Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Міський голова Дубровицької міської ради, як представник Органу опіки та піклування - виконкому Дубровицької міської ради Микульський Б.М., звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та просить позбавити їх батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] та передати дитину для подальшого влаштування Органу опіки та піклування - виконкому Дубровицької міської ради. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що на обліку Служби у справах дітей Дубровицької міської ради в складних життєвих обставинах перебуває малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , а його батьками є: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Миляцької сільської ради малолітнього [PERSON] у травні 2020 року було відібрано від батьків, оскільки були умови, що загрожували життю та здоров`ю дитини. Після того малолітній [PERSON] виховувався на державному утриманні у КЗ «Рівненський обласний будинок дитини». За час його перебування у закладі, батьки його провідували дуже рідко. Далі дитину декілька років виховувала його бабуся - [PERSON] , яка навчила дитину самостійно їсти та одягатися, та яка забезпечувала дитину одягом, взуттям, засобами гігієни, продуктами харчування та всім необхідним. Батьки за дитиною не доглядали та матеріально не підтримували, а коли і спілкувались з ним, то перебували у стані алкогольного сп`яніння. З 10 лютого 2023 року дитина виховувалася в сім`ї з батьками. Проте, 27 лютого 2023 року працівниками Служби у справах дітей спільно з дільничним офіцером поліції, малолітнього [PERSON] було доставлено до КНП «Дубровицька міська лікарня» у зв`язку з тим, що всі члени родини перебували у стані алкогольного сп`яніння. 05 квітня 2023 року працівниками Служби у справах дітей, комунального закладу «Центр надання соціальних послуг», у складі дільничного офіцера поліції було проведено обстеження умов проживання відповідачів та встановлено, що обоє батьків дитини та інші члени сім`ї перебували у стані алкогольного сп`яніння. У батьків дитини та співмешканця бабусі дитини на тілі були помітні сліди, схожі на кров. В квартирі, де проживає родина, був неприємний запах від сечі, цигарок, відходів життєзабезпечення, а на столі була пляшка з горілкою. Біля квартири були залишки рідини червоного кольору, схожі на кров. На запитання членів комісії стосовно належного догляду за дитиною, батьки зовсім не реагували. Тоді ж малолітнього [PERSON] було негайно відібрано від батьків, у зв`язку з умовами, що загрожували життю та здоров`ю дитини. Батьки дитини за хлопчиком не здійснювали належний догляд, а в будинку були антисанітарні умови проживання. Із самого народження дитини, відповідачі ухилялися від виховання дитини та перебували під соціальним супроводом КЗ «Центр надання соціальних послуг» і рекомендацій щодо усунення причин невиконання батьківських обов`язків не виконували. Протягом всього життя дитини, з батьками постійно проводилися профілактичні бесіди щодо виховання малолітнього [PERSON] . Навіть з часу відібрання дитини (05.04.2023) батьки до Служби у справах дітей не звернулися, не поцікавилися, де їх син. Тому та обставина, що дитина вже тривалий час виховувалася без них, не змінила їх поведінки та відношення до відповідальності за дитину, і належних висновків вони не зробили. Крім того, до Служби у справах дітей неодноразово надходили телефонні анонімні дзвінки про те, що дитину до дошкільного закладу відводять або забирають сусіди, бо батьки знаходяться в стані алкогольного сп`яніння. Відповідач [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, а відповідач [PERSON] має схильність до вживання алкогольних напоїв, у зв`язку з чим він притягувався до адміністративної відповідальності. Також вказує, що у 2020 році на розгляді Дубровицького районного суду Рівненської області перебувала справа № 560/491/20 про позбавлення відповідачів батьківських прав. Проте у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Разом із тим, при ухваленні вказаного рішення, суд погодився із доводами позивача, що відповідачі не в повній мірі виконують батьківські обов`язки щодо забезпечення належних умов проживання, фізичного та духовного розвитку малолітньої дитини [PERSON] , у зв`язку з чим їх було попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина. Однак своєї поведінки вони не змінили та продовжують ухилятися від забезпечення належних умов проживання, фізичного та духовного розвитку малолітньої дитини. Вони не створили належних умов для того, щоб повернути сина собі на виховання ще упродовж декількох років. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити з підстав, викладених в позові, додавши, що сім`я відповідачів вже тривалий час перебуває на контролі у Службі у справах дітей через неналежне виконання своїх батьківських обов`язків. У 2020 році вже порушувалось питання про позбавлення їх батьківських прав, проте тоді у задоволенні позовних вимог було відмовлено. З того часу вони своєї поведінки не змінили і продовжують ухилятися від виховання малолітнього сина. Також пояснила, що з часу відібрання дитини до Служби у справах дітей, чи органу опіки та піклування виконавчого комітету Дубровицької міської ради [PERSON] , [PERSON] щодо захисту прав дитини не зверталися, листів, заяв щодо участі їх у вихованні сина не надходило. Станом на 26 вересня 2023 року не надали жодних доказів, що вони матеріально утримують, відвідують її за місцем тимчасового влаштування, зокрема, вони не придбали сину шкільного приладдя, одягу, взуття, продуктів харчування, ліків. Також батьки не відвідували дитину в школі. Все це вважає беззаперечними підставами для позбавлення батьківських прав відповідачів. В судове засідання відповідач-1 [PERSON] повторно не з`явилась, причини неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином (а.с.108, 111). В судовому засіданні відповідач-2 [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив не позбавляти його батьківських прав, оскільки від виховання дитини він не ухиляється і хоче повернути сина. Також вказав, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому не завжди має змогу перебувати з сином. На даний час у квартирі зробили ремонт і ніякого запаху немає. Коли дитина перебувала разом із ними, то він купував дитині весь необхідний одяг та продукти харчування. Дитина постійно ходила у чистому одязі. Останній раз бачив дитину 05 квітня 2023 року , коли сина від них забирали. Того ж дня він дійсно не забрав дитину із садочка, оскільки був у стані алкогольного сп`яніння. 05 квітня 2023 року, коли забрали дитину, в лікарню він не приходив і у Служби у справах дітей не цікавився його долею, бо не було можливості. До дитини він не їздив, оскільки коли телефонував до тітки, то ніхто не брав слухавку, а тому не зміг домовитися про побачення з дитиною. Підтвердив, що після того, як забрали дитину, він жодного разу не надавав коштів для його утримання, не відвідував дитину, не приходив до нього в школу. Також вказав, що [PERSON] дійсно на даний час зловживає алкогольними напоями. Проте вважає позов безпідставним. З матеріалів справи, а також з пояснень відповідача-2 судом встановлено, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України. Відповідачу-2 в судовому засіданні було роз`яснено його право заявити клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку із його перебуванням у складі Збройних Сил України, проте такого клопотання він не заявив. За приписами п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Суд враховує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, від 21 жовтня 2010 року, § 47). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст.44 ЦПК України). До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін. Виходячи зі змісту ст.12, ч.3 ст.13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату. Приписи п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи. Провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи. Отже, суд враховує, що відповідач був присутній в судовому засіданні та на зупиненні провадження у справі не наполягав, тому за таких обставин інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у цій справі на шкоду інтересам дитини, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 вересня 2019 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9), що також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00023932055 від 13 вересня 2019 року, на підставі заяви про визнання батьківства від 11 вересня 2019 року, до актового запису 11 вересня 2019 року внесено зміни, а саме прізвище дитини, яке було зазначено, відповідно ст.126 СК України « [PERSON] », змінено, відповідно до ст.135 СК України на «Патаркадзе», а у відомостях про батька, змінено відомості на « [PERSON] » (а.с.10-11). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до частин першої - четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3)жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 8 вказаного Закону, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно пункту 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Рішенням виконавчого комітету Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №27 від 04 травня 2020 року, визнано обставини, які склалися в сім`ї [PERSON] та [PERSON] такими, що загрожують життю та здоров`ю малолітньої дитини [PERSON] , 2017 року народження та визначено забезпечити тимчасове влаштування малолітньої дитини - [PERSON] , 2017 року народження, відповідно до чинного законодавства. Повідомити Службу у справах дітей та Дубровицький відділ Сарненської прокуратури, щодо відібрання малолітньої дитини [PERSON] , у зв`язку із виникненням безпосередньої загрози життю та здоров`ю дитини (а.с.37). Згідно довідки Служби у справах дітей Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області №14 від 10 лютого 2023 року та довідки виконавчого комітету Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області №432 від 08 березня 2023 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] , а фактично із 07 лютого 2023 року, проживає разом із матір`ю по [ADDRESS] (а.с.12, 16). Згідно довідки про склад сім`ї №567 від 28 лютого 2023 року, виданої виконавчим комітетом Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області, до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований по [ADDRESS] входять: бабуся - [PERSON] , [INFO] , а також інші члени сім`ї: мати - [PERSON] , [INFO] ; тітка - [PERSON] , [INFO] ; дядько [PERSON] , [INFO] ; тітка - [PERSON] , [INFO] та дядько - [PERSON] , [INFO] . Однак вони за вказаною адресою фактично не проживають (а.с.17). Згідно довідки про склад сім`ї №493/01 від 06 квітня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області, до складу сім`ї [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] входять: сестра [PERSON] , [INFO] та мати - [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно довідки про склад сім`ї №472/02-17 від 10 квітня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області, до складу сім`ї [PERSON] входить її син - [PERSON] , [INFO] . На території Миляцької сільської ради вони з 2018 року фактично не проживають. За час проживання на території сільської ради характеризувалась негативно. Мала схильність до вживання алкогольних напоїв. За адресою реєстрації: [ADDRESS] , не мала належних умов для проживання та розвитку сина, не виконувала належним чином материнські обов`язки. Виконавчим комітетом Миляцької сільської ради було прийнято рішення про відібрання малолітнього [PERSON] та забезпечення його тимчасового влаштування, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини та подано позов до суду щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. У задоволенні позову було відмовлено, у зв`язку недоведенням обставин та підстав, на які посилалися при обґрунтуванні (а.с.47). Згідно довідки №26 від 10 квітня 2023 року, виданої Дубровицьким закладом дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №5 «Світлячок» Дубровицької міської ради, під час відвідування [PERSON] , [INFO] виникли проблеми із поведінкою сім`ї, в якій він проживає. З 27 березня 2023 року по 31 березня 2023 року до садка [PERSON] приводила і забирала його бабуся. 03 квітня 2023 року та 04 квітня 20323 року дитину приводила його мати, проте 04 квітня 2023 року дитину із садка забирала сусідка на прохання бабусі, так як вихователі не хотіли віддавати дитину. 05 квітня 2023 року до садочка [PERSON] приводив дід - [PERSON] , який вже о 08-30 год. ранку перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. За дитиною того ж вечора, так ніхто і не прийшов, а на дзвінки вихователів ні мати, ні бабуся не відповідали (а.с.29). Відповідно до довідки №196 від 10 квітня 2023 року, виданої КП «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради з 26 листопада 2018 року по 11 лютого 2020 року малолітній [PERSON] , [INFO] , перебував у вказаному закладі. Згідно «Книги обліку відвідувань батьками та родичами дітей», мати - [PERSON] , за час перебування дитини в закладі, рідко відвідувала сина та практично не телефонувала в заклад, а батько у закладі був двічі (а.с.15). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 09 лютого 2023 року, на підставі клопотання Служби у справах дітей Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області з метою вирішення питання про доцільність повернення дитини встановлено, що у квартирі по [ADDRESS] проживають: батько дитини - [PERSON] та бабуся - [PERSON] та співмешканець бабусі, який вчиняє насильство в сім`ї. Для виховання та розвитку дитини [PERSON] , окрім дитячого ліжка, більше нічого не придбано. Повернення [PERSON] не відповідає інтересам дитини. [PERSON] схильний до вживання алкогольних напоїв. На дату обстеження ознак проживання [PERSON] у квартирі не зафіксовано (а.с.41). Згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 27 лютого 2023 року [PERSON] , 28 грудня 2017 року проживає разом з батьками [PERSON] та [PERSON] : за адресою: [ADDRESS] . Догляд за дитиною фактично здійснює його мати - [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] перебуває у лавах Збройних Сил України. Зі слів матері, дитина декілька днів хворіє та має температуру та сказав, що йому болить живіт. Також дитина розповідала, що батьки напередодні, а також того дня сварилися між собою, що також підтвердила бабуся - [PERSON] , яка і викликала поліцію. Також остання повідомила, що на фоні вживання алкогольних напоїв, між ними постійно виникають сварки. Співмешканець бабусі - [PERSON] пояснив, що [PERSON] вже понад чотири дні перебуває у стані алкогольного сп`яніння. В квартирі брудно, чути неприємний запах цигарок, а на кухні недопалки, багато пилу на меблях. [PERSON] підтвердила факт вживання алкогольних напоїв. Вказані обставини свідчили, що дитина перебуває в умовах, які загрожують її життю та здоров`ю (а.с.30-34). Відповідно до акту доставки дитини до КНП «Дубровицька міська лікарня», 27 лютого 2023 року о 16-40 год. Службою у справах дітей Дубровицької міської ради в особі начальника та спеціаліста Служби у справах дітей, дитину [PERSON] , [INFO] , передано у приймальне відділення КНП «Дубровицька міська лікарня», у зв`язку з умовами, що загрожували його життю та здоров`ю (а.с.35). Як вбачається із епікризу з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , він з 27 лютого 2023 року по 14 березня 2023 року, у зв`язку із скаргами на кашель, болі у вусі та підвищеною температурою тіла, знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні КНП «Дубровицька міська лікарня». Встановлено діагноз «гострий правобічний тубоотит, гострий бронхіт» (а.с.36). Наказом Служби у справах дітей Дубровицької міської ради №8 від 28 лютого 2023 року, дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає по [ADDRESS] , взято на облік, як такого, що перебуває у складних життєвих обставинах, у зв`язку із ухиленням матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків (а.с.14). Відповідно до актів потреб сім`ї/особи та висновку оцінки потреб сім`ї від 01 березня 2023 року, під час обстеження умов проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що у будинку була присутня бабуся малолітнього - [PERSON] . Зі слів жінки, 27 лютого 2023 року дитину з високою температурою і болем у вусі забрали до лікарні. Під час госпіталізації хлопчика, його мати [PERSON] була відсутня за місцем проживання. 28 лютого 2023 року [PERSON] поїхала до дитини в лікарню. У квартирі було не прибрано, в кімнатах - дим від цигарок, а на столі у кухні - пляшки від алкогольних напоїв, недопалки, брудний посуд, залишки їжі (а.с.38, 39-40). Як вбачається із пояснень [PERSON] від 13 березня 2023 року, вона обіцяла більше не вживати спиртні напої та не курити в присутності сина [PERSON] , а також належним чином виконувати батьківські обов`язки. Також їй роз`яснено, що у випадку неналежного виховання сина, вона може бути позбавлена батьківських прав. Також вона ознайомлена зі статтями 150, 155, 164, 170 СК України ст.184 КК України та статтями 135, 136, 166 КПК України і їх зміст їй зрозумілий (а.с.52). Відповідно до акту обстеження матеріально побутовий умов проживання від 05 квітня 2023 року. За адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [INFO] ; батько - [PERSON] , [INFO] ; мати - [PERSON] , [INFO] ; бабуся - [PERSON] , [INFO] ; співмешканець баби - [PERSON] , [INFO]. У будинку дві житлові кімнати, кухня та ванна кімната. Батьки дитини перебували у стані алкогольного сп`яніння та о 17-й год. міцно спали, а розбудити їх було неможливо. Від них було чути запах алкоголю та цигарок, а на тілі видно подряпини. Дитину [PERSON] залишати вдома без нагляду було небезпечно, адже умови проживання, загрожували його життю та здоров`ю. Бабуся і дідусь також перебували у стані алкогольного сп`яніння. У під`їзді батько залишив рідину червоного кольору, схожу на кров. Зі слів сусідів [PERSON] вчинив хуліганські дії (бився) з [PERSON] на очах малолітнього [PERSON] . Тоді ж, комісією прийнято рішення негайно відібрати малолітнього [PERSON] від батьків, адже залишати дитину в таких умовах є загрозою життю та здоров`ю дитини (а.с.25). Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи та висновку потреб сім`ї від 05 квітня 2023 року, [PERSON] , [INFO], проживає вилиці [ADDRESS] . Вона має алкогольну залежність та палить цигарки. Ніде не працює і на обліку в центрі зайнятості не перебуває. [PERSON] , [INFO] , є військовослужбовцем Збройних Сил України. Під час обстеження всі дорослі члени сім`ї знаходилися у стані алкогольного сп`яніння і розбудити нікого не вдалося. В будинку було брудно, важке повітря, а біля ліжка знаходилися залишки спиртних напоїв. Особливо було чути запах сечі та фекалій. Батьки на запитання, де знаходилась дитина, ніяк не відреагували (а.с.29). Згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 05 квітня 2023 року [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою: вилиці [ADDRESS] . Від дитини відчувається неприємний запах цигарок. Батьки курять у присутності дитини, не доглядають за ним та б`ються між собою. Також батьки не забрали дитину із дошкільного закладу, оскільки були у стані алкогольного сп`яніння. У будинку чути неприємний запах цигарок та сечі, а від самої дитини також відчувається неприємний запах цигарок. Залишати дитину з батьками у будинку було небезпечно, а тому дитину було доставлено до КНП Дубровицька міська лікарня. Відповідно до акту доставки дитини до КНП «Дубровицька міська лікарня», 05 квітня 2023 року о 17-50 год. Службою у справах дітей Дубровицької міської ради в особі начальника та соціального робітника КЗ «ЦНСП» дитину [PERSON] , [INFO] , передано у приймальне відділення КНП «Дубровицька міська лікарня», у зв`язку з тим, що його батьки та інші члени сім`ї, перебувають у стані алкогольного сп`яніння, їх розбудити не вдалося. Залишати малолітнього [PERSON] вдома без належного догляду неможливо, адже ці обставини свідчать про те, що умови перебування, загрожують життю та здоров`ю дитини (а.с.24). Розпорядженням міського голови Дубровицької міської ради №13 від 05 квітня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , негайно відібрано від матері [PERSON] та батька [PERSON] , у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю, вирішено доставити дитину до КНП «Дубровицька міська лікарня» та забезпечити подальше влаштування дитини (а.с.18). Рішенням виконавчого комітету Дубровицької міської ради №65 від 24 квітня 2023 року, затверджено розпорядження міського голови від 05 квітня 2023 року №13 «Про негайне відібрання [PERSON] від батьків» (а.с.70). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 19 квітня 2023 року, за адресою: [ADDRESS] , у квартирі перебували: батько - [PERSON] , [INFO] ; баба - [PERSON] , [INFO] ; співмешканець баби - [PERSON] , [INFO], які перебували у стані алкогольного сп`яніння. Поряд з ними були пляшки із залишками алкогольних напоїв. Батько дитини поводив себе агресивно, матюкався, виганяв з квартири. З дитиною він не спілкується, не бачився, матеріально не підтримував. З їх слів, мати до дитини не їздила, бо вживає спиртні напої. Умов для проживання малолітнього у квартирі не створено. Батьки схильні до вживання алкогольних напоїв, ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с.63). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 01 червня 2023 року та від 01 серпня 2023 року малолітній [PERSON] , 2017 року народження, перебуває у складних життєвих обставинах та тимчасово влаштований в сім`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ставлення членів сім`ї до [PERSON] задовільне. Батьки малолітнього [PERSON] не відвідують, матеріально не допомагають, не приймають участі у його вихованні (а.с.100, 101). Як вбачається із долучених представником позивача доказів, відповідач-1 [PERSON] , постановою Рівненського міського суду від 02 листопада 2018 року, притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, тобто за невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей (а.с.42-43). Крім того, на розгляді Дубровицького районного суду Рівненської області, перебувають матеріали справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.123). Крім того, до адміністративної відповідальності неодноразово притягувався і відповідач-2 [PERSON] , а саме: - 24 січня 2020 року постановою Дубровицького районного суду Рівненської області за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто за керування транспортними засобами особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с.44-46); - 03 липня 2023 року постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за ч.3 ст.172-20 КУпАП (а.с.92), тобто за розпивання військовослужбовцем алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вчинене особою в умовах особливого періоду; - 14 липня 2023 року постановою Дубровицького районного суду Рівненської області визнано винним за ч.1 ст.184 КУпАП, тобто за невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей (а.с.120-122); - 04 серпня 2023 року постановою Дубровицького районного суду Рівненської області за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто за керування транспортними засобами особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с.113-117). 05 липня 2023 року відповідачем-2 [PERSON] було подано до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області заяву про розстрочку виконання покарання в частині сплати штрафу, за постановою суду від 03 липня 2023 року, де на одну із підстав вказував, що він має на утриманні дитину. Проте, постановою суду від 07 липня 2023 року у задоволенні заяви було відмовлено. У тексті постанови судом було зазначено, що заявником не додано доказів про наявність на утриманні неповнолітньої дитини, яка потребує значних матеріальних витрат (а.с.93-95). Крім того, на розгляді Дубровицького районного суду Рівненської області, перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України (а.с.118-119). Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Органу опіки та піклування - виконкому Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області від 17 травня 2023 року, на обліку в складних життєвих обставинах Служби у справах дітей Дубровицької міської ради перебуває [PERSON] , [INFO] . Його батьками є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьки ухиляються від виховання дитини. Коли малолітній [PERSON] був у КЗ «Рівненський обласний будинок дитини», батьки рідко його відвідували. Коли дитина проживала з бабою [PERSON] в [ADDRESS], то вони його матеріально не підтримували та не виховували. До Служби у справах дітей також надходили телефонні анонімні дзвінки про те, що дитину до дошкільного закладу відводять або забирають сусіди, бо батьки в стані алкогольного сп`яніння. 27 лютого 2023 року працівниками Служби у справах дітей спільно з дільничним офіцером поліції малолітнього [PERSON] було доставлено до КНП «Дубровицька міська лікарня», у зв`язку з тим, що всі члени родини перебували у стані алкогольного сп`яніння. За хлопчиком не здійснювався належний догляд, в будинку антисанітарні умови проживання, у пляшці залишки рідини з запахом горілки. [PERSON] схильний до вживання алкогольних напоїв. Також на [PERSON] та [PERSON] складалися адміністративні протоколи. [PERSON] за місцем реєстрації характеризується негативно. Батьки дитини тривалий період ухиляються від виховання дитини та перебували під соціальним супроводом КЗ «Центр надання соціальних послуг». Рекомендації щодо усунення причин невиконання батьківських обов`язків не виконують. Протягом всього життя дитини з батьками постійно проводилися профілактичні бесіди щодо виховання малолітнього [PERSON] . Та обставина, що дитина вже довгий час виховувалася поза межами проживання батьків, не змінило їх поведінки та відношення до відповідальності за дитину і належних висновків вони не зробили. Малолітній [PERSON] потребує належного батьківського піклування, тому позбавлення батьківських прав його батьків, буде відповідати інтересам дитини. Адже дитина набуде статусу дитини, позбавленої батьківського піклування і буде виховуватися у сім`ї, де її будуть любити, піклуватися, навчати та слідкувати за фізичним та розумовим розвитком, забезпечувати усім необхідним. Умови, в яких опинилася дитина, загрожують життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] , тому Органом опіки та піклування було прийнято рішення про негайне відібрання дитини від батьків та влаштування до медичного закладу. Обставини, які свідчать про те, що батьки тривалий час ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно сина, схильні до вживання алкогольних напоїв, безвідповідальні по відношенню до дитини, неналежно піклуються про дитину та своєю поведінкою шкідливо впливають на малолітнього [PERSON] , є підставою для позбавлення їх батьківських прав, тому на засіданні комісії з питань захисту прав дитини міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , відносно сина [PERSON] , 2017 року народження, оскільки це є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с.66-68). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально забезпечувати та утримувати її. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав по відношенню до своїх дітей за ухилення від виконання батьківських обов`язків. При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., також враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Згідно статтей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.150 СК України. При прийнятті рішення, суд звертає увагу, що відповідач-1 [PERSON] , будучи обізнаною про розгляд вказаної справи, після закриття підготовчого судового засідання, яке за її заявою було проведено без її участі, на жодне судове засідання не з`явилася, що, на думку суду, не може свідчити про її бажання виправитись. Жодних дій, які б реально свідчили про її бажання підтримувати зв`язок із сином, займатися його вихованням та утриманням, нею не вчинялося. Натомість її неявка в судові засідання свідчить про відсутність інтересу, байдужість до дитини та про відсутність реального бажання змінити свою поведінку. Судом встановлено, що відповідач-2 нехтує потребами свого сина, порушує його права на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміни своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за ним. Факт заперечення відповідачем-2 проти позову про позбавлення його батьківських прав, не свідчить про його інтерес до дитини та про реальне бажання змінити свою поведінку. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 29 вересня 2021 року у справі N 459/3411/18. Також не заслуговує на увагу твердження відповідача-2 щодо того, що він не зміг побачитися із сином, бо на його дзвінки ніхто не відповідає, оскільки, як він зауважив, з моменту відібрання дитини, він жодного разу не намагався до нього приїхати, чи прийти до нього у школу. Також, як встановлено судом, після того, як дитину було відібрано та доставлено в лікарню, він не провідував його в лікарні, не цікавився його станом здоров`я, не телефонував і не приходив до Служби у справах дітей, щоб поцікавитися його долею. Будь-яких доказів, які б свідчили про бажання відповідача-2 встановити спілкування із сином, сприяти його матеріальному забезпеченню та приймати участь в його житті, відповідачем не подано. При цьому, перешкод у відвідування сина йому ніхто не чинив, що свідчить відсутність таких звернень до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні сина, тобто фактично він, як батько дитини, самоусунувся (ухилився) від виховання сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, що позбавляє відповідача можливості підставно заперечувати проти задоволення позову. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Також Верховний Суд зауважив, що сам по собі факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Крім того, при прийнятті рішення суд враховує ту обставину, що даний позов до суду поданий вже не вперше і з моменту подачі попереднього позову, відповідачі належних висновків для себе не зробили і надалі продовжують нехтувати своїми батьківськими обов`язками. На підставі наданих суду доказів, судом встановлено, що відповідачі ніяким чином не піклуються про дитину, не проявляють заінтересованості в його подальшій долі, не цікавляться його успіхами та станом здоров`я, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, його навчанням у школі, підготовкою до самостійного життя. Вони не забезпечують його необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання. Вони не спілкуються з дитиною, не створюють умов для отримання ним освіти, не виявляють турботи та інтересу до його життя, не розуміють його потреб, не надають підтримки, внаслідок чого створились умови, які шкодять інтересам дитини. Вони не виконують покладених на них законом обов`язків щодо педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Вищезазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює, як ухилення відповідачів від виховання свого сина, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками та відсутності серйозного ставлення до дитини, байдужості до його долі. Аналізуючи зазначені обставини справи, суд приходить до висновку, що є достатні підстави вважати, що в діях відповідачів є ухилення і свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, повна байдужість до подальшої долі та життя своєї дитини, що можна кваліфікувати як свідомо обрану ними винну поведінку у формі бездіяльності, внаслідок якої вони повністю самоусунулися від виконання таких обов`язків, покладених на них законом та нормами суспільної моралі, свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками та байдуже відносяться до долі дитини. Крім того, кількість випадків притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності свідчить про поведінку, яка не відповідає загальноприйнятим принципам моралі, що також негативно може відображатися у майбутньому на моделі поведінки дитини, обраній ним у подальшому дорослому житті. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком їх винної поведінки та є підставою для позбавлення їх батьківських прав, а тому, виходячи з наведених норм закону, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав є обґрунтованими, правомірними і доведеними, оскільки позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] та передання дитини для подальшого влаштування Органу опіки та піклування - виконкому Дубровицької міської ради, буде відповідати інтересам дитини. Крім того, позбавлення відповідачів батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє відповідачів прав на спілкування з дитиною і побачення з ним, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.14 п.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" Судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідачів на користь держави повинні бути стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі по 536,80 грн. з кожного. На підставі ст.ст.19, 141, 150, 155, 164-166, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved