Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (далі - ТОВ «Пологовий будинок «Лелека») про стягнення коштів та просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 95 915,34 грн., яка складається із: авансового платежу, сплаченого за Попереднім договором № 230П/10/2021 від 21.10.2021 у сумі 63 514,00 грн.; авансового платежу, сплаченого за Договором № 398В/09/2021 від 24.09.2021 у сумі 12 764,00 грн.; 3% річних - 2 758,55грн.; інфляційних втрат - 16 878,79 грн., а також судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 24.09.2021 між нею та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір № 398В/09/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) Пакет «Базовий +» з 6 тижнів - до пологів (одноплідна вагітність) (далі -Договір спостереження вагітності) . Згідно умов вказаного договору медичний заклад взяв на себе зобов`язання щодо надання пацієнту медичної допомоги, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного обстеження вагітності пацієнта згідно діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я та стандартів медичної допомоги з амбулаторного спостереження вагітності, затверджених в Медичному закладі. На виконання умов Договору № 398В/09/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) Пакет «Базовий +» з 6 тижнів - до пологів (одноплідна вагітність) позивачем здійснено оплату вказаних послуг у сумі 39 214,00 грн. Відповідно Договору спостереження вагітності пацієнтом отримано медичні послуги на загальну суму 26 450,00 грн. Крім того, 21.10.2021 між нею та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Попередній договір № 230П/10/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» (далі - Попередній договір), відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги. На виконання умов Попереднього договору позивачкою 21.10.2021 було сплачено авансовий платіж у розмірі 63 514,00 грн. У зв`язку з воєнними діями, позивач була змушена виїхати за межі м. Києва та нею було обрано інший медичний заклад для народження дитини, тож відповідно [PERSON] не мала змоги скористатися послугами відповідача, основний договір про надання медичних послуг з ведення пологів не був укладений, жодних послуг, передбачених Попереднім договором № 230П/10/2021 від 21.10.2021, від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» позивач не отримувала. Заява про розірвання договору та повернення сплачених грошових була направлена позивачем на електронну адресу відповідача. 28.03.2022 на електронну адресу позивача надійшов лист ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», яким повідомлено про отримання листа позивача з запитом про розірвання договору та повернення грошових коштів. Крім того, позивачем на юридичну адресу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було направлено досудову вимогу щодо повернення сплачених грошових коштів, яка була отримана відповідачем 13.06.2023. До теперішнього часу відповідачем сплачені кошти не повернуто, незважаючи на неодноразові звернення позивача, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою суду від 26.06.2023 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України. 07.08.2023 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Зазначив, що 24.09.2021 між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем було укладено Договір № 398В/09/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) Пакет «Базовий +» з 6 тижнів - до пологів (одноплідна вагітність). Так, у відповідності до п. 2.1 Договору спостереження медичний заклад взяв на себе зобов`язання щодо надання пацієнту медичної допомоги, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного обстеження вагітності пацієнта згідно діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я та стандартів медичної допомоги з амбулаторного спостереження вагітності, затверджених в Медичному закладі. Відповідно до умов вказаного договору позивачем було сплачено на користь відповідача кошти у розмірі 39 214,00 грн., що складається з: основної суми договору спостереження - 37 414,00 грн.; страхового платежу - 1800,00 грн. При цьому, сума страхового платежу згідно Договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210002344 від 24.09.2021 сплачена на користь страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». За час спостереження вагітності позивачем було використано послуги на загальну суму 26 450,00 грн. Таким чином, сума невикористаних послуг за Договором спостереження складає 10 964,00 грн. Крім того, 21.10.2021 між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та [PERSON] був укладений Попередній договір № 230П/10/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» (далі - Попередній договір) (далі - попередній договір). Так, у відповідності до п.1.1 попереднього договору сторони приймають на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у медичному закладі відповідача або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт» (надалі - «Основний договір»), на умовах якого позивач могла отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього. Відповідно до умов попереднього договору позивачем було сплачено на користь відповідача кошти у розмірі 63 514,00 грн. Введення воєнного стану в Україні стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливлює виконання своїх обов`язків перед позивачем за договором ведення, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень від російських окупантів. З 06.03.2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у зв`язку з введенням активних бойових дій біля пологового будинку та пошкодженням будівлі, було вимушене призупинити свою роботу до 01.09.2022. З урахуванням наведеного, а також того факту, що позивач не зверталась до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у відповідності до п. 1.1. попереднього договору стосовно основного договору, надати послугу не уявлялось можливим. При цьому п. 6.4. передбачено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання цього договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема, війну та воєнні дії. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач звернулась з письмовою вимогою до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» лише 13.06.2023, а тому підстави для стягнення заборгованості інфляційних втрат та 3% річних за 2022 рік відсутні. Вважав, що з огляду на дію воєнного стану на території України, що є форс-мажорними обставинами, зобов`язання сторін продовжуються на цей період, а тому, у позивача відсутні підстави для захисту порушеного права у судовому порядку. Також просив зменшити розмір правничої допомоги, яку просить стягнути позивач, до 3000,00 грн., оскільки вважає, що розмір витрат, визначених позивачем є завищеним та не відповідає складності справи. 10.08.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначила, що позивачем згідно Договору № 398В/09/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) Пакет «Базовий +» з 6 тижнів - до пологів було перераховано на користь ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошові кошти у сумі 39214,00 грн., яка включає страховий платіж у сумі 1800,00 грн. Вартість медичних послуг, наданих за Договором спостереження вагітності позивачем не оспорюється. Проте, на думку представника позивача, сума страхового платежу підлягає стягненню з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», оскільки вона була перерахована саме на рахунок відповідача. Вважає посилання представника відповідача на те, що позивачем направлено письмову вимогу лише 13.06.2023 необґрунтованими, оскільки листом ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від 28.03.2022 прийнято запит на розірвання договору. Вказала, що наявність форс-мажорних обставин не позбавляє позивача права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг. Додатково зазначила, що, у зв`язку з підготовкою відповіді на відзив, розмір витрат на правничу допомогу збільшено до 8 200,00 грн. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що 24.09.2021 між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем було укладено Договір № 398В/09/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) Пакет «Базовий +» з 6 тижнів - до пологів (одноплідна вагітність), п. 2.1 якого передбачено, що медичний заклад взяв на себе зобов`язання щодо надання пацієнту медичної допомоги, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного обстеження вагітності пацієнта згідно діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я та стандартів медичної допомоги з амбулаторного спостереження вагітності, затверджених в Медичному закладі. Відповідно до п. 5.2 Договору спостереження вагітності вартість послуг становить 39 214,00 грн. Вказана сума була сплачена позивачем, що підтверджується чеком № 43155 від 24.09.2021. 21.10.2021 між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та [PERSON] був укладений Попередній договір № 230П/10/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» (далі - Попередній договір) (далі - попередній договір), відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у медичному закладі відповідача або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт», на умовах якого позивач могла отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього. Згідно з п. 1.4 Попереднього договору позивач здійснила на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 63 514,00 грн. Вказана сума, згідно положення п. 1.4 Попереднього договору, дорівнює ціні/вартості послуг відповідача за Основним договором. Пунктом 1.6 Попереднього договору передбачено, що грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості Авансового платежу за Попереднім договором зараховується в рахунок оплати ціни послуг відповідача за Основним договором. Сплата відповідного авансового платежу позивачем на користь відповідача підтверджується чеком № 43975. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України). У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено та який діє на день ухвалення рішення. У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору. За змістом ст. 509, ч. 3 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Як було встановлено судом, 24.09.2021 між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем було укладено Договір № 398В/09/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) Пакет «Базовий +» з 6 тижнів - до пологів (одноплідна вагітність). Послуги за вказаним договором були оплачені позивачем у повному обсязі. Як зазначає представник відповідача, за час спостереження вагітності позивачем було використано послуги на загальну суму 26 450,00 грн. вказаний факт позивачем та її представником не заперечується. У той же час, суд приймає до уваги, що вартість послуг, визначена п. 5.2 Договору спостереження вагітності, включає в себе: основну суму договору ведення 37 414,00 грн. та страховий платіж - 1800,00 грн., передбачений Договором добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210002344 від 24.09.2021, сплачений на користь страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Відповідно до ст. 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування. З Договору добровільного медичного страхування № 7619/999/318/210002344 від 24.09.2021 вбачається, що ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» виступає страховим агентом, який діє від імені та за дорученням страховика і виконує частину його страхової діяльності, а саме: укладає договори страхування, одержує страхові платежі, виконує роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком (ст.15 Закону України «Про страхування»). Таким чином, фактично вартість медичних послуг, які були оплачені позивачем на користь відповідача за Договором спостереження вагітності, становить 37 414,00 грн., тобто за відрахуванням страхового платежу у розмірі 1 800,00 грн., здійсненого на користь страховика ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Оскільки позивач частково скористалась медичними послугами, передбаченими вказаним договором, то сума невикористаних послуг за Договором спостереження вагітності складає 10 964,00 грн. = 39 214,00 грн. (вартість медичної допомоги, зазначеної у Договорі спостереження вагітності від 24.09.2021) - 1800,00 грн. (страховий платіж) - 26 450,00 грн. (вартість використаних послуг), які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, враховуючи, що відповідач не виконав умови Попереднього договору № 230П/10/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» від 21.10.2021 у строки, визначені п.1.1 цього договору, не уклав з позивачем Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, пакет "Комфорт" - Основний договір, медичні послуги позивачу не надав, а також беручи до уваги думку представника відповідача, яка визнала факт наявності у відповідача перед позивачем непогашеної заборгованості на загальну суму 63 514,00 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд погоджується із тим, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Суд також враховує, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити. Проте, суд зазначає, що обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення. Наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивача права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг. Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Таким чином, форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін та неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлює виконання на підставі вимог законодавства. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі № 914/1033/17). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). При цьому, у ст. 617 ЦК України встановлені загальні підстави для звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 09.11.2016 у справі № 3-1195гс16. Згідно з наявною судовою практикою стягнення визначених у судовій практиці платежів підтверджується. Відповідно до п. 1.8 Попереднього договору, у разі відмови позивача або відповідача від укладання Основного договору у термін, передбачений п. 1.1 Попереднього договору, зобов`язання за укладеним Попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти, сплачені позивачем в якості авансового платежу відповідно до п. 1.4 Попереднього договору, підлягають поверненню відповідачем позивачу протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. При цьому повернення суми авансового платежу здійснюється відповідачем у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта, та/або в інший не заборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу та за відрахуванням вартості фактично наданої відповідачем медичної допомоги. В матеріалах справи мається електронний лист позивача про повернення авансового платежу, датована 09.03.2022. 28.03.2022 відповідачем надіслано електронний лист, яким підтверджено факт звернення [PERSON] з заявою про повернення коштів до відповідача. Таким чином, з 28.03.2022 у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення позивачу [PERSON] сплачених грошових коштів. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань щодо повернення позивачу грошових коштів, у нього виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» зі сплати 3% річних за період з 05.04.2022 по 18.06.2023 складає 2758,55 грн. та інфляційні втрати з 05.04.2022 по 18.06.2023 - 16 878,79 грн. Разом з тим, оскільки вказаний розрахунок здійснювався позивачем на загальну суму 76 278,00 грн. без вирахування страхового платежу, суд самостійно провів розрахунок та прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 2693,45 грн. та інфляційні втрати в розмірі 16 480,49 грн., у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що 01.06.2023 між [PERSON] та адвокатом Кравинською Ю.В. укладено Договір про надання правової допомоги № 01/06/2023, відповідно до умов якого адвокат приймає доручення від клієнта здійснити надання допомоги при подачі позову про стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошових коштів за невиконання зобов`язання. Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що вартість послуг правничої допомоги та порядок оплати визначається Протоколом погодження, який є невід`ємною частиною Договору після його підписання сторонами. Протоколом погодження від 01.06.2023, підписаним позивачем та адвокатом Кравинською Ю.В., сторони обумовили обсяг та вартість послуг правничої допомоги. [PERSON] здійснила оплату вартості надання правничої допомоги на загальну суму 8200,00 грн., що підтверджується: платіжною інструкцією № 452549870 від 02.06.2023 на суму 1800,00 грн.; платіжною інструкцією № 458400799 від 19.06.2023 на суму 2700,00 грн.; платіжною інструкцією № 476216604 від 08.08.2023 на суму 2700,00 грн. Положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому, суд також враховує висновки, викладені у постанові Верховного суду від 01.02.2023 року у справі № 160/19098/21, відповідно до яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial