Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 28.05.2018 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу дітей не мають. Спору про поділ майна між ними також немає. На даний час сім`я фактично розпалася, перебування у шлюбі носить для сторін формальний характер, який не відповідає змісту сімейних відносин. У них різні характери, погляди на взаємні права і обов`язки подружжя, різне віросповідання, що призвело до втрати взаєморозуміння. Вони перестали підтримувати стосунки, які притаманні подружжю. Перебування в такому формальному шлюбі суперечить інтересам сторін, а тому позивач не бажає надалі перебувати в такому шлюбі. У зв`язку з цим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення та припиненню шлюбу. Окрім того, формальне перебування в зареєстрованому шлюбі унеможливлює позивача в майбутньому на укладення іншого шлюбу, а також обмежуватиме його права у випадках, коли для вчинення правочинів вимагатиметься згода іншого подружжя. Позивач просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який укладений 28.05.2018 року у відділі актів громадянського стану у м. Каїр (Арабська Республіка Єгипет) та зареєстрований в Реєстрі актів громадянського стану за номером №2009 від 28.05.2018 року. Ухвалою суду від 05.09.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.\~ 07.09.2023 року від відповідачки надійшло клопотання, в якому вона вказала, що проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 28.05.2018 р. між позивачем та відповідачем у відділі актів громадянського стану у м. Каїр (Арабська Республіка Єгипет) було укладено офіційний шлюбний договір, який зареєстрований в Реєстрі актів громадського стану за номером №2009 від 28.05.2018 року в присутності нотаріуса відділу реєстрації актів цивільного стану м. Каїр Арабської Республіки Єгипет (а.с. 18-21). Як вказав позивач, а відповідач не заперечила, що від шлюбу сторони дітей не мають. Спору про поділ майна між ними також немає. На даний час сім`я фактично розпалася, перебування у шлюбі носить для сторін формальний характер, який не відповідає змісту сімейних відносин. У них різні характери, погляди на взаємні права і обов`язки подружжя, різне віросповідання, що призвело до втрати взаєморозуміння. Вони перестали підтримувати стосунки, які притаманні подружжю. Перебування в такому формальному шлюбі суперечить інтересам сторін, а тому позивач не бажає надалі перебувати в такому шлюбі. У зв`язку з цим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення та припиненню шлюбу. Окрім того, формальне перебування в зареєстрованому шлюбі унеможливлює позивача в майбутньому на укладення іншого шлюбу, а також обмежуватиме його права у випадках, коли для вчинення правочинів вимагатиметься згода іншого подружжя. Вирішуючи даний спір суд керується наступним. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного Кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу, встановлених ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Водночас ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Позивач є громадянином Арабської Республіки Єгипет, має посвідку на тимчасове проживання в Україні від 08.09.2021 року з терміном дії по 07.09.2031 року, зареєстроване місце проживання - [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 11.08.2023 року (а.с. 14). Відповідач [PERSON] , громадянка України, [INFO] , зареєстрована за адресою - [ADDRESS] (а.с. 24). Таким чином, оскільки подружжя має останнє спільне місце проживання в Україні, припинення шлюбу визначається правом держави Україна. Конституцією України закріплено принцип свободи та рівності подружжя, в т.ч. на перебування у шлюбі. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Згідно ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З точки зору ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Зважаючи на принцип рівноправності чоловіка та жінки, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Законом не допускається примушування дружини або чоловіка до збереження шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, підстав для звільнення відповідача від стягнення судового збору судом не встановлено, позивачем при подачі даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (а.с. 1), тому він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved