\~розрахунок.\~Акт обстеження\~земельної ділянки\~складено 19.08.2019,\~тобто до\~того моменту\~не існує\~документального підтвердження\~розміру земельної\~ділянки та\~у який\~саме спосіб\~та у\~якій частині\~використовував відповідач\~земельну ділянку,\~і чи\~використовував її\~взагалі.\~Посилається на\~те,\~що право\~власності на\~63/100\~нежитлової будівлі\~літ «А-2»\~загальною площе\~1810,4\~кв.\~м.\~по [ADDRESS] \~від 14.04.2016\~зареєстровано за\~ [PERSON] \~,\~на праві\~свідоцтва про\~придбання нерухомого\~майна з\~прилюдних торгів\~від 14.04.2016\~за до\~592,\~а 37/100\~відведена в\~оренду попереднього\~власника,\~право оренди\~земельної ділянки\~виникає з\~моменту державної\~реєстрації цього\~права Стосовно\~сплати земельного\~податку зазначає,\~що я\~є платником\~єдиного податку,\~а тому\~звільнений від\~сплати земельного\~податку на\~землі,\~що використовуються\~з господарській\~діяльності.\~Відповідач вважає,\~що позивачем,\~не надано\~належних та\~достатніх доказів\~щодо,\~вихідних даних,\~з яких\~розрахована сума\~безпідставно збережених\~кошів орендної\~плати,\~позивачем не\~доведено факт\~використання в\~зазначений період\~земельної ділянки\~без оформлення\~правовстановлюючих документів,\~вважає необґрунтованим\~розмір та\~розрахунок безпідставно\~збережених коштів,\~як такий,\~що не\~ґрунтується на\~нормах чинного\~законодавства Тобто позивач\~повинен був\~звернутися з\~позовом та\~з розрахунком\~на землю\~на якій\~стоїть будівля\~до господарського\~суду,\~що підтверджується\~рішенням Московського\~районного суду\~м.\~Харкова,\~постановою Харківського\~апеляційного суду,\~та постановою\~Касаційного цивільного\~суду Верховного\~Суду з\~печаттю яке\~отримав від\~ [PERSON] \~за аналогічною\~справою №643/696/20. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовим, тому спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства., а дана справа закриттю. На відзив відповідача від 11.07.2023 з боку позивача відповіді на відзив не надходило. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши надані сторонами докази та матеріали цивільної справи, дійшов до такого. Встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.08.2019 №177897784 прав власності на нежитлову будівлю літ «А-2», загальною площею 1810,4кв.м (частка 63/100) по [ADDRESS] з 14.04.2016 зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 14.04.2016 №592, а 37/100 частки зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2018 №191. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2019 № НВ-003543772019 земельна ділянка по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310137500:09:005:0092 зареєстрована як об`єкт цивільних справ 07.12.2017. Категорія земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код КВЦПЗ 11.02); вид використання для обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2» (майстерня). Форма власності комунальна. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2019 № НВ-0003543772019, листа Відділу у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 02.05.2018 № 1412/116-18 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 03.05.2018 № 3064/0/225-18 речові права [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровані. Отже, в розумінні положень ст.ст. 12,80,83 ЗК України вказана вище земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 19.08.2019. проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що [PERSON] з 31.01.2018, а [PERSON] з 14.04.2016 використовують земельну ділянку з кадастровим номером 6310137500:09:005:0092 по [ADDRESS] площею 0,4455га для експлуатації та обслуговування частки нежитлової будівлі літ. «А-2», право власності на яку зареєстровано за ними. Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки. За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 19.08.2019 р., до якого додано ситуаційна схема розміщення земельної ділянки, графічний матеріал та фото. Із витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 6310137500:09:005:0092) від 18.06.2019 № 1006/0/45-19, виданого відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2019 №НВ-0003543772019, вбачається, що площа вказаної земельної ділянки складає 0,4455га. Також встановлено, що у відповідності до інформації ГУ ДФС у Харківській області від 11.05.2018 № 10786/9/20-40-13-08-20 [PERSON] не є платником земельного податку. Далі, матеріали справи містять копію рішення Московського районного суду м. Харкова від 30.04.2020, яким позовні вимоги Харківської міської ради задоволено та з [PERSON] на користь Харківської міської ради стягнуто безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 256425,60грн. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.09.2020 рішення Московського районного суду м. Харкова скасовано та закрито провадження у справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів. Підставою для прийняття такого рішення стало те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є господарсько правовими. Постановою Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.02.2021 постанову Харківського апеляційного суду від 22.09.2020 залишено без зміни. Як вже зазначено текстом вище, 07.12.2020 відповідач [PERSON] звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження по справі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2020 клопотання відповідача [PERSON] задоволено та закрито провадження по справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів. Підставами для прийняття вказаного вище рішення стало встановлене судом те, що спірні правовідносини між сторонами підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.04.2021 ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2020 скасовано та направлено до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду. Підставою скасування ухвали стало те, що судом першої інстанції помилково вважалось, що доведеним здійснення [PERSON] господарської діяльності на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи вищенаведені рішення судів, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Пунктом 15 ч.1 ст. 20 ГПК України зазначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання. Під господарською діяльністю потрібно розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна діяльність) (ч.1ч.1,2 ст.3 ГПК України). Отже, для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності останнім як фізичною-особою підприємцем на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення тат реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру (постанова Верховного суду від 12.06.2018 у справі №922/3204/17, від 27.08.2020 у справі №350/874/17). Наданими позивачем доказами по встановлено, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну дільнику від 06.08.2019 №НВ-0003543772019 вбачається, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 6310137500:09:005:0092 віднесена до категорії земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код КВЦПЗ 11.02). Вид використання для обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2» (майстерня), площа земельної ділянки 0,4455га. Основним видом економічної діяльності ФОП [PERSON] є роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям, що вбачається із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 03.08.2017. З витягу №1620343405312 з реєстру платників податку вбачається, що місцем провадження господарської діяльності ФОП [PERSON] є [ADDRESS] . Господарську діяльність [PERSON] здійснює за кодом з КВЕД 52.62 «Роздрібна торгівля з лотків та на ринках». Крім того, згідно акту обстеження земельної ділянки від 19.08.2019 рішенням Харківської міської ради №558/17 від 22.02.2027 попередньому землекористувачу [PERSON] наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку із землі територіальної громади м. Харкова, площею орієнтовно 0,4400га. Для обслуговування нежитлової будівлі літ «А-2» (майстерня) по [ADDRESS] та [PERSON] отримав дозвіл на розробку землеустрою спірної земельної ділянки як фізична особа, а не як суб`єкт господарювання. Такі обставини підтверджено Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копіями акту обстеження земельної ділянки від 19.08.2019, Витягу з реєстру платників єдиного податку (т.1 а.с.17-20,23,24,63,64). Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користування, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідачем у підтвердження своїх доводів щодо здійснення ним господарської діяльності, такою, як роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям за адресою: [ADDRESS] надано такі докази: Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.06.2021, копії виписок із банківського рахунку, трудових договорів між працівниками та ФОП [PERSON] (т.1 а.с.215-293). Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи. Суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч.6 ст.81 ЦПК України). Отже, дослідивши надані відповідачем докази не вбачається, що саме на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність, а тому ствердження останнього, що здійснює підприємницьку діяльність, а тому між сторонами по справі виникли господарськи правовідносини, суд вважає належним чином не доведеними. Між тим, позивач у підтвердження своїх вимог посилається і на те, що Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 19.08.2019 проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку з кадастровим номером 6310137500:09:005:0092 по [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування частки нежитлової будівлі літ. «А-2», право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер 6310137500:09:005:0092) від 18.06.2019 № 1006/0/45-19, виданого Відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області, та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2019 №НВ-0003543772019 площа вказаної земельної ділянки складає 0,4455 га. За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки від 19.08.2019. Відповідач, набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на земельні ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законом порядку не оформив речового права на вказану земельну ділянку. Позивачем здійснено розрахунок розміру безпідставно збережених коштів [PERSON] у розмірі орендної плати на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по [ADDRESS] , виданий відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Із наданих позивачем розрахунків вбачається, що за період з 01.02.2018 р. по 31.12.2019. розмір безпідставно збережених [PERSON] в розмірі 150601грн. коштів за сплату орендної плати. Розрахунок зроблений на площу земельної ділянки, яка відповідає частці даного власника на об`єкт нерухомого майна. Отже, [PERSON] у період з 01.02.2018 по 30.09.2019 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно грошові кошти у розмірі орендної плати. Далі, відповідач заперечує представлений позивачем розрахунок та те, що використовував земельну ділянку саме у тому розмірі, зазначеному у розрахунку. Між тим, з боку відповідача не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували розрахунок позивача, не надано суду і контррозрахунку, а тому суд вважає доводи відповідача безпідставними та приймає розрахунок позивача для вирішення спору. Крім того, суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача в частині того, що відсутні підстави вважати, що відповідач використовував земельну ділянку та використовував її саме у розмірі, зазначеному у розрахунку, так як доказів зворотного суду не надано, а відповідно до доказів, на які суд посилався вище, встановлено, що право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстрований за [PERSON] 31.02.2018. Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 22 ЦK України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 116 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом «д» ч.1 ст. 156 ЗК України визначено, що власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Далі, за змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, що визначено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України. Частиною 2 ст. 166 ЦК України визначено, що підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювана; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (Постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-3090цс15). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (Постанова Верховного Суду України від 02.10.2013 року у справі № 6-88цс13). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювана шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. \~ \~Якщо жилий\~будинок,\~будівля або\~споруда розміщені\~на земельній\~ділянці,\~що перебуває\~у користуванні,\~то в\~разі набуття\~права власності\~на ці\~об`єкти\~до набувача\~переходить право\~користування земельною\~ділянкою,\~на якій\~вони розміщені,\~на тих\~самих умовах\~і в\~тому ж\~обсязі,\~що були\~у попереднього\~землекористувача (ч.2\~ст. 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. «е» ч.1 ст. 141 ЗК України). Далі, за змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди. Право оренди земельної ділянки це основане на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, що встановлено ч.1 ст. 93 ЗК України. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. «в» ч.1 ст. 96 ЗК України). Отже, за змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, ч.2 ст. 120 ЗК України визначено, що не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Відтак, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки у відповідності до правил ч1. ст. 1212 ЦК України. Застосування положень у даному випадку ст. ст. 1212-1214 ЦК України підтверджується практикою Верхового Суду, відображеної у постанові Великої Палати Верхового Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, яка прийнята за результатами розгляду аналогічних правовідносин щодо врегулювання спору, що виник з приводу фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати. У пункті 65 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. \~ \~ Постановами\~Верхового Суду\~від 29.01.2019\~у справах\~№ 922/3780/17\~та №\~922/536/18,\~від 11.02.2019\~у справі\~№ 922/391/18,\~від 12.04.2019\~у справі\~№922/981/18\~та від\~12.06.2019\~у справі\~№922/902/18, у яких Верховний Суд застосував положення ч. 2 ст. 20 і ч. З ст. 23 Закону України «Про оцінку земель», відповідно до якої дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є спірна земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав, за користування якою позивач і просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти. Отже, враховуючи наведене, оцінюючи надані сторонами докази,

Outcome: approved