Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі. Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 11894 гривень 54 копійки за період з 01.01.2020 року по 31.05.2023 року та суму понесених позивачем витрат на оплату судового збору. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач покликається на те, що ЛМКП «Айсберг», яке було створено відповідно до рішення органу місцевого самоврядування - ухвали Львівської міської ради, здійснює надання послуг з управління будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником вищевказаної квартири. Відповідач за період з 01.01.2020 року по 31.05.2023 року не сплачував витрати за послуги утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим, станом на 01.06.2023 року, виникла заборгованість у розмірі 11894 гривня 54 копійки. З огляду на наведене, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.07.2023 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема поштовим відправленням рекомендованої кореспонденції та оголошенням, в порядку\~ст.128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 223\~ЦПК\~України,\~суд\~відкладає розгляд\~справи в\~судовому\~засіданні в\~межах\~встановленого\~цим Кодексом\~строку\~з\~таких підстав: 1)\~неявка\~в\~судове засідання\~учасника\~справи,\~щодо\~якого\~відсутні відомості\~про\~вручення\~йому повідомлення\~про\~дату,\~час\~і\~місце судового\~засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на усіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу з ухваленням заочного рішення. Також, суд враховує положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження\~судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені\~Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм\~судочинства прямо забороняється Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючи ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги При ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] \~є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 337454056 від 29.06.2023, яка міститься у матеріалах справи. Відповідно до положень\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відносяться до житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2\~ст. 382 ЦК України,\~усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуг утримання будинку та прибудинкової території мешканця [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] , станом на червень 2023 року, наявна заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 11894 гривні 54 копійки. Пунктом 1 ч.1 ст.7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву відповідає визначений п.5 ч.2 ст.7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.1 ч.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Балансоутримувачем даного будинку і виконавцем послуг є ЛМКП «Айсберг», який несе витрати з утримання будинку і прибудинкової території, надає послуги його мешканцям, у тому числі і відповідачу, а тому останній повинен сплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Пункт 13 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлює, що споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно ст.\~42\~Земельного кодексу\~України,\~земельні ділянки,\~на яких\~розташовані багатоквартирні\~будинки,\~а також\~належні до\~них будівлі,\~споруди та\~прибудинкові території\~державної або\~комунальної власності,\~надаються в\~постійне користування\~підприємствам,\~установам і\~організаціям,\~які здійснюють\~управління цими\~будинками. Земельні\~ділянки,\~на яких\~розташовані багатоквартирні\~будинки,\~а також\~належні до\~них будівлі,\~споруди та\~прибудинкова територія,\~що перебувають\~у спільній\~сумісній власності\~власників квартир\~та нежитлових\~приміщень у\~будинку,\~передаються безоплатно\~у власність\~або в\~постійне користування\~співвласникам багатоквартирного\~будинку в\~порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Відповідно до частини першої\~статті 322 ЦК України,\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини першої\~статті 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ураховуючи те, що\~відповідач належним чином та в повному обсязі не виконував своїх обов`язків щодо оплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг утворилась заборгованість у визначеному на підставі відповідних розрахунків позивачем розмірі. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах заборгованість відповідача перед позивачем за надані\~\~житлово-комунальні послуги є підставною та обґрунтованою, а обов`язок відповідачів оплачувати дані послуги випливає з вимог Закону. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(ч.1\~ст. 509 ЦК України). Як наведено вище, згідно\~ст. 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень\~ст.\~625\~ЦК України,\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід також відзначити те, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 02.04.2020 у справі № 757/29813/17-ц, не проживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності та факт відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового провадження та не спростовані відповідачем. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 гривень 00 копійок. Відповідно до вимог\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved