Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої суму заборгованості за Договором надання фінансових послуг № 181125-094034 від 25 листопада 2018 року в загальному розмірі 71 366,80 грн, з яких 3 000 грн сума кредиту, 63 120 грн проценти за користування кредитом, 1 500 грн пеня, 758,99 грн індекс інфляції за весь період прострочення та 2 987,81 грн три проценти річних від простроченої суми; а також судові витрати у розмірі 2 270\~ грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг №181125-094034 на суму 3 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60,00 грн за кожен день користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Заява-Анкета для отримання кредиту/додаток № 1 до Кредитного договору додається. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Товариство, в свою чергу, виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових кошів. Зазначає, що кошти за Кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника (відповідача) платіжною системою Товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (WayForPay), яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLESHPAY». Так, відповідно до довідки, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на підтвердження виконання переказу, 25 листопада 2018 року о 9:51:13 відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн. Таким чином, згідно з Кредитним договором відповідач взяла на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 3 000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 960,00 грн у строк 16 днів до 10 грудня 2018 року. Окрім зазначеного, відповідач також взяла на себе зобов`язання, у разі виникнення заборгованості сплатити неустойку у вигляді пені згідно Кредитного договору. Наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, а також забезпечення прав та інтересів кредитора в охоронних правовідносинах регламентовано ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказує, що на момент 10 грудня 2018 року термін платежу за договором настав, однак відповідач не виконала свої зобов`язання, а саме: не повернула отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатила проценти. Станом на 27 жовтня 2021 року заборгованість відповідача за Кредитним договором склала: 3 000,00 грн сума кредиту, 63 120,00 грн проценти за користування кредитом, 1 500,00 грн пеня, 758,99 грн індекс інфляції за весь період\~ прострочення\~ та 2 987,81 грн три проценти річних від простроченої суми. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 71 366,80 грн. Також зазначає, що 10 грудня 2018 року відповідач частково здійснив внесення коштів на рахунок Товариства в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, у зв`язку з цим можна стверджувати, що відповідач здійснила дії, що свідчать про визнання боргу і тим самим підтвердила свій обов`язок повернути кредит у розмірі 3 000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 960,00 грн. З огляду на вищевикладене, просить позов задовольнити (а. с. 1-4).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Ухвалою судді Перечинського районного суду від 24 грудня 2021 року прийнято подану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання, а також витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію про повні реквізити карти [NUMBER] , категорія карти MasterCard із зазначенням прізвища, імені та по батькові особи, на кого відкрита зазначена карта; а також про надходження на зазначену карту 25 листопада 2018 року о 9:51:13 переказу у розмірі 3 000 грн з підтверджуючими документами про оплату (а. с. 69-71). Восьмого лютого 2022 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» повністю. Свою позицію мотивувала тим, що згідно Додатку 1 Зава-анкета для отримання кредиту Кредитний договір №181125-094034 від 25 листопада 2018 року такий містить розрахунок заборгованості та термін сплати позики і визначає: суму по договору 3 000,00 грн, дату погашення 10.12.2018 року, сума до сплати процентів 960,00 грн, сукупна вартість позики складає 3 960,00 грн (3 000,00 грн основна позика + 960,00 грн проценти за користування позикою). Поряд з цим, звертає увагу на те, що позивач у тексті самої позовної заяви вказує на укладення з нею в електронній формі не Кредитного договору, а Договір про надання фінансових послуг № 181125-094034 від 25 листопада 2018 року, хоча матеріали додані до позовної заяви такого не містять, як і не містять заяви-анкети на отримання фінансових послуг. Крім цього, до позовної заяви не додано жодної копії скріншотів Заяви-анкети для отримання нею як відповідачем кредиту. З доказів надання позики наявним є лише лист ТОВ «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» від 03 листопада 2021 року № 820 про перерахування грошових коштів на картковий рахунок в АТ «ПриватБанк», що не відповідає вимогам первинного банківського документу та є неналежним та недопустимим доказом проведення фінансової операції. Однак, позивачем не надано на виконання вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис» доказів ідентифікації власноручного підпису відповідача шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором або електронного цифрового підпису. З аналізу положень п. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 3, ст. 11, 12, ч.4 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» та роз`яснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що містяться за електронною адресою https://www.nfp.gov.ua/ua/Holovni-podii/27162.html, слід дійти висновку про те, що клієнт має бути ідентифікований відразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Матеріали позову не місять даних про те, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Матеріали справи не містять будь-яких документів, що підтверджували б надання відповідачу позики в розмірі 3 000,00 грн та перерахування їх на банківську картку [PERSON] . Сам факт надання позики обґрунтовується позивачем тим, що такий підтверджується повідомленням від ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» і таке повідомлення як додаток до позовної заяви вказаний в описі документів, що додаються до позовної заяви. Матеріали позову не місять доказів про перебування ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» в договірних відносинах з ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» щодо перерахування (переказу) грошових коштів третім особам. Таким чином, факт надання позики [PERSON] в розмірі 3 000,00 грн не підтверджується жодним документом, доданим до позовної заяви. Позивач відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва про реєстрацію є фінансовою установою, яка здійснює інші види кредитування. Згідно з приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (Постанова Касаційного цивільного суду у постанові від 08 травня 2019 року у справі №520/16880/14-ц). Також звертає увагу на те, що позивач як позикодавець не вправі нараховувати проценти за користування позикою після закінчення строку повернення позики, а саме після 10 грудня 2018 року. Таким чином, позикодавець ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позиченими коштами у межах погодженого строку кредитування, тобто до 10 грудня 2018 року при доведеності факту надання відповідачу кредиту. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Тому вимога щодо стягнення відсотків в розмірі 63 120,00 грн є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відсотки нараховані за межами строку надання позики з не підтвердженням факту надання самої позики. Така ж правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справах № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, Касаційного цивільного суду у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 520/16880/14-ц. Крім цього звертає увагу суду на те, що Конституційний суд України у своєму Рішенні від 11 липня 2013 року № 7рп/2013 виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Вважає, що матеріалами, доданими до позовної заяви, позовна вимога не доводиться взагалі. Так, позивач є юридичною особою, яка зобов`язана вести бухгалтерський облік своєї господарської діяльності у порядку, встановленому законодавством України. Проте, в матеріалах справи позивачем не надано жодних належних доказів фактичного нарахування в юридичному значенні заявлених до стягнення відсотків та їх відображення у документах бухгалтерського обліку у порядку, встановленому вищевказаними нормами законодавства, як і не надано доказів надання кредитних коштів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним і недостатнім доказом наявності заборгованості у відповідача, оскільки такий розрахунок складений у довільній формі, може неодноразово змінюватися за власним розсудом без правових наслідків такого та не відповідає ознакам первинного документа в розумінні законодавства. Позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних доказів фактичного нарахування доходу у вигляді відсотків та не надано жодного правового обґрунтування, яке б підтверджувало вірність суми нарахованих відсотків за період невиконання зобов`язань за договором позики. Що стосується вимоги про стягнення пені та сум згідно ст. 625 ЦК України, виходячи з вищевикладеного, вважає розрахунки необґрунтованими, недоведеними та не підкріпленими первинним фінансовими документами, а також неправильними, оскільки нараховані на суми, стягнення яких неможливе. Виходячи з вищевикладеного вважає, що жодних правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення суми позики та нарахованих відсотків немає і ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» слід відмовити в задоволенні позовних вимог (а. с. 80-84). Двадцять першого квітня 2022 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить задовольнити позов у повному обсязі та одночасно зазначає наступне. Так, кошти за кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника (відповідача) платіжною системою Товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (WayForPay), яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLESHPAY». Інформація, надана ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», є належним та допустимим доказом руху коштів за Кредитним договором у даній справі. Аналогічна позиція неодноразово була в рішеннях судів різних інстанцій. Також на подібні інформаційні довідки та відповіді підприємств, які займаються грошовим посередництвом та наданням фінансових послуг неодноразово посилається Верховний Суд як на належний та допустимий доказ переведення коштів кредитодавцем позичальникові. Наявність договірних відносин між позивачем та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» взагалі не має відношення до питання стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачем. Тому посилання на те, що Довідка ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не може бути належним та допустимим доказом у справі є безпідставним. Стосовно строку нарахування відсотків зазначає наступне. Так, сторони по справі окремо не визначили строк кредитного договору, а погодили лише строк кредитування (16 днів до 17.04.2018 року). Відповідно до п. 3.4 Правил про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ», проценти за Договором попередньо визначаються у графіку погашення за кожний фактичний строк користування фінансовим кредитором і починаються після першого дня отримання позичальником суми фінансового кредиту, а припиняється з остаточним її погашенням. Відповідно до заяви-анкети для отримання кредиту клієнт ознайомившись з Додатком 2 до кредитного договору Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті pzaim.zp.ua та www.bistrozaim.ua (далі Умови, Правила) та погодившись з ними, отримав кредит на особисті потреби у розмірі 3 000,00 грн строком на 16 днів до 10 грудня 2018 року та зобов`язався повернути кредит у розмірі 3 000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 960,00 грн. Також даною заявою-анкетою встановлено розмір процентів: 2 % за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних). Датою початку нарахування процентів за користування кредитом встановлено 25 листопада 2018 року. При виникненні заборгованості клієнт зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого Строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15й день 5,02 %, на 30й день 7,67 %, у порядку, що передбачені розділом 4 Умов. Крім цього, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Враховуючи викладене, позивач не позбавлений права на отримання належних процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за ставкою, передбаченою у кредитному договорі у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. Крім цього, зазначає, що 10 грудня 2018 року відповідач частково здійснив внесення коштів на рахунок Товариства в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. У зв`язку з цим можна стверджувати, що відповідач здійснив дії, що свідчать про визнання боргу і тим самим підтвердив свій обов`язок повернути кредит у розмірі 3 000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 960,00 грн. Верховний Суд звертає увагу на те, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (частина перша статті 11 ЦК України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою стороною основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі №911/3685/17, від 10 вересня 2019 року у справі №916/2403/18 та від 04 червня 2020 року у справі № 640/18354/14-ц. Отже, відповідач отримав кошти, користувався ними, здійснив оплату в погашення боргу, що свідчить про існування договірних відносин між сторонами (а. с. 120-123).\~\~\~\~ Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала клопотання, у якому просила слухати справу за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а. с. 105). У судове засідання відповідач [PERSON] та її представник адвокат Петрецький С.І. також не з`явилися, однак останній подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог, такі не визнає з підстав, викладених у відзиві на позов, та просить суд відмовити в їх задоволенні повністю (а. с. 136).\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у\~ письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у\~ випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на\~ розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в\~ електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що\~ її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в\~ електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в\~ письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за\~ допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що 25 листопада 2018 року [PERSON] оформила на сайті ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» заяву для отримання позики в розмірі 3 000 грн (а. с. 11). Заява-анкета для отримання кредиту містить персональні дані позивача, зокрема, її паспортні дані, номер картки платника податків, а також номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти. Крім того, у заяві зазначені відомості про сторін договору, розмір суми кредиту, процентну ставку за кожен день та річну, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору, зазначено, що клієнту надається фінансова послуга, а саме короткостроковий кредит на особисті потреби. Заповненням анкети-заяви позивач підтвердила ознайомлення з умовами надання фінансової послуги (передбаченої ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Таким чином, суд установив, що Кредитний договір № 181125-094034 від 25 листопада 2018 року укладений сторонами в\~ електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». З довідки Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 820 від 03 листопада 2021 року вбачається, що платіжною системою цього товариства, яке є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY», 25 листопада 2018 року було здійснено грошовий переказ у розмірі 3 000 грн на банківську картку позичальника (а. с. 13). Розрахунками заборгованості за Кредитним договором № 181125-094034 від 25 листопада 2018 року [PERSON] та довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 820 від 03 листопада 2021 року підтверджено, що останньою 10 грудня 2018 року сплачено 960 грн у рахунок погашення заборгованості (а. с. 14, 15-21, 22-31, 32-41). Оскільки при укладенні кредитного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договорів, позивач здійснив перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача й остання їх частково повернула, тому суд вважає підтвердженим факт укладення сторонами цього кредитного договору, при цьому доводи відзиву [PERSON] цього не спростовують. Згідно з кредитним договором, відповідач взяла на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 3 000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 960,00 грн у строк 16 днів до 10 грудня 2018 року, а також у разі виникнення заборгованості (а. с. 11). Дата початку нарахування відсотків розпочинається з 25 листопада 2018 року. При виникненні заборгованості позичальник також зобов`язалася сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й - 7,67 % (а. с. 11). У інформаційній довідці щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладення електронного договору, вчинених Товариством та заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій містяться дані відповідача [PERSON] , її прізвище, ім`я та по батькові, серія та номер паспорта, дата та орган його видачі, ідентифікаційний податковий номер, адреса реєстрації та місця проживання, дата народження, номер телефону, відомості про місце роботи, щомісячний дохід та сімейний стан. Також у ній зазначено номер карткового рахунку, на який позичальнику перераховуватимуться кредитні кошти (а. с. 12, зворот). Відповідно до п. 4-6 заяви-анкети відповідач підтвердила, що доступ до заповнення від її імені заяв-анкет на сайті pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua належить лише їй, ні які інші особи не мають можливості скористатись від її імені можливістю отримання інтернет-кредиту у Товаристві; всі заяви-анкети, що надходять від її імені на сайт pzaim.zp.ua абоwww.bistrozaim.ua, є дійсними та надані нею особисто; всі заявки на видачу кредитних коштів на її картковий рахунок надані з її особистого мобільного телефону є дійсними та надані нею особисто (а. с. 11). Згідно наданого позивачем ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» алгоритму укладення договору за допомогою мережі «Інтернет», після подачі відповідної заяви позичальником [PERSON] отримано унікальний код на підтвердження оформлення позики через SМS на мобільний номер, вказаний на сайті при реєстрації, який було введено відповідачем на цьому сайті, підтвердивши подачу заяви-анкети (а. с. 12, зворот). ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 25 листопада 2018 року через платіжну систему за допомогою ТОВ «ВЕР ФОР ПЕЙ» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 3 000 грн на платіжну картку (а. с. 13). Згідно довідки ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на банківську картку, вказану відповідачем при оформленні 25 листопада 2018 року заяви-анкети, перераховані кошти за кредитним договором у розмірі 3 000 грн (а. с. 13). Вказане також підтверджується повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 22 червня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-230620/24911, наданим на виконання ухвали судді про витребування доказів (а. с. 148, 149). Відповідно до складених ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» розрахунків заборгованості за кредитним договором № 181125-094034 від 25 листопада 2018 року, така станом на 27 жовтня 2021 року складає 71 366,80 грн, у тому числі: 3 000 грн заборгованість за сумою кредиту, 63 120,00 грн проценти за користування кредитом, 1 500 грн пеня, 758,99 грн індекс інфляції за весь період прострочення, 2 987,81 грн 3% річних від простроченої суми (а. с. 15-21, 22-31, 32-41). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики\~ 3 000 грн. Таким чином, вимога позивача ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики у розмірі 3 000 грн, є доведеною. З приводу позовної вимоги ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за період з 11 грудня 2018 року по 27 жовтня 2021 року у розмірі 63 120,00 грн слід зазначити наступне. Так, статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (№ 14-318цс18). Оскільки наведена позивачем у розрахунках сума процентів нарахована ним поза межами строку надання кредиту, тобто у період з 11 грудня 2018 року по 27 жовтня 2021 року, тому до стягнення не підлягає.\~ При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України індексу інфляції за весь період прострочення у розмірі 758,99 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 2 987,81 грн та пеня у розмірі 1 500 грн, суд враховує наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Як вбачається з наданих ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» розрахунку збитків від інфляції та розрахунку 3 відсотків річних, за період з 11 грудня 2018 року по 27 жовтня 2021 року нараховано збитки від інфляції в сумі 758,99 грн за весь період прострочення та 3 відсотки річних в сумі 2 987,81 грн від простроченої суми, а тому їх необхідно стягнути із відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в порушення взятих на себе зобов`язань не виконала належним чином умови кредитного договору та не повернула у визначені строки отримані в кредит кошти, отже з неї підлягає стягненню 3 000 грн тіла кредиту, 758,99 грн індекс інфляції за весь період прострочення, 2 987,81 грн 3 % річних від простроченої суми та 1 500 грн пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 2 270 грн судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (11,56 % від ціни позову), на користь позивача з відповідача [PERSON] слід стягнути 262,41 грн судового збору.

Outcome: partial