Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 25.07.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.05.2021 розірваний. У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказав, що після розірвання шлюбу сторони не підтримують відносин, а дитина залишились проживати з позивачем. Так, позивач самостійно виконує батьківські обов`язки, матеріально забезпечує дитину та опікується нею, створює усі необхідні умови для проживання дитини, її навчання та розвитку. Натомість відповідач не підтримує будь-яких відносин з дитиною, не приймає участі в її вихованні, не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а також не несе витрат на її утримання, хоча має таку можливість, оскільки більше п`яти років проживає за кордоном. Також позивач зазначив, що тривале непроживання відповідача спільно з дитиною, особливо в умовах введеного воєнного стану в Україні створює перешкоди позивачу самостійно вирішувати питання щодо виховання дитини, а також питання, в яких необхідна обов`язкова згода двох батьків. Таким чином позивач позбавлений в повній мірі захистити інтереси сина та його права на навчання, безпеку, належний догляд, в тому числі медичний. За таких підстав позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . 20.04.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18.05.2023, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи та зобов`язано орган опіки і піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. 18.05.2023 підготовче засідання відкладено на 16.06.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. 16.06.2023 підготовче засідання відкладено на 07.08.2023 у зв`язку з ненадходженням висновку органу опіки та піклування. 07.08.2023 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 04.09.2023. 04.09.2023 судове засідання відкладено на 25.09.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. У судовому засіданні 25.09.2023 представник позивач адвокат Жеребецька І.О. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Пояснила, що відповідач більше 5 років проживає за кордоном та не приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини. Так само відповідач не спілкується з дитиною, не телефонує їй та не приймає участь у вихованні дитини. Хоча дитина проживає разом із позивачем, однак необхідність звернення до суду з даним позовом зумовлена тим, що для вирішення певних юридичних питань відносно дитини необхідна згода обох батьків, отримати яку від відповідача не представляється можливим. У судове засідання 25.09.2023 позивач [PERSON] не з`явився, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судове засідання 25.09.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, у тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, повторно не з`явилася. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. У судове засідання 25.09.2023 уповноважений представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради не з`явився. Подав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд встановив, що з 26.07.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.05.2021 (а.с. 7). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі № 404/3499/17. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Так, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Так, суд встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2021 (а.с. 8-10) позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволене частково. Визнано [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, у вказаному вище рішенні суд встановив, що [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі, однак більше трьох років проживає за кордоном. Також суд встановив, що малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживає за вказаною адресою, а проживає разом з батьком [PERSON] . Відтак суд вважає доведеними обставини щодо проживання відповідача впродовж тривалого часу за кордоном. Докази зворотного суду надані не були. Крім цього, зі змісту ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.10.2022 вбачається, що [PERSON] при зверненні до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини обґрунтовував позовні вимоги тим, що малолітній [PERSON] більше трьох років не проживає за адресою: [ADDRESS] , оскільки проживає спільно з батьком [PERSON] за іншою адресою (а.с. 14-15). З договору оренди квартири від 09.01.2023 вбачається, що [PERSON] орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17). Указані обставини в сукупності дають суду підстави дійти висновку, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем. З характеристики Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 27 імені В.Гурняка Тернопільської міської ради Тернопільської області № 26 від 22.02.2023 вбачається, що [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі з 05.09.2022. Опікується дитиною батько [PERSON] , який проводить дитину до школи та забирає його, відвідує батьківські збори, цікавиться поведінкою та станом навчання дитини. Натомість матір дитини жодного разу не була в школі, не цікавилась успіхами та поведінкою дитини (а.с. 18). Згідно з довідкою про доходи ТОВ «Тер-Пінгвін» № 18 від 06.02.2023 (а.с. 19) [PERSON] з 01.09.2020 працює на посаді комірника у вказаному товаристві. Сума доходів [PERSON] за період з 01.02.2022 до 31.01.2023 становить 92837,76 грн. Указані вище обставини в сукупності свідчать про те, що позивач належним чином здійснює свої обов`язки щодо виховання сина, позивач має фінансову можливість створити дитині всі необхідні умови для її належного виховання і розвитку та, як наслідок, проживання дитини разом з позивачем позитивно впливає на формування дитини як особистості. Також з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 802 від 12.07.2023 (а.с. 70, 71-72), вбачається, що орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час проведення обстеження умов проживання за вказаною вище адресою працівниками органу опіки та піклування встановлено, що у квартирі для дитини створені усі умови для повноцінного та гармонійного розвитку. Дитина має окрему кімнату, наявні дитячі речі, книги, розвиваючі ігри та одяг відповідного віку. Так само дитина під час бесіди з працівниками органу опіки та піклування повідомила, що бажає проживати з батьком. Указане дає підстави вважати, що позивач забезпечив дитині належні умови для проживання, навчання та розвитку. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довів, що проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з позивачем відповідатиме найкращим інтересам дитини та забезпечить її належний фізичний і духовний розвиток. Докази на спростування доводів позивача відповідач суду не надала. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2888133026.1 від 06.03.2023 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved