Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів солідарно суму боргу за послуги централізованого опалення у розмірі 102868 грн. 18 коп. за період з листопада 2007 року по березень 2020 року та суму судового збору на користь позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , мають заборгованість за послуги з централізованого опалення квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира в централізованому порядку забезпечується відповідно норм та приписів діючого законодавства України щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідачі оплату послуг, наданих КП КМР «Тепломережі» не здійснювали у повному обсязі. Заборгованість за період з листопада 2007 року по березень 2020 року складає 102868 грн. 18 коп. На даний час Відповідачі продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість не погашають. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій вони просили розглянути справу за їх відсутністю. Окрім цього, від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду надано заяву про застосування строку позовної давності, в якій вони зазначили, що з позовної заяви вбачається що позивач просить стягнути суму заборгованості за надані послуги з опалення за період з листопада 2007 року по березень 2020 року, про що також надає суду відповідний розрахунок. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна заява датована 31.05.2023 року, згідно інформації, що міститься на сайті Судової влади фактично надійшла до суду 05.06.2023 року. Отже до вимог позивача до 04.06.2020 року за загальним правилом може буги застосовано строк позовної давності. Однак, слід враховувати, що Розділ Перехідні та прикінцеві положення Цивільного Кодексу України доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-1Х від 30.03.2020, що набрав чинності 02.04.2020 року, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19 ), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681,728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, з 02.04.2020 року на підставі п. 12 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного Кодексу України перебіг строку позовної давності зупинився. Тому до вимоги позивача стосовно суми заборгованості, що виникла до 01.04.2017 року може бути застосовано строк позовної давності. Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, відображення позивачем у розрахунку суми заборгованості сплати 01.10.2020 року відповідачами суми у розмірі 25,52 грн. жодним чином не впливає на застосування строку позовної давності до вимоги позивача, що виникли до 01.04.2017 року, так в розумінні ст. 264 ЦК України, як може бути підставою для переривання строку позовної давності для вимог позивача, що виникли до 30.09.2017 року, які вже охоплюються періодом коли, згідно п. 12 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного Кодексу України перебіг строку позовної давності вже зупинився. Окрім цього, навіть, якщо б відповідач дійсно сплатив 01.10.2020 цю мізерну суму 25,52 грн. - це ніяким чином не може свідчити про визнання відповідачами суми боргу в даному випадку. Відповідачі категорично заперечують будь-які оплати після 01.11.2011 року. Крім того, позивачем не надані належним чином підтвердження платіжними документами оплати відповідачами цієї суми 25,52 грн. 01.10.2020 року. Звертають увагу, що позивачем вказана оплата суми 25,52 грн. в розрахунку за послуги з централізованого опалення, створеного співробітником КП КМП «Центральні тепломережі», що не є підтвердженням належним чином оплати відповідачами цієї суми. Відображені у розрахунку позивача сплати сум по 200 грн. за період часу 01.10.2011 року та 01.11.2011 року відповідно, можуть бути в розумінні ст. 264 ЦК України підставами для переривання строку позовної давності для позивача в період часу з 01.10.2011 року до 01.11.2014 року відповідно. Однак у вказаний період часу позивач надане йому право на звернення з позовом до суду не реалізував, а отже строк позовної давності щодо цих позовних вимог також минув 01.11.2014 року. Отже, з урахуванням того, що сплата за користування опаленням є періодичним платежем, тому вимоги щодо її сплати настає для кожного платежу окремо, то позивач об`єктивно не наводить жодної причини суду, та не надає жодного доказу, на підтвердження того, що він не міг раніше дізнатися про вказані обставини несплати відповідачами сум за послуги з опалення, що послугували підставою для звернення з вказаним позовом, або з будь-яких інших поважних причин, не міг реалізувати надане позивачу право на звернення до суду з відповідним позовом. Так само позивач не надає разом з позовом заяви про поновлення строку на звернення з позовом до суду, щодо вимог що перебувають за межами строку позовної давності. Враховуючи викладене, просять суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та відмовити у задоволені частини позовних вимог Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі», що перебувають за межами строку позовних вимог. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV, далі - Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), статтею 1 якого врегульовано, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. КП КМР «Тепломережі» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснювало постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно із статтями 67, 68, 162 ЖК України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до статей 4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники-споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно із статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Так, згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. У судовому засіданні встановлено, що між КП КМР «Тепломережі» та КП КМР «Центральні тепломережі», згідно рішення Кам`янської міської ради № 2008-44/VIІ від 09.07.2020 року, положеннями ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України, укладено договір № 16 від 02.11.2020 про відступлення права вимоги, згідно якого КП КМР «Тепломережі» передало КП КМР «Центральні тепломережі» право вимоги до споживачів теплової енергії (послуг з централізованого опалення) і обслуговування (ремонту) внутрішньо будинкових мереж. Отже, КП КМР «Центральні тепломережі» набуло право вимагати від боржників належного виконання грошового зобов`язання щодо оплати наданих КП КМР «Тепломережі» послуг з централізованого опалення і ремонтних робіт із обслуговування (ремонту) внутрішньо будинкових мереж (а.с.17-21). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у відповідності до норм та приписів діючого законодавства України щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є споживачами послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . В період з листопада 2007 року по березень 2020 року відповідачі не виконували свої обов`язки по сплаті отриманих послуг з опалення квартири за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 102868 грн. 18 коп., що підтверджується розрахунком за послуги з централізованого опалення (а.с. 6-7). Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року. Таким чином, КП КМР «Тепломережі» у період з листопада 2007 року по березень 2020 року надало відповідачам послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані відповідачі. В зв`язку з тим, що відповідачі сплачували за надані послуги не в повному обсязі, у період з листопада 2007 року по березень 2020 року виникла заборгованість в розмірі 102868 грн. 18 коп., що підтверджено відповідним розрахунком (а.с.6-7). Відповідачі свій контррозрахунок та доказів сплати за користування вказаними комунальними послугами суду не надали. Також, відповідачами у справі правильність нарахування сум заборгованості за послугу з централізованого опалення не спростована. Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому Кодексі УРСР (ст. ст. 64, 67, 68). На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . За вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення на адресу КП КМР «Центральні тепломережі» не надходило. Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (пункт 2 Правил). Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Відключення опалення в окремій квартирі значною мірою порушить вимоги ДБН України (Державні будівельні норми України), а саме вплине на якість наданих послуг до інших житлових приміщень. Тож, послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення тривають. Згідно норм діючого законодавства на відповідачів покладається обов`язок по оплаті наданих йому послуг. Щодо позовної давності суд зазначає наступне. Згідно «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова). Відповідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Тобто вимоги Позивача вбачають в собі не разову оплату боргу, а щомісячні сплати боргу за послуги за вказаний період. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається від дня коли особа (Позивач) довідався про порушення свого права, з певного моменту (факту) (ст. 261 ЦК України). В даному випадку, Позивач довідувався про порушення свого права щомісячно - періодично, після кожної періодичної не сплати Відповідачем боргу за надані послуги Позивачем Тобто, перебіг загальної позовної давності починався з кожного місяця заборгованості. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 22.03.2017р. у справі № 6-43 цс 17. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16. У постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого Позивачем сума заборгованості за послуги централізованого опалення у розмірі 102868 грн. 18 коп. виникла за період з листопада 2007 року по березень 2020 року. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що відображення позивачем у документі під назвою "розрахунок за послуги з централізованого опалення" сплати 01.10.2020 року відповідачами суми у розмірі 25,52 грн., ніяким чином не може свідчити про визнання відповідачами суми боргу, з огляду на її мізерність порівняно із загальною сумою заборгованості в розмірі 102868, 18грн. Окрім цього, відповідачі категорично заперечують будь-які оплати після 01.11.2011 року, а позивачем не надані належні докази, які б підтверджували факт оплати саме відповідачами суми 25,52 грн. 01.10.2020 року. Позивачем зазначена оплата суми 25,52 грн. в розрахунку за послуги з централізованого опалення, даний розрахунок надрукований співробітником КП КМП «Центральні тепломережі», що не є первинним документом, а відповідно не є належним підтвердженням оплати саме відповідачами цієї суми. Будь-яких платіжних документів, квитанцій, чеків, які б дійсно підтверджували факт вчинення боржником дій з виконання зобов`язання та що такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою, позивачем суду не надано. Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №192/875/17 сформовано наступний правовий висновок. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції. У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду. Відображені у розрахунку позивача сплати сум по 200 грн. за період часу 01.10.2011 року та 01.11.2011 року відповідно, можуть бути в розумінні ст. 264 ЦК України підставами для переривання строку позовної давності для позивача в період часу з 01.10.2011 року до 01.11.2014 року відповідно. Однак у вказаний період часу позивач надане йому право на звернення з позовом до суду не реалізував, а отже строк позовної давності щодо цих позовних вимог також минув 01.11.2014 року. Тому суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності в межах платежів трирічного строку, визначеного ст.257 ЦК України, але з врахуванням строку дії карантину. Так, при подачі позову у червні 2023 року строк позовної давності сплив згідно ст. 257 ЦК України відносно порушень прав позивача у періоді до червня 2020 року, але згідно з п.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» - Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Даний закон набрав чинності 02.04.2020 року. На підставі вищевикладеного, ураховуючи продовження строків на період дії карантину, суд вважає, що строк позовної давності підлягає застосуванню до 01 квітня 2017 року, саме про це і пишуть відповідачі в своїй заяві про застосування строку позовної давності (ар.с.46). З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період з 01 квітня 2017 року по березень 2020 року включно в сумі 54828 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот двадцять вісім) грн. 59 коп. (286,22грн. + 2434,54грн. + 3365,47грн. + 4731,84грн. + 4533,44грн. + 4291,34грн. + 1773,40грн. + 4781,97грн. + 5313,05грн. + 4417,20грн. + 3335,18грн. +1106, 85грн. + 3861,69грн. + 4206,29грн. + 4004,54грн.+ 2385,57грн. = 54828,59грн.), розмір якої за вказаний період підтверджено розрахунком позивача за послуги з централізованого опалення (а.с. 6-7). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Outcome: partial