Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

21 січня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № CL-138351 від 09.10.2018 року у розмірі 106749,67 грн., судовий збір 2\~270 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10\~674,96 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 09.10.2018 між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір на суму 92000 грн. на строк до 06.10.2023, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 47,69%. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , тому посилаючись на постанову Верхоного суду від 07.10.2020 № 205/5882/18, Банк вважає, що [PERSON] є солідарним боржником. [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, тому станом на 15.09.2021 виникла заборгованість у розмірі 106\~749,67 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 76\~773,37 грн, заборгованості за відсотками 29\~976,30 грн. Вжиття заходів досудового врегулювання спору є безрезультатним та неможливим. 27 січня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив до суду не подали. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого: Судом встановлено, що 08.10.2018 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] підписана анкета-заява № CL-138351, а 09 жовтня 2018 р. Кредитний договір № CL-138351, за умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у сумі 92000 гривень на строк до 06 жовтня 2023 року (п.2.1, 2.3 Кредитного договору). У відповідності до п.3.1 цього договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься в п.2.4 кредитного договору. Згідно п. 4.1 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 47,69 % річних, а п.4.2. цього договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360»,за ставкою, визначеною у п.4.1.цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі та в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідно до п. 6.9 Кредитного договору, Банк у випадках, передбачених п. 3.3. Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до п. 6.10. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний після отримання письмової вимоги Банку, передбаченого п.6.9. Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку. Позивач виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером №56553976 від 09.10.2018 та випискою по рахунку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В статті 610 ЦК України, зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач [PERSON] , згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищезгаданим Кредитним договором, свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 15.09.2021 року загальна сума заборгованості становить 106\~749,67 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 76\~773,37 грн, заборгованості за відсотками 29\~976,30 грн. Матеріалами справи також встановлено, що позивачем вживались заходи для досудового врегулювання спору, зокрема відповідачу направлено досудову вимогу від 14.07.2021 року щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказана вимога була повернута на адресу відправника з відміткою пошти «повернуто за закінченням терміну зберігання». Заборгованість відповідачем не погашена. Враховуючи наведене вище, встановивши, що позивач надав відповідачу кредит, а відповідач в порушення умов договору належним чином своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконує, внаслідок чого станом на 15.09.2021 року має заборгованість за кредитом у розмірі 106\~749,67 грн., яка в добровільному порядку відповідачем не погашена, беручи до уваги те, що позивачем вживалися заходи до погашення відповідачем суми заборгованості в досудовому порядку, проте такі бажаних результатів не дали, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині вимог до [PERSON] слід задовольнити та стягнути з [PERSON] вищевказану суму заборгованості на користь позивача. Щодо солідарного стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, суд зазначає таке. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що взяті [PERSON] кошти були витрачені в інтересах сім`ї. Надані суду виписки не підтверджуються цього. Окрім цього, [PERSON] у своїй заяві підтверджує, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом (ст. 31 Цивільного кодексу України). У Постанові від 07.10.2020 року у справі № 752/7501/18, Верховний Суд вказав, тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Таких відомостей матеріали справи не містять. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на зазначене, у задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] , як солідарного боржника, про стягнення заборгованості за умовами кредитного договору №CL-138351 від 09.10.2018 року, слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 2270,00 гривень. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору. Однак, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи не долучено жодних доказів, окрім свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката України та довіреності. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у заявленому ним розмірі.

Outcome: partial