Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 10 липня 2012 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Під час шлюбу вони з відповідачем за власні кошти 23 серпня 2019 року придбали за договором купівлі-продажу автомобіль ВАЗ 21093, 2007 року випуску, червоного кольору. Цей автомобіль оформили на покупця, яким був її чоловік - [PERSON] . В липні 2023 року позивачці стало відомо, що на виконанні у Чорнобаївському відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження №71860815 щодо стягнення з її чоловіка штрафів у справах про адміністративні правопорушення. В рамках цього виконавчого провадження винесена постанова від 13 квітня 2023 року про арешт майна [PERSON] , в тому числі, автомобіля. Ці обставини створюють позивачці перешкоди в розпорядженні власністю, оскільки 1/2 частина автомобіля належить їй за законом як спільна сумісна власність подружжя. У зв`язку з цим, просила визнати право власності на 1/2 частку в майні, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зняти арешт з 1/2 частини автомобіля. Ухвалою від 24 липня 2023 року судом відкрито провадження у справі (а.с. 21). В судовому засіданні 24 серпня 2023 року позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовну заяву, надавши аналогічні обґрунтування позовних вимог. Просили позов задовольнити. В судове засідання 22 вересня 2023 року позивачка та її представник не з`явились. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Просив справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Чорнобаївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився. Від державного виконаця [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника виконавчої служби. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Черкаській області в судове засідання представника не направила. Про дату, час та місце судового засідання управління повідомлене належним чином. Причини неявки суду не відомі. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223, ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності учасників справи. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10 липня 2012 року, [PERSON] та [PERSON] 10 липня 2012 року одружились. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 6). За договором купівлі-продажу транспортного засобу 7141/2019/1633696 23 серпня 2019 року покупець [PERSON] купив автомобіль ВАЗ 21093 червоного кольору, 2007 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] (а.с. 7). Вказаний автомобіль за реєстраційним номером [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8). Позивачкою надано довідку про склад сім`ї (а.с. 9). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. Виходячи з того, що майно, набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, домовленості між сторонами по справі не було, шлюбний договір не укладався, при поділі цього майна, частки кожного з подружжя є рівними, а тому з врахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . Щодо зняття арешту з 1/2 частини автомобіля суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Чорнобаївському відділі державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження №71620210 щодо стягнення з боржника [PERSON] штрафу у розмірі 6800 грн. (а.с. 10-11, 70). Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 13 квітня 2023 року постановлено описати та накласти арешт на майно - транспортний засіб ВАЗ 21093 червоного кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 67-69). Суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Юрформат" проведено оцінку вартості автомобіля ВАЗ 21093. За його висновком вартість транспортного засобу станом на 06 червня 2023 року - 57347,00 грн. (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи вказане, задоволення судом вимоги про визнання права власності на частку автомобіля, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про зняття арешту з 1/2 частини автомобіля. З огляду на те, що сторони не заявляли про стягнення судових витрат, суд вказане питання не вирішує.

Outcome: approved