Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

10 травня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шосткинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі -\~ Шосткинський відділ ДРАЦС у Шосткинському районі Сумської області СХ МРУМЮ) в якому просить визнати [PERSON] батьком дитини: [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису про народження дитини, а саме змінити відомості про батька дитини - записавши батьком дитини [PERSON] , виключити відомості про батька дитини [PERSON] , прізвище дитини, дату та місце народження дитини залишити без змін. Крім цього, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця,\~ з дня подання позову до суду\~ і до досягнення сином повноліття. Також, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання її як дружини з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення сином трьох років. В обґрунтування позову зазначено, що з 25 лютого 2021 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час їх спільного проживання [INFO] народився син [PERSON] . У свідоцтві про народження дитини [PERSON] відомості про батька « [PERSON] », записані на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України). 21 травня 2022 року сторони зареєстрували шлюб, але на даний час шлюбні відносини між ними припинені. [PERSON] відмовляється від оформлення свого батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану. Матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає, хоча має таку можливість, є працездатним, є військовослужбовцем, отримує заробітку плату. В підготовче засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Риков С.В. не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлені, кожний окремо надав заяву, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти прийняття рішення у підготовчому засіданні. Крім цього, просять внести відомості до актового запису про народження дитини вказавши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Шостка Сумської області, громадянина України; виключити відомості про батька [PERSON] ; прізвище дитини залишити [PERSON] . (а.с.62-65) Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений, надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання мадодітнього сина та утримання дружини, з якою проживає дитина. Також не заперечував проти стягнення з нього судових витрат у розмірі 3080 грн. (а.с.47-50) Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шосткинського відділу ДРАЦС у Шосткинському районі Сумської області СХ МРУМЮ в підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлений, надав заяву в якій просить провести судовий розгляд за його відсутності. Крім цього, зазначає, що у позовній заяві не зазначено які саме зміни (прізвище дитини) необхідно внести до актового запису про народження дитини в разі встановлення батьківства щодо нього. (а.с.53) На підставі ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Оскільки, на час народження дитини [PERSON] - [INFO] , позивач та відповідач\~ у шлюбі не перебували, відомості про батька в актових записах про народження сина [PERSON] внесені відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України, якою передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають вирішуватися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Згідно із ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Згідно із п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. З огляду на п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином, беручи до уваги викладене вище та те, що відповідач позов визнав у повному обсязі, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства підлягають задоволенню, а саме, за вказаних обставин слід визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; внести до актового запису про народження дитини відомості про батька - [PERSON] ; виключити відомості з актового запису про народження дитини про батька [PERSON] ; прізвище, дату та місце народження дитини залишити без змін. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання дружини з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач в цій частині позову позовні вимоги також визнав в повному обсязі, таким чином позовна заява в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню, тобто аліменти необхідно стягнути з відповідача примусово в розмірі зазначеному позивачем - 1/4 частина зі всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до виповнення дитиною повноліття. Судом також встановлено, що на даний час дитина - [PERSON] , [INFO] , не досяг трирічного віку, проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка здійснює за ним догляд та потребує матеріальної допомоги з боку батька дитини [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. В силу вимог ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Дитина проживає разом із позивачем, остання в силу своїх можливостей забезпечує сина. Відповідач працездатного віку, має можливість працювати, на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей немає, а отже має можливість допомагати дружині з якою проживає дитина, яка не досягла трьох років, крім цього, відповідач позов визнав в повному обсязі. З огляду на викладене вище, та беручи до уваги, що відповідач позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - визнав в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання позивача, як дружини з якою проживає дитина до досягнення сином трьох років підлягає до задоволення в заявленому розмірі. Щодо витрат на правову допомогу суд вважає зазначити наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.) (Велика Палата Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року) Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні такого клопотання, оскільки на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до суду не надані підтверджуючі докази, а саме квитанція про сплату таких витрат, не наданий, договір про виготовлення процесуальних документів, детальний опис виконаних робіт, тощо, оформлені у встановленому законом порядку. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Із квитанції №#0.0.2981132060.1 від 05.05.2023 вбачається, що [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок. (а.с.1) Таким чином з відповідача на користь позивач підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп. за позовну вимогу про встановлення батьківства. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за задоволену вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання дружини, з якою проживає дитина у загальному розмірі 2147 гривень 20 копійок.

Outcome: approved