Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Воропаєва В.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує, що сторони перебували в фактичних шлюбних відносинах та мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована з відповідачкою за адресою: [ADDRESS] , однак фактично проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . На даний час шлюбні відносини фактично припинені, відповідачка мешкає окремо, час від часу бачиться з дитиною. Позивач має намір вирішити питання місця проживання дитини з ним, оскільки він працевлаштований, має постійний дохід, квартира, в якій він проживає з дитиною, належить йому на праві приватної власності, також має в приватній власності автомобіль. Відповідачка не має офіційного доходу, не працевлаштована, нерухомим майном не володіє, у неї не має змоги на утримання дитини. З наведених підстав просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] , оскільки це буде відповідати інтересам дитини. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що бажання матері, щоб донька проживала разом з нею, не відповідає інтересам дитини, оскільки вони проживають в однокімнатній квартирі разом з новим співмешканцем відповідачки, якого донька боїться і з яким не бажає разом проживати. Просив позов задовольнити та визначити місце проживання дитини разом з ним. Представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. До суду надала заяву про розгляд справи без її участі і про визнання позову в повному обсязі. Представник третьої особи надіслав до суду висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини, просив розглянути справу за їх відсутності. Вислухавши позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені у позовній заяві, та перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданимДніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Згідно витягу з реєстру територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за місцем проживання матері за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки ОСББ «Толока 37» від 27.06.2023, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до вимог ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ході підготовки справи до розгляду за зверненням батьків 04.08.2023 дитячим психологом [PERSON] було проведено психологічне обстеження дитини [PERSON] для вирішення питання, з ким з батьків буде постійно проживати дівчинка. З висновку за результатами психологічного обстеження вбачається, що з березня 2023 року малолітня [PERSON] проживала разом з матір`ю [PERSON] та співмешканцем матері [PERSON] , який зараз знаходиться на війні, але стосунки між ними незавершені, відбувається спілкування. Під час розмови з психологом дитина пояснила, що вона боїться [PERSON] через те, що «він бив маму та кидав кролика об стіну», дитина вважає [PERSON] дивним, що він не любить її, дитині погано від того, як він на неї дивиться. Не вважає його членом своєї сім`ї. В ході бесіди встановлено, що дитина прихильна до обох батьків, батьки дитини дійшли порозуміння, що дівчинці доцільно проживати з батьком - [PERSON] . Психолог не заперечує проти проживання дитини з батьком, оскільки це відповідає інтересам дитини. Відповідно до положень ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. До суду районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування надала висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вищевказаного висновку, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги висновок за результатами психологічного обстеження малолітньої, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, приймаючи до уваги вік дитини та встановлені судом обставини, а саме, що на даний час [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком у квартирі, яка належить йому на праві приватної власності, позивач працює, отримує стабільний дохід, у повному обсязі створює всі необхідні умови для виховання, проживання та нормального розвитку дитини, беручи до уваги висновок за результатами психологічного обстеження малолітньої дитини, висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору про місце проживання дитини, визнання відповідачкою позову, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 1073,60 грн., підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved