Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якому просила стягнути моральну шкоду, завдану смертю сина [PERSON] , в розмірі 300000 грн. В обґрунтування заявленого позову представник позивача - адвокат Таргоній В.М. зазначив, що [INFO], поїзд №3426, тепловоз гібридного з`єднання серії 2ТЕ116 №969/1092, під керуванням машиніста [PERSON] , рухаючись по перегону із Куп`янськ Сортувальний в бік Куп`янськ Південний, скоїв наїзд на гр. [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм помер. Позивач є матір`ю загиблого, втратила близьку людину - єдиного сина, з яким разом проживала та перебувала у близьких стосунках. Передчасна смерть сина позбавила позивача підтримки та можливості отримувати допомогу в майбутньому. Попередній стан [PERSON] ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля не призведуть до позитивної зміни в її житті, оскільки вона втратила сина назавжди, у зв`язку з його смертю переживає надзвичайні страждання та негативні почуття, втрачені певні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Куп`янського місьрайонного суду Харківської області від 17.21.2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до слухання в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17.01.2021 року по справі витребувано докази, а саме: з слідчого управління ГУНП в Харківській області матеріали кримінального провадження № 12019220000000412 від 28.03.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду від 18 березня 2022 року №11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових прав в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області була змінена та визначена за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області. У зв`язку з вищевикладеним, ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.11.2022 справу №628/5022/21 за позовом [PERSON] до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди прийнято до свого провадження. На адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області було надіслано копію відзиву АТ «Українська залізниця», який отримував і представник позивача при розгляді справи в Куп`янському міськрайонному суді Харківської області. У відповідній процесуальній заяві по суті представники відповідача - Пономаренко М.А. та Прядка В.О. просить в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю та відсутністю належних та допустимих доказів, оскільки залізницею не було порушено правил безпеки руху, постраждалий [PERSON] знаходився у стані алкогольного сп`яніння при середній алкогольній інтоксикації, що призвело до нещасного випадку; крім того, позивачкою не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй фізичних чи моральних страждань, в той час як розмір заробітної плати будь-якої посадової особи відповідача не є критерієм оцінки розміру моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Зибунова Юлія Олександрівна в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з мотивів, наведених у відзиві. Також зазначила, що в крові потерпілого [PERSON] було виявлено етиловий спирт у концентрації 1,7%, що свідчить про середню алкогольну інтоксикацію організму, в рамках кримінального провадження були допитані свідки - машиніст потягу та його помічник, які надали показання про те, що наїзд на пішохода був здійснений через те, що останній перед самим потягом ліг на колії, і тим самим скоїв самогубство, про що свідчить і характер тілесних пошкоджень. Крім того, представник відповідача вважає, що представник позивача не довів розмір спричиненої моральної шкоди, глибину страждань позивача, її фізичний та психологічний стан, як до події, так і після загибелі сина. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши підстави позову, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України: способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 16). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідо цтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Купянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №208 (а.с. 13). Згідно висновку експерта № 12-17/75-КПт/19 від 27.05.2019 року причиною смерті [PERSON] стала тупа травма тулуба (повне травматичне розділення тулуба на рівні живота, з ушкодженням внутрішні їх органів грудної клітини та живота), як травма, несумісна із життям. Враховуючи дані судово-медичної експертизи можливо вважати, що в момент первинного контакту з потягом тіло [PERSON] знаходилося у горизонтальному положенні, лежачи на задній поверхні, та обернуто до потягу правою бічною поверхнею. При судово - медичній експертизі трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у кількості -1,7%, що згідно даним офіційної таблиці відповідає наявності його при середній алкогольній інтоксикації (а.с. 136-144). Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області від 13.02.2020 року досудовим розслідуванням встановлено, що [INFO] близько 00:16 поїзд номер 3426 локомотив 2тє116 номер 169/1092 прописаний на станції Основа рухаючись по перегону зі Куп`янськ Сортувальний в бік Куп`янськ Південний зі швидкістю 30 км/час під керуванням [PERSON] на 152 км. + 399 м. допустив наїзд на невідомого чоловіка віком 35-40 років внаслідок чого останній загинув на місті. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12019220000000412 від 28.03.2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с. 145-146). Згідно акту службового розслідування аварії, затвердженого начальником виробничого підрозділу «Куп`янськ - Південна дистанція колії» [PERSON] від 05.04.2019 року, стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідають встановленим нормам. Вини працівників регіональної філії «Південна залізниця» не вбачається (а.с. 121-122). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Таким чином, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Оцінюючи позицію відповідача щодо наявності умислу потерпілого [PERSON] на самогубство, суд бере до уваги пояснення машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , надані ними в рамках кримінального провадження, про те, що потерпілий вийшов на колії та ліг на неї, внаслідок чого вони були змушені застосовувати екстрене гальмування, однак під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Доводи представника відповідача з приводу того, що потерпілий [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, мав умисел на заподіяння собі смерті, не являється для суду беззаперечним, безсумнівно не переконує суд саме в такому умислі потерпілого. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст.23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення ним пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Крім того, [PERSON] порушив п. 3 Постанови КМУ № 903 від 10.11.1995 року «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Факт порушення вказаних правил доведено постановою слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області від 13.02.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12019220000000412 від 28.03.02019 року, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях машиніста [PERSON] ознак кримінального правопорушення. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Однак, суду не доведено ні порушення працівниками залізниці правил безпеки руху, ні умислу потерпілого на заподіяння собі шкоди. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його грубої необережності, суд погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу її життя, погіршенням її фінансового стану. Між тим, суд враховує, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] , є невиконання саме ним вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Так само суд враховує і той факт, що в крові трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у концентрації -1,7%, а тому з урахуванням наведених вище норм права, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн. (сто тисяч гривень). Визначений судом розмір моральної шкоди відповідає принципам розумності і справедливості, є достатнім у дані спірній ситуації. Так, сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки, а з огляду на те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, відповідно до вимог статті 3 Конституції України, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, однак часткове задоволення, з огляду на встановлені в судовому засідання обставини. Питання щодо судових витрат належить вирішити відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: partial