Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право продовжити приватизацію квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), померлої [INFO] та за законом в порядку третьої черги за правом представлення після [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), померлого [INFO] по частини за кожним. Як на підставу позовних вимог вказала, що є спадкоємцем за заповітом після своєї тітки [PERSON] , яка померла [INFO] та за життя, 13.05.2020, склала заповіт на її користь, в якому на випадок своєї смерті зробила розпорядження на належне їй майно, в т.ч. квартиру [ADDRESS] . Також є спадкоємцем в порядку спадкування за законом по праву представлення після померлого свого батька [PERSON] , після смерті свого двоюрідного брата [PERSON] , який помер [INFO] та заповіту не складав. У встановлений шестимісячний строк, 31.07.2020 вона звернулася із заявою про відкриття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Поліщук Л.В., якою заведено спадкову справу № 11/2020. 24.11.2020 за заявою позивача у встановлений шестимісячний строк, приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 18/2020 після смерті [PERSON] . Інших спадкоємців, окрім позивача, у спадкодавців немає. 10.03.2021 нотаріусом отримано інформаційну довідку № 247494432 з державного реєстру щодо квартири [ADDRESS] , згідно якої відсутня реєстрація права власності на квартиру. Через відсутність в померлих правовстановлюючого документу на квартиру, 10.03.2021 та 09.02.2023 нотаріус постановами відмовила у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом. У спадкодавців дійсно був відсутній правовстановлюючий документ на квартиру, так як за життя вони не отримали свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації. Водночас, [PERSON] та її син [PERSON] були зареєстровані у спірній квартиру, в якій постійно проживали до дня смерті. У травні 2020 року спадкодавці звернулися до органу приватизації із заявою про приватизацію квартири, попередньо замовивши технічний паспорт на вказану квартиру, який був виготовлений 25.05.2019. 12.05.2020, після того як Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради розпочав здійснювати прийом заяв громадян, оскільки до цього не здійснював через прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 11.03.2020 за № 211 № Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID», спадкодкодавці направили заяву про приватизацію спірної квартири до Управління комунального майна Миколаївської міської ради, яка отримана та зареєстрована відповідачем 14.05.2020. [INFO] [PERSON] померла, а 21.05.2020 спадкодавцю було надано роз`яснення, що для отримання даної адміністративної послуги необхідно звернутися до Департаменту з надання адміністративних послуг. Так як питання приватизації квартири в частині заяви [PERSON] розглянути було неможливо, через її смерть, то відповідно не було прийняте рішення по [PERSON] , який був живий на той момент. Посилаючись наведені обставини та неможливість оформлення спадщини в досудовому порядку, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. У відзиві на позов, наданого відповідачем до суду 05.06.2023, Управління комунального майна Миколаївської міської ради в задоволенні позовних вимог просило відмовити через їх необґрунтованість. Відповідач вказав, що спадкодавець не була наймачем спірної квартири, а тому вона не мала права на її приватизацію. Також [PERSON] та [PERSON] не були надані органу приватизації копії документів або інші відомості про видачу ордера, про зміну або укладення договору найму. Щодо судової практики, на яку посилається позивач, то вона кардинально відрізняється від обставин цієї справи, адже тітка позивача не могла приватизувати спірну квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», так як не була її наймачем, а направлена нею заява на адресу управління не була належно оформленою, так як не було засвідчено підписів та не надано повного пакету документів. Посилання позивача на постанову Миколаївського апеляційного суду від 21.03.2023 у справі № 489/1527/21 не може бути взято до уваги, оскільки у наведеній справі не досліджувалися всі докази, які є в даній справі, а також управління комунального майна Миколаївської міської ради не приймало участь в справі. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Цією ухвалою витребувано в приватного нотаріуса спадкові справи заведені до майна [PERSON] , померлої [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 06.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 18.09.2023, учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач причину неявки в судове засідання свого представника не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином, що з огляду на наявний в матеріалах відзив та заяву подану на попереднє судове засідання, в якій просив розглянути справу за відсутності його представника та відмовити в позові, не перешкоджає розгляду справи по суті. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, що не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та прийняти рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Згідно вимог\~статті 247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] померла [INFO] . Дівоче прізвище померлої [PERSON] було « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] згідно довідки Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 14.05.2019 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою, разом з [PERSON] був зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), який згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00028612056 від 20.11.2020 помер [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками позивача [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.11.2020. Свідоцтвами про народження [PERSON] та батька позивача [PERSON] , копії яких наявні в матеріалах справи, підтверджується, що вони були рідними сестрою та братом. Таким чином,\~померла [PERSON] \~є рідною\~тіткою позивачу,\~а син померлої \~ [PERSON] \~її двоюрідним\~братом. За життя [PERSON] склала заповіт від 13.05.2020, який посвідчено приватним нотаріусом Поліщук Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1136, відповідно до якого все своє майно, в тому числі квартиру [ADDRESS] , заповіла на користь позивача [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] за заявою позивача [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом приватним нотаріусом Поліщук Л.В. 31.07.2020 заведено спадкову справу № 11/2020. 11.02.2021 [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру. При цьому повідомила, що правовстановлюючий документ на спадкове майно в неї відсутній. Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно нотаріусом встановлено, що право власності на квартиру не зареєстровано. Так як право власності на вказану квартиру [PERSON] оформлено за життя не було та державна реєстрація права власності на неї не здійснювалася, постановою від 10.03.2021 на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Також, після смерті [PERSON] , останнім місцем проживання якого була адреса: [ADDRESS] , за заявою позивача [PERSON] про прийняття спадщини приватним нотаріусом Поліщук Л.В. заведено спадкову справу № 18/2020. 09.02.2023 [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру. З відповіді Комунального підприємства «Миколаївське бюро технічної інвентаризації» від 07.02.2023 нотаріусом встановлено, що згідно до паперових носіїв інвентаризаційної справи КП «ММБТІ» станом на 28.12.2012 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстрована. Відсутня інформація щодо державної реєстрації права власності на квартиру і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. У зв`язку із цим, постановою від 09.02.2023 на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Наведені обставини підтверджуються також матеріалами спадкових справ, заведених нотаріусом за заявою позивача до майна померлих [PERSON] та [PERSON] , які досліджено судом та з яких встановлено, що інші спадкоємці відсутні. Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та спадкоємцем по праву представлення після свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , як спадкоємець третьої черги за законом після смерті [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що на розгляді Ленінського районного суду міста Миколаєва знаходилася цивільна справа № 489/1527/21 за позовом [PERSON] до Миколаївської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В., про визнання права власності за заповітом на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом, в задоволенні якої відмовлено постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2023. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що \~ [PERSON] за життя не набула права власності на квартиру на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», подана нею за життя до відповідача заява про приватизацію квартири в визначений законом строк не могла бути розглянута органом приватизації у зв`язку з її смертю, в квартирі залишився проживати член сім`ї померлої, а тому\~спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування, а саме, права на приватизацію квартири [ADDRESS] , а не права власності на це житло. Із доданих до позовної заяви довідок Ощадбанку від 31.05.2019 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] значиться в списку на отримання житлових чеків за адресою: [ADDRESS] та житлові чеки не отримували. Згідно довідки Ощадбанку від 06.02.2023 [PERSON] в списках на приватизацію не значиться та приватизаційний чек не отримувала. Із даних до матеріалів справи копій паспортів громадян України [PERSON] з 14.12.1979 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та з 22.08.2003 в цій квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] . 12.05.2020 [PERSON] , як наймач квартири, звернулася із заявою про приватизацію зазначеної квартири на адресу начальника управління комунального майна Миколаївської міської ради, де просила оформити передачу у приватну (спільну часткову) власність квартиру, яку вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму. Також просила передбачити розподіл власності між членами сім`ї у співвідношенні по частки. 14.05.2020 надіслана нею заява органу приватизації засобами поштового зв`язку отримана відповідачем, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції за вх. № 0-284/10.01-05/20. [INFO] [PERSON] померла. Отже, заява [PERSON] не могла бути розглянута органом приватизації у встановлений законом строк, оскільки цивільна правоздатність останньої припинилася у зв`язку зі смертю. Крім того, згідно матеріалів справи технічний паспорт на спірну квартиру за замовленням [PERSON] було виготовлено Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25.05.2019. Із постанови апеляційного суду слідує, що технічний паспорт виготовлений після підписання [PERSON] та ТОВ «Житло» договору надання комплексу інформаційний послуг від 16.05.2019, за яким ТОВ «Житло» надає комплекс інформаційних (консультаційних) послуг з питання приватизації житла, які включають в себе усі можливі питання щодо приватизації житла згідно чинного законодавства України. Таким чином, [PERSON] за життя висловила свою волю на приватизацію квартири, подавши заяву про приватизацію квартири відповідачу. За змістом частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. У відповідності до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1\~статті 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі статтею 345\~ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України Частиною четвертою статті 5\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. За змістом статей 3,\~8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи: заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013 у справі № 6-121цс13. Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно вимог частини десятої статті \~8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься, зокрема,\~відсутність у особи права на приватизацію. Водночас органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Як встановлено судом, за життя [PERSON] висловила волю на приватизацію займаної нею квартири та звернувся з відповідною заявою до відповідача але, у порушення приписів пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, надала не повний пакет документів, через що її заява не була розглянута по суті, про що управління вказало в службовій розписці від 11.04.2023 № 9554/10.01-03/23-2, доданій до відзиву на позов. Рішення про відмову у приватизації спірної квартири уповноважений орган приватизації не приймав. При цьому, суд наголошує, що заява [PERSON] не могла бути розглянута органом приватизації у зв`язку з її смертю, яка настала на наступний день після подання нею заяви. Щодо члена сім`ї померлої [PERSON] , який залишився проживати в квартирі, то він із такою заявою до органу приватизації не звернувся, оскільки помер [INFO] . Таким чином, за життя [PERSON] , яка постійно проживала з 14.12.1979 в квартирі [ADDRESS] , яка є комунальною власністю територіальної громади, висловила свою волю на приватизацію квартири, подавши відповідну заяву відповідачу. Тим самим розпочала процедуру приватизації житла. Доказів, які б свідчили про те, що у [PERSON] не виникло право на приватизацію спірного житла, матеріали справи не містять. Не містять таких доказів матеріали справи і відносно іншого спадкодавця. Отже у позивача виникло право на продовження приватизації спірної квартири. Стосовно доводів відповідача про ненадання спадкодавцями органу приватизації копій документів або інших відомостей про видачу ордера, про зміну або укладення договору найму, то їх відсутність не свідчить про не набуття ними права на приватизацію квартири, оскільки [PERSON] була членом сім`ї [PERSON] , [INFO] , яка вселилася в квартиру на законних підставах, та після смерті матері, як член сім`ї продовжувала проживати в квартирі до своєї смерті, набувши прав наймача, що підтверджується поквартирною карткою форми «Б». Крім того, фактичне проживання та реєстрація на законних підставах [PERSON] та [PERSON] у спірному житлі відповідачем не оспорюється. Доцільно звернути увагу, що згідно з практикою Верховного Суду ненадання заявником\~ордеру на квартиру не може бути єдиною підставою для відмови у приватизації житла, з огляду на те, що орган приватизації не був позбавлений можливості додатково витребувати від заявника документи, яких не вистачало для прийняття рішення (такий правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 24.02.2021 у справі № 296/4642/19, від 02.02.2022 у справі № 524/3501/20). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі\~Проніна проти України). За наведених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення в повному обсязі. Так як позовні вимоги задоволено, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн., витрати на оплату якого понесено при зверненні до суду.

Outcome: approved