Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовними вимогами до Українське бюро кредитних історій про відшкодування заподіяної шкоди. В обґрунтування позову зазначалось, що після отриманого документа від відповідача, фінансові зобов`язання СКІ особи [PERSON] , а саме інформація за договором БАМПИ10000700717709, виявилась не правдивою та з порушенням норм права. Позивач вказав, що при оформленні кредитного договору з особою в 2008 році було витребувано оформлення договір поруки - не вказано про поручителя. Кредитний договір підписувався на один рік, а не на 30,59,60,89,90 днів, як було зазначено в документі. Не зазначено в кредитній історії та не виконано зобов`язання фінансової установи, що при порушенні умов кредитного зобов`язання, фінансова установа повинна звернутися до суду. Також позивач повідомив, що колись звертався до суду з заявою про перегляд заочного рішення, сплатив судовий збір, а адвокат сторони позивача не прибув на перегляд заочного рішення та при розгляді адвокат скрив інформацію щодо договору поруки. Таким чином, позивач вважає, що такі дії були спрямовані на зіпсуття репутації та позбавили нормальний життєвий рівень життя позивача на території України, тому позивач просить стягнути з відповідача заподіяну шкоду, внаслідок протиправних дій відповідача у розмірі - 3384560,51 грн. Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 13.02.2023 справу за вказаним позовом передано до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю для подальшого розгляду. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2023, зазначену позовну заяву залишено без руху з підстав передбачених 185 ЦПК України та надано позивачу строк на усунення недоліків. На виконання вимог ухвали суду, позивачем подано до Печерського районного суду м. Києва заяву, якою недоліки позовної заяви усунуто. Ухвалою суду від 10.04.2023 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (загального) позовного провадження. 19.07.2023 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримував, просив задовольнити. Ухвалою суду від 26.07.2023 у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті. Від відповідача відзив по справі не надходив, на адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з довідкою про причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. В обґрунтування заподіяння шкоди позивач вказує на те, що Українське бюро кредитних історій надає недостовірну інформацію всім Фінансовим структурам та недотримується законних підстав під час збирання інформації. Крім того, позивач вказує, що "при оформленні кредитного договору з особою в 2008 році було витребувано оформлення договору поруки (позивачу на момент оформлення було 19 років) - не вказано про поручителя"; "не зазначено в кредитній історії та не виконано зобов`язання фінансової установи, що при порушенні умов кредитного зобов`язання фінансова установа повинна звернутися до суду"; "Судова справа, яка була розглянута судом, де було переглянуте заочне рішення подане [PERSON] , де він сплатив судовий збір, адвокат сторони позивача не прибув на перегляд заочного рішення та при розгляді адвокат скрив інформацію щодо договору поруки". На підставі цих подій, які відбулись та які не відобразили в кредитній історії позивача, а тому, за його думкою, зіпсували йому репутацію та позбавили права на нормальний життєвий рівень життя на території України. Розмір заподіяної шкоди, яка належить для відшкодування в результаті протиправних дій, позивач оцінює в 3384560,51 грн. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання правочину недійсним. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно СТ.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. В своєму позові, обґрунтовуючи заподіяння шкоди, позивач посилається на договір поруки, проте не надає та не долучає до матеріалів справи жодного підтверджуючого доказу, взагалі про існування такого договору поруки, або ж кредитного договору, й взагалі відсутні відомості про "особу" з якою укладався кредитний договір, де зі слів позивача вимагалось оформлення договору поруки, з чого суду неможливо зробити висновок, яким саме чином було порушено право позивача. Разом з тим, позивач посилається також на невстановлене рішення суду, де він начебто був відповідачем та подавав заяву про перегляд такого рішення, проте не вказує в заяві хоча б єдиного унікального номеру судової справи, не долучає також й копію такого судового рішення, з чого суду неможливо встановити чи взагалі існувало таке рішення і яким чином відповідач на основі такого рішення, порушує права позивача. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки докази на які посилається позивач жодним чином не підтверджені та необґрунтовані, тобто вони гуртуються лише на припущеннях позивача. Щодо посилань позивача на те, що відповідач - Українське бюро кредитних історій, надає недостовірну інформацію стосовно позивача, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" формування та доступ до інформації, яка складає кредитну історію, повинно здійснюватися із забезпеченням конституційних прав і свобод суб`єктів кредитних історій, достовірності такої інформації, а також обов`язкової наявності згоди суб`єкта кредитної історії на бір і надання інформації, що складає кредитну історію. Відповідно до ст.10 вказаного Закону бюро вилучає з кредитної історії: інформацію, що передбачена п.2 ч.1 ст.7 у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними; всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; інформацію, яка передбачена п.2-4 ч. 1 ст.7 у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Дослідивши надані позивачем довідки фінансових зобов`язань з українського Бюро кредитних історій, суд робить висновок, що інформація, що міститься в ТОВ "УБКІ" є такою, що відповідає дійсності та передана з урахуванням чинного законодавства. Дії відповідача, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, не свідчать про те, що зміст оспорюваних договорів суперечить законодавству. Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру порушень, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Щодо відшкодування майнової шкоди позивачу, слід зазначити наступне. За змістом положень ч. Зет. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або му сить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку' зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають буди ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Аналіз положень статей 11 та 1166ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювана шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини. Відповідно до ч.2ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Жодних доказів на підтвердження розміру спричиненої позивачу матеріальної шкоди, яку позивач оцінив у 3384560,51 грн. Також відсутні відомості, щодо втраченого майна, внаслідок якого виникла б необхідність відшкодовувати позивачу таку шкоду. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення його прав, відповідно, судом не встановлено, яким саме чином порушено право позивача, яке підлягає відновленню, а тому суд вважає що позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed