Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , що був укаладений 3 червня 2021 р. та скасувати право власності на квартиру [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] . Свої вимог позивач обґрунтовує тим, що позивач є батьком [PERSON] , що помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина та спадкове майно складалося з квартири [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті його сина [PERSON] . Своєчасно позивач не зміг оформити правовстановлюючі документи в порядку спадкування на спірну квартиру в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, а також в зв`язку з перебування на тимчасово окупованій території України, а саме проживанням в м. Донецьк. В ході підготовки документів для отримання спадщини позивачу стало відомо, що спірна квартира [ADDRESS] була відчужена за договором купівлі - продажу 3 червня 2021р., та за даним договором продавцем виступав його син [PERSON] , а покупцем був [PERSON] , даний спірний договір було посвідчено приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської обл. Сушик О.В. Вважає, що укладанням вказаного договору порушені його права як спадкоємця, обґрунтовуючи свою позиції посиланням на вимоги ст. ст.203,215, 1218,1268 ЦК України. В судове засідання позивач надав заяву в якій просив слухати справу в його відсутність та просив позов задовольнити з обставин викладених в позовній заяві. Відповідач в зал судового засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи сповіщався належним чином за відомими суду адресами. Від третьої особи до суду надійшла заява про слухання справи в його відсутність та ухвалення рішення у відповідності до вимог законодавства. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що позивач [PERSON] є батьком спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с. 10). [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис від 26 квітня 2019 р. Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській обл. ( а.с.9, 63) . За життя [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , що була придбана спадкодавцем 3 травня 2012 р. на підставі договору купівлі - продажу. Як убачається з матеріалів справи, що 2 червня 2021 р. приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської обл. Сушик О.В. було посвідчено договір купівлі - продажу спірної квартири [ADDRESS] , який було укладено між особою, що діяла як спадкодавець [PERSON] ( продавець) та [PERSON] ( покупець) ( а.с.12-14). Тобто , як слідує з матеріалів справи, що оспорюваний правочин було укладено від імені [PERSON] через понад 5 років після його смерті. Частинами 1,2 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Також статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, за цінами, які існують на момент відшкодування Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 (далі-Постанова), судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Пунктом 8 Постанови визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Статтею 236 ЦК України також передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Статтею 1216 ЦК Укр аїни визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Також статтею 1218 даного Кодексу визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Крім того статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як убачається оспорюваним правочином порушуються права позивача як спадкоємця після смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України .

Outcome: partial