Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Корсун С.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Позивач зазначає, що приблизно рік тому назад у відповідачки почав зникати інтерес до родини, до спільного з позивачем введення господарства та вирішення життєвих ситуацій і проблем. Протягом останнього року позивач з відповідачкою разом не проживають, у них відсутні спільні інтереси та різні погляди на життя. 21.09.2022 року позивача мобілізовано на службу до лав ВМС України. За час перебування позивача на службі відповідачка не цікавилась ні його самопочуттям, ні станом здоров`я тощо. Позивач та відповідачка втратили почуття любові та поваги один до одного, не спілкуються та не мають спільних тем для спілкування. Спільна дитина проживає та навчається в Польші. Позивач намагається усіляко підтримувати сина, перераховує йому на картку грошові кошт з кожної зарплати, спілкується з сином по телефону та за допомогою месенджерів. Позивач вважає, що за таких обставин шлюб між ним та відповідачкою фактично припинив своє існування, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та може зашкодити інтересам їхнього неповнолітнього сина. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 05.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У відзиві на позовну заяву відповідач категорично заперечує проти розірвання шлюбу. Від позивача 30 червня 2023 року на адресу суду скеровано відповідь на відзив, з якої встановлено, що позивач перебуває на службі у Військо-Морських Силах. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, заперечує щодо надання строку для примирення, вважає збереження шлюбу неможливе.. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про надання строку на примирення а також відоповідачем було подано відзив на позовну заяву. Суд вживав заходів для примирення подружжя, та частково задовольнив клопотання відповідача [PERSON] про надання строку на примирення, та зупинив розгляд справи до 31 серпня 2023 року. Ухвалою суду від 11.09.2023 року відновлено провадження у справі з зазначенням дати розгляду справи 09.10.2023 року. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява від представника позивача про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення смс повідомлення, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.42). Після зупинення провадження у справі для примирення, відповідач розглядом справи не цікавилась. Подала відзив на позов, та заперечення на відповідь на позов, з яких вбачається, що остання заперечує проти розірвання шлюбу. Станом на 09 жовтня 2023 року сторони у справі не примирились. За приписами пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. В той же час, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін. Виходячи зі змісту статті 12, частини третьої статті 13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату. Приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи. Провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи. Позивач активно приймає участь у розгляді справи, має представника - адвоката, який представляє його інтереси та захищає його права, наполягає на завершенні судового розгляду. За таких обставин інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у цій справі на шкоду інтересам позивача, меті цього інститут та принципам цивільного судочинства. Суд також не вбачає підстав для відкладення розгляду справи через наявку відповідача, оскільки остання обізнання про закінчення строку примирення, сторони реалізували свої права щодо подання заяв по суті (позов, відзив, відповідь на відзив, заперечення), а при відкритті провадження у справі суд не визнав явку сторін обов"язковою. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 18 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 67 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). У відповідності до положень частини 1 статті 110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Аналіз змісту статті 111 СК України свідчить про те, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Враховуючи, що у сторони у справі мають неповнолітню дитину, судом вжито заходів примирення подружжя, однак сторона позивача не бажає збереження шлюбу, оскільки сімейні відносини з відповідачем припинено, та остання не бажає зберігати шлюб. Заходи примирення подружжя не призвели до примирення сторін. Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін, наполягання позивача на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім`ї неможливо, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, сім`я розпалась і існує формально, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін . Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Заперечення відповідача проти розірвання шлюбу не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. (ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України). Враховуючи викладене, суд не наділений правом зобов"язувати, примусити сторону у справі зберігти шлюб, у разі якщо одна із сторін заперечує проти розірвання шлюбу. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, що узгоджується з правовим висновком в постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року № 605/434/18. З огляду на вищенаведені правові норми та подані до суду докази, суд ураховує що між подружжям відсутні взаємодопомога та підтримка, що є правовою основою шлюбу, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача. Відповідно до ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотань про зміну дошлюбного прізвища від відповідача не надходило. Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved