Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач в квітні 2023 звернувся до суду з вказаним позовом , в якому просив стягнути з Фізичної особи [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗП ЕСТЕЙТ» заборгованість з орендної плати в сумі 39 325 (тридцять дев`ять тисяч триста двадцять п`ять) грн. 92 коп., заборгованість з відшкодування комунальних витрат в сумі 13 622 (тринадцять тисяч шістсот двадцять дві) грн. 47 коп., пеню відповідно п. 8.2. Договору в сумі 9 681 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят одну) грн. 64 коп., інфляційні втрати в сумі 2 487 (дві тисячі чотириста вісімдесят сім) грн. 49 коп., 3 % річних в сумі 555 (п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп., 457 182 (чотириста п`ятдесят сім тисяч сто вісімдесят дві) грн. 91 коп. (сума штрафу відповідно до п. 8.3. Договору). В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗП ЕСТЕЙТ» (ЄДРПОУ 44425330) та [PERSON] було укладено Договір суборенди нежитлового приміщення № 25/01-2022-ПОКР23. Відповідно до умов Договору, Орендар зобов`язується передати Суборендарю в тимчасове платне користування (Суборенду) частину нежитлового приміщення літ. А-2 другого поверху, кімната [ADDRESS] . Згідно п. 2.1. Договору, Приміщення передається Суборендарю на підставі акту приймання-передачі, у якому вказується опис його технічного стану. Акт приймання- передачі може мати додаток у вигляді фото-таблиці. На виконання зазначених умов Договору, 25 січня 2022 року Орендарем ТОВ «ЗП ЕСТЕЙТ» та [PERSON] підписано акт приймання-передавання нежитлового приміщення до Договору Суборенди нежитлового приміщення від 25.01.2022 № 25/01-2022-ПОКР23 та передано Суборендарю визначене майно: частину нежитлового приміщення літ. А-2 другого поверху, кімната № 7 за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 15,8 кв.м. з додатками у вигляді фото-таблиць та схеми. Договір набув чинності, починаючи з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 24.01.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за цим Договором (пункт 11.1 Договору). Відповідно до умов п. 5.4.1. Договору Суборендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, забезпечувальний платіж, інші платежі, передбачені даним Договором у відповідності з умовами даного Договору. Згідно п. 2.2. Договору, по закінченні дії строку суборенди або припиненні Договору з інших підстав Суборендар зобов`язаний повернути Приміщення Орендарю протягом 1 (одного) робочого дня з дати закінчення Строку оренди, або розірвання договору оренди з ініціативи Орендаря у придатному стані з урахуванням його нормального зносу. Пунктом 2.3. Договору визначено, що повернення приміщення Суборендарем Орендарю здійснюється на підставі акту прийому-передачі, що підписується Сторонами. У випадку не підписання акту приймання-передачі однією зі сторін - договір вважається не розірваним, а Приміщення вважається не переданим Орендарю. Орендна плата нараховується до моменту узгодження (підписання) акту приймання-передачі сторонами Договору. Проте, в порушення умов Договору суборенди Відповідач з 01 квітня 2022 року по квітень 2023 року Суборендар свої зобов`язання щодо оплати орендних платежів - не виконує, через що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2023 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.\~ Представник відповідача [PERSON] 30.06.2023 надав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що 14.05.2022 року відповідач звільнив орендоване приміщення, розташоване за адресою [ADDRESS] , а саме звільнив вищезазначене приміщення від своїх речей та передав ключі представнику позивача на ім`я [PERSON] . Отже, з 14.05.2022 року [PERSON] не мала фізичного доступу до вищезазначеного приміщення та її речі були відсутні та не зберігались в цьому приміщенні. Про намір звільнити приміщення Відповідач повідомив позивача листом від 12.05.2022 року. Враховуючи ту обставину, що до травня 2022 року заборгованість зі сплати за оренду офісу була відсутня, а плата за травень 2022 року була погашена за рахунок забезпечувального платежу відповідно до п. 4.14 та п. 4.15 Договору суборенди нежитлового приміщення № 25/01-2022-ПОКР23 від 25.01.2022 року, а з травня 2022 року відповідач не мав доступу до орендованого приміщення, то обов`язок зі сплати орендних платежів відсутній в повному обсязі, як і обов`язок щодо компенсації комунальних платежів. Також, у відзиві представник відповідача послався на настання форс-мажорних\~обставин ,\~а саме: введення воєнного\~ стану,\~які,\~ на\~думку представника\~відповідача,\~ звільняють [PERSON] від відповідальності за порушення договірних зобов`язань. У відповіді\~на відзив\~представник позивача\~ [PERSON] \~не погодилася\~з доводами\~відповідача та\~вказала на\~те ,\~що \~Пунктом 2.3.\~Договору визначено,\~що повернення приміщення Суборендарем Орендарю здійснюється на підставі акту прийому-передачі, що підписується Сторонами. У випадку не підписання акту приймання-передачі однією зі сторін - договір вважається не розірваним, а Приміщення вважається не переданим Орендарю. Орендна плата нараховується до моменту узгодження (підписання) акту приймання-передачі сторонами Договору. Однак, відповідач до теперішнього часу не виконала умови Договору та не повернула приміщення Орендарю. Крім того,\~звернула \~увагу на\~те,\~що відповідно\~до п. 8.13. Договору, у разі дострокового розірвання цього Договору з ініціативи Суборендаря, Суборендар сплачує Орендарю грошову компенсацію в розмірі орендної плати за період, що залишився до кінця терміну дії Договору, на який його було укладено, незалежно від повернення орендованого майна Орендарю.Відповідачем не підтверджено оплату орендних платежів з квітня 2022 року, тому Позивач не приймає до уваги твердження про відсутність заборгованості. Також представник позивача зазначила, що представником відповідача у відзиві не надано жодних належних, достовірних та вірогідних доказів на підтвердження негативного впливу саме на діяльність відповідача після введення воєнного стану на всій території України. У вступному слові представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві , наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 25 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗП ЕСТЕЙТ» (ЄДРПОУ 44425330) (далі - Орендар) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), (далі - Суборендар) було укладено Договір суборенди нежитлового приміщення № 25/01-2022-ПОКР23 (далі - Договір). Відповідно до п.1.1. Договору Орендар зобов`язується передати Суборендарю в тимчасове платне користування (Суборенду) частину нежитлового приміщення літ. А-2 другого поверху, кімната № 7 за адресою: [ADDRESS] (далі - Приміщення). Згідно п. 2.1. Договору, Приміщення передається Суборендарю на підставі акту приймання-передачі, у якому вказується опис його технічного стану. Акт приймання-передачі може мати додаток у вигляді фото-таблиці. На виконання зазначених умов Договору, 25 січня 2022 року Орендарем ТОВ «ЗП ЕСТЕЙТ» та [PERSON] підписано акт приймання-передавання нежитлового приміщення до Договору Суборенди нежитлового приміщення від 25.01.2022 № 25/01-2022-ПОКР23 та передано Суборендарю визначене майно: частину нежитлового приміщення літ. А-2 другого поверху, кімната № 7 за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 15,8 кв.м. з додатками у вигляді фото-таблиць та схеми. Договір набув чинності, починаючи з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 24.01.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за цим Договором (пункт 11.1 Договору). Пунктом 4.1. Договору визначено, що розмір орендної плати складає 2500 (дві тисячі п`ятсот) гри. 00 коп. та сплачується до 10 числа поточного місяця, за який проводиться розрахунок. Згідно п. 4.2. Договору, орендна плата коригується на офіційно встановлений індекс інфляції, а саме розмір, орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за розрахунковий місяць на індекс інфляції за попередній місяць (наростаючим підсумком). Відповідно до п. 4.8. Договору, в орендну плату не входять витрати за комунальні послуги (вода, електроенергія, опалення, послуги утримання будинку і прибудинкової території , сигналізація, вивіз сміття, ліфту, охорони, тощо). Оплата зазначених платежів відшкодовується Орендарю Суборендарем на підставі виставлених рахунків, що підлягають безумовній оплаті. За домовленістю сторін, утримання будинку та прибудинкової території становить 40,00 грн. (сорок) за 1 кв.м. на місяць. Відповідно до умов п. 5.4.1. Договору Суборендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, забезпечувальний платіж, інші платежі, передбачені даним Договором у відповідності з умовами даного Договору. Згідно п. 2.2. Договору, по закінченні дії строку суборенди або припиненні Договору з інших підстав Суборендар зобов`язаний повернути Приміщення Орендарю протягом 1 (одного) робочого дня з дати закінчення Строку оренди, або розірвання договору оренди з ініціативи Орендаря у придатному стані з урахуванням його нормального зносу. Пунктом 2.3. Договору визначено, що повернення приміщення Суборендарем Орендарю здійснюється на підставі акту прийому-передачі, що підписується Сторонами. У випадку не підписання акту приймання-передачі однією зі сторін - договір вважається не розірваним, а Приміщення вважається не переданим Орендарю. Орендна плата нараховується до моменту узгодження (підписання) акту приймання-передачі сторонами Договору. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно по ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України). Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст.629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ним за період квітня 2022 року по квітень 2023 було сплачено орендну плату та витрати за комунальні послуги. З матеріалів справи не вбачається, що сторони досягли згоди щодо розірвання Договору Суборенди нежитлового приміщення від 25.01.2022 № 25/01-2022-ПОКР23. Доказів розірвання даного Договору у судовому порядку до матеріалів справи не надано. Посилання відповідача на вчинення дій щодо розірвання Договору шляхом повернення Орендарю ключів від офісного приміщення, що є об`єктом оренди, не підтверджені належним чином, доказів того, що ключі від приміщення було передано саме уповноваженій особі позивача на ім`я [PERSON] , [PERSON] не надано. При цьому, суд вважає, що доводи позивача щодо неповернення ключів від об`єкта суборенди, відповідачем не спростовано. Посилання представника відповідача на договір про перевезення майна автомобільним транспортом від 14 травня 2022 року , показання допитаних в судовому засіданні свідків, яким взагалі нічого не було відомо про укладання та виконання умов Договору суборенди приміщення [PERSON] , а так саме надсилання 20.05.2022 листа щодо звільнення орендованого приміщення на ім`я директора ТОВ «ЗП ЕСТЕЙТ» Волкова В.П. від 12.05.2022 року, не свідчать самі по собі про розірвання договору суборенди, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення дій, які можна вважати пропозицією про розірвання договору, адже, за відсутності акта приймання-передавання об`єкта оренди, вчинення зазначених дій не може розглядатися як безумовна підстава відмови від оренди цього приміщення та згода Орендаря на дострокове розірвання договору. Відповідно до п. 3.1. Договору, строк оренди Приміщення закінчується у дату повернення приміщення за Актом приймання-передачі Приміщення від Суборендаря Орендарю. Тобто, на теперішній час Договір суборенди не припинений та не розірваний, приміщення за Актом приймання-передачі Приміщення від Суборендаря Орендарю не повернуто. Відповідно до статті 795 Цивільного кодексу України\~передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи відсутність у матеріалах справи акта приймання-передавання об`єкта оренди від Суборендаря Орендарю, як то передбачено умовами п.п. 2.3., 3.1. Договору, положеннями\~ст. 795 Цивільного кодексу України, суд дійшов до висновку про відсутність доказів розірвання Договору, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати в сумі 39 325 (тридцять дев`ять тисяч триста двадцять п`ять) грн. 92 коп., заборгованість з відшкодування комунальних витрат в сумі 13 622 (тринадцять тисяч шістсот двадцять дві) грн. 47 коп.. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, відповідно до умов договору, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п.8.1. Договору суборенди Сторони домовились, що за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань по даному Договору Сторони несуть відповідальність, передбачену нормами чинного законодавства і цим Договором. Згідно до п.8.2. Договору суборенди визначено, що у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати, Суборендар сплачує Орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочення платежів за кожен день прострочення. Відповідно до п. 8.3 Договору, якщо період прострочення орендної плати перевищує 30 (тридцять) календарних днів, то Суборендар зобов`язаний сплатити Орендарю штрафні санкції у розмірі 8% від простроченої суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення такого зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. В обґрунтування заперечень щодо стягнення з [PERSON] штрафних санкцій , представник відповідача послався на введення в Україні воєнного стану. Разом з тим, посилання на Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, як на підставу для звільнення відповідача від штрафних санкцій , суд оцінює критично, враховуючи наступне. Дійсно, Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~введено воєнний стан. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України\~від 28.02.2022 (далі - ТПП України) на підставі ст.ст.\~14,\~14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчено форсмажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до п. 9.1. Договору сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, якщо невиконання або неналежне виконання є наслідком наступу виняткових погодних умов або стихійних явищ природного характеру ( землетруси, повені, урагани, торнадо, буреломи, снігові замети, ожеледь, град, руйнування в результаті блискавки, заморозки, замерзання моря, проток. портів, перевалів, пожежі, посухи, просідання або зсув ґрунту і т.н.), лиха техногенного та антрогенного походження (аварії, вибухи, пожежі, хімічне або радіаційне забруднення територій тощо), обставин соціального, політичного і міжнародного походження (загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, ворожі атаки, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дія суспільного ворога, обурення, акти тероризму, диверсії, піратство, заворушення, вторгнення, революції, повстання, обмеження комендантської години, експропріації, примусові вилучення, захоплення підприємств, реквізиції, громадські демонстрації або хвилювання, протиправні дії третіх осіб, тривалі перерви у роботі транспорту, епідемії, страйки, бойкоти, ембарго, закриття морських проток, заборони (обмеження) експорту імпорту, інші, в т.ч. міжнародні санкції, рішення, акти чи дії органів державної влади або місцевого самоврядування тощо), які є надзвичайними, непередбачуваними, невідворотними і непереборними обставинами, наслідком яких є неможливість протягом певного часу частково або в повній мірі виконання зобов`язань по цьому Договору. Згідно п.9.2 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань, виконання яких стало неможливим внаслідок дії форс-мажорних обставин (за винятком зобов`язань, термін виконання яких настав до дати виникнення таких обставин), пропорційно часу дії форс-мажорних обставин, при цьому, строк виконання всіх зобов`язань по цьому Договору збільшується пропорційно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини. Після припинення дії форс-мажорних обставин, всі перенесені зобов`язання підлягають виконанню в порядку, передбаченому цим Договором з урахуванням пропорційності продовження моменту їх виконання на період дії форс-мажорних обставин. Відповідно до\~ст. 617 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Тобто, звільнення від відповідальності можливе лише за неможливості виконання зобов`язань з об`єктивних причин - внаслідок випадку або непереборної сили.\~При цьому, в силу\~ст. 625 ЦК України, за відсутності об`єктивних причин звільнення від відповідальності не допускається. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17. Суд також враховує, що відповідно до діючого законодавства України форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань. Проте і звільнення від відповідальності може мати місце лише у випадку, коли невиконання зобов`язання є наслідком дії форс-мажорних обставин, що має бути доведено у встановленому чинним законодавством порядку та підтверджено належними документами. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17. Запровадження з 24.02.2022 воєнного стану в країні, що є форс-мажорними обставинами, не можуть однозначно засвідчувати неможливість виконання відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки перелічені обставини не є абсолютною самостійною підставою для відкладення строку виконання грошового зобов`язання на час, протягом якого такі обставини зберігають свою дію. Близький за змістом правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 910/7495/16 від 08.05.2018. Таким чином, настання обставин непереборної сили, а саме: військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022, не є безумовною підставою для звільнення відповідача від виконання своїх зобов`язань по сплаті орендної плати за користування орендованим майном після 24.02.2022. Оцінка досліджених судом доказів, дає підстави дійти висновку, що відповідач не довів підстав для звільнення його від виконання своїх зобов`язань по сплаті орендної плати за користування орендованим майном після 24.02.2022, не надав доказів неможливості використовувати майно внаслідок настання обставин непереборної сили, у тому числі внаслідок відсутності доступу до майна. При цьому, суд вважає, що показання свідків , допитаних в судовому засіданні, не є належними та допустими доказами на підтвердження доводів відповідача щодо неможливості використувавти орендоване майно та тієї обставини, що з 14.05.2022 року [PERSON] не мала фізичного доступу до вищезазначеного приміщення,оскільки згідно показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , останнім нічого не було відомо про укладання та виконання [PERSON] договору суборенди приміщення. Всі допитані свідки спілкувалися саме з [PERSON] , яка ніби-то працювала з [PERSON] та була її директором, та до якої вони зверталися з приводу оцінки майна. Так, згідно показань свідка [PERSON] , в червні 2022 року вона спілкувалася з [PERSON] і дізналася, про те, що остання працює дистанційно вдома, після чого вона телефоном замовила їй оцінку майна. Тобто, встановлені обставини свідчать, що [PERSON] продовжувала здійснювати діяльність, незважаючи на військову агресію Російської Федерації проти України. Крім того, як вбачається з п.9.3 сторона, для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана без необґрунтованих затримок повідомити у письмовій формі іншу Сторону про їх настання або припинення. Факти, викладені у повідомленні про настання форс-мажорних обставин, підлягають підтвердженню Торгово-промисловою палати України, сертифікат якої, після його отримання, не пізніше 20 календарного дня з дати повідомлення про настання форс-мажорних обставин, також надсилається Стороною, для якої настал и форс-мажорні обставини іншій Стороні. Тобто, сторони у Договорі суборенди обумовили певний порядок повідомлення іншу Сторону про настання або припинення форс-мажорних обставин, однак належних доказів направлення позивачу повідомлення про настання форс-мажорних обставин, які підтверджені Торгово-промисловою палати України, до матеріалів справи не надано. Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення штрафних санкцій , суд зауважує, що умовами вказаного Договору крім штрафу у розмірі 8% від простроченої суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення такого зобов`язання, передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України (пункт 8.2), які позивач просить стягнути з відповідача. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 № 6-2003цс15. Крім того, тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Суд вважає, що нарахування відповідачу окремо штрафу і пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, та є несправедливим. За таких обставин є несправедливим застосування до відповідача усіх цих правових наслідків через невиконання ним укладеного договору. У зв`язку з цим, враховуючи засади розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню у розмірі 9\~681,64 гривень відповідно до п. 8.2 Договору , відмовивши в задоволенні вимог щодо стягнення штрафу відповідно п. 8.3 Договору в сумі 457\~182,91 гривень. Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плата) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом цієї норми закону\~нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання\~і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З огляду на вищевикладддене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача інфляційних втрат в сумі 2 487,49 грн. та 3% річних в сумі 555,00 грн. у відповідності до розрахунку наданого позивачем, який відповідає вимогам закону та відповідачем не спростований. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 926,60 гривень.

Outcome: partial