Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, пов`язаних неналежним виконанням договору купівлі-продажу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19\~грудня 2020 року між позивачкою (Покупець) та відповідачем (Продавець) було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири (далі договір) Згідно п. 1 договору у строк до 30 серпня 2021 року продавець зобов`язався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] загальною площею 46,2 кв.\~м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер якої\~3222486200:03:006:0030, що знаходиться в [ADDRESS] , під №\~102 в порядку та підключеному до центральному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергії), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. Продавець зобов`язується збудувати на вищевказаній земельній ділянці багатоквартирний будинок до 30.08.2021 року, в якому буде розташована вищезазначена квартира. За умовами п. 3 договору ціна продажу квартири складала 22 176 дол. США. На виконання умов попереднього договору від 19.12.2020 року позивачка передала, а відповідач прийняв 22 176 дол. США. На теперішній час [PERSON] (відповідач) багатоповерховий будинок на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер якої\~3222486200:03:006:0030, що знаходиться у [ADDRESS] не побудував, підключення до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергії) не здійснив. Згідно інформації, яка міститься в Інтернеті на сторінці ЖК Данія (Нова Данія) будівельні роботи по вулиці Кошова № 102 призупинені. Таким, чином, відповідач не виконав у строк до 30 серпня 2021 року і не міг виконати взяті на себе зобов`язання, що визначені у п. 1.3 попереднього договору від 19.12.2020 року. Відповідно до п. 5 договору відповідач зобов`язався повернути аванс у місячний строк до 30 серпня 2021 року. З огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним попереднім договором купівлі-продажу, не повернення їй коштів в добровільному порядку, вважає своє право порушеним та таким, що підлягає судовому захисту. Просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] : грошові кошти в сумі 22 176,00 дол. США сума основного боргу; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 01 лютого 2021 року по дату ухвалення судового рішення, попередній розрахунок яких за 542 днів, а саме з 01.10.2021 року по 27.03.2023 року складає 986,44 дол. США. Ухвалою суду від 30\~березня 2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 03.10.2023 року. Ухвалою суду від 15.09.2023 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Гірича Геннадія Миколайовича про забезпечення позову відмовлено. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи був\~повідомлений належним\~чином. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками направлено на адресу, зазначену в попередньому договорі, конверти повертались. Додатково виклик відповідача здійснювався через розміщення оголошення на сайті суду. Письмовий відзив до суду не надходив, причини неможливості його подати або заявити інші клопотання суду не повідомили. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 655, 657 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. При розгляді справи судом встановлено, що 19\~грудня 2020 року між позивачкою (Покупець) та відповідачем (Продавець) було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири (далі договір). Згідно п. 1 договору у строк до 30 серпня 2021 року продавець зобов`язався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] загальною площею 46,2 кв.\~м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер якої\~3222486200:03:006:0030, що знаходиться в [ADDRESS] , під №\~102 в порядку та підключеному до центральному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергії), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. Продавець зобов`язується збудувати на вищевказаній земельній ділянці багатоквартирний будинок до 30.08.2021 року, в якому буде розташована вищезазначена квартира. За умовами п. 3 договору ціна продажу квартири складала 22 176 дол. США. На виконання умов попереднього договору від 19.12.2020 року позивачка передала, а відповідач прийняв 22 176 дол. США. На теперішній час [PERSON] (відповідач) багатоповерховий будинок на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер якої\~3222486200:03:006:0030, що знаходиться у [ADDRESS] не побудував, підключення до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергії) не здійснив. Таким, чином, відповідач не виконав у строк до 30 серпня 2021 року і не міг виконати взяті на себе зобов`язання, що визначені у п. 1.3 попереднього договору від 19.12.2020 року. Відповідно до п. 5 договору відповідач зобов`язався повернути аванс у місячний строк до 30 вересня 2021 року. Відповідач аванс у сумі 22 176 доларів США не повернув, зустрічі уникає, за місцем реєстрації не проживає. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини першої статті 635\~ЦК\~України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно з частиною другою статті 635\~ЦК\~України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 615\~ЦК\~України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Приписами частини першої статті 570\~ЦК\~України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Частиною другою статті 570\~ЦК\~України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. У постанові Верховного Суду від 04\~квітня 2018\~року по справі №\~592/9068/17 зазначено про те, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що основний договір в обумовлений сторонами строк укладено не було, а чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його основної частини у сторони попереднього договору у випадку не укладення основного договору і така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для повернення забезпечувального платежу. Вказаний висновок узгоджується також із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25\~вересня 2012 року у справі №\~6-82цс13. В ході розгляду справи було встановлено, та не спростовано стороною відповідача те, що позивачкою сплаченою нею сумою було забезпечено укладеного між сторонами зобов`язання про купівлю-продаж нерухомого майна, відповідач ухилився від виконання своїх зобов`язань. Згідно із вимогами статті 629\~ЦК\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своє вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Аналіз положень статті 614\~ЦК\~України дає підстави для висновку про те, що, встановлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає обов`язок довести відсутність своєю вини саме на цю особу. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання, а тому саме відповідач повинен був довести суду причини не укладання ним із позивачем основного договору купівлі-продажу квартири, що стороною відповідача у встановленому законом порядку зроблено не було. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Вказана правова позиція підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18). Оскільки доказів протилежного відповідач суду не надав, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та з відповідача слід стягнути сплачені грошові кошти в розмірі 22 176 дол. США. Щодо стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений зговором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 20 листопада 2018 року у справі №\~904/312/18, аналіз приписів частини 2\~статті 625\~ЦК\~України дає підстави для висновку про те, що відповідальність боржника за порушення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування кредитором на суму грошового боргу індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми настає у разі невиконання або несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання перед кредитором. Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі №\~922/175/18 вказав, що формулювання статті 625\~ЦКУкраїни, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549\~ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3\~% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ураховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки 3 % річних з моменту прострочення зобов`язання, дата зазначена позивачем (01 жовтня 2021 року) по день ухвалення судового рішення ( 03.10.2023 року). Період прострочення грошового зобов`язання 733 дні. 3% річних: Період прострочення грошового зобов`язання: з 01\~жовтня 2021 року по 03 жовтня 2023 року 22 176,00 x 0,03/365 % x 733 = 1 336,03 дол. США. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з частинами першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач свої зобов`язання за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу від 19\~грудня 2020\~року належним чином не виконав, основний договір купівлі-продажу квартири не було укладено до 30 серпня 2021 року та нотаріально посвідчено до 30\~вересня 2021 року, та доказів протилежного матеріали справи не містять, а відтак наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача грошових коштів: 22 176 дол. США основного боргу та 1 336,03 дол. США - 3% річних, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у цій частині. У порядку статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 6 487,80 грн.

Outcome: approved