Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Виклад позиції позивача. 21.11.2003 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 114, про що було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного проживання у шлюбі у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 05.08.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 08.08.2019 року з [PERSON] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі по 1000 грн., щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 % (відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.03.2019 року і до досягнення дітьми повноліття та 23.09.2019 року Немирівським районним судом було видано виконавчий лист за № 2/140/488/19 [INFO] доньці [PERSON] виповнилося 18 років, а неповнолітній син [PERSON] , [INFO] і надалі потребує значних фінансових витрат на своє утримання. На час постановления рішення відповідач офіційно не був працевлаштований, тому позивач просила стягнути аліменти в твердому грошовому виразі, однак в даний час відповідач має постійне місце роботи, працює на будівництві доріг, стабільно отримує високу заробітну плату, то ж його матеріальний стан значно покращився. На сьогоднішній день ціни на товари першої необхідності порівняно з 2019 роком значно зросли, збільшились потреби дитини яка росте , і поточного обсягу аліментів вже недостатньо для задоволення цих потреб, фактично сума у 1000 гривень витрачається лише на продукти харчування . Мінімальний прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років у 2023 році станом на подання даної позовної заяви до суду становить 2833 грн., а раніше визначений розмір аліментів не може гарантувати дитині нормальне утримання та всебічний розвиток. Тому позивач [PERSON] просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми 1000 гривень на 1/4 частину від доходу заробітку відповідача. Такі обставини й стали підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог не подавав не дивлячись на пропозицію суду викладену в ухвалі суду про відкриття провадження від 21.07.2023 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача Заяв,клопотань у зазначеній цивільній справі, пов`язаних із її розглядом від позивача та відповідача до суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ухвали суду від 21.07.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 28.09.2023 року без повідомлення (виклику) сторін, розяснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки, запропоновано відповідачеві у пятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву Судом здійснювався запит до відділу ГУДМС України у Вінницькій області з метою встановлення місця проживання відповідача, а тому ухвалу суду від 21.07.2023 року було направлено на адресу відповідача разом з копією позовної заяви, додатками до неї та судовою повісткою було направлено на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві. Згідно здійсненого запиту до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Вінницькій області відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] , що відповідно збігається з адресою зазначеною позивачем у позові, однак поштовий конверт повернувся до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Така довідка поштового відділення вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд даної справи. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України розяснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд даної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно із вимогами ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.191 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд даної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено, що 21.11.2003 року сторони уклали шлюб. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 05.08.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі сторони по справі мають двоє дітей доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 14.09.2004 року, а також сина [PERSON] , року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 22.07.2010 року, батьком яких у їх свідоцтвах про народження записаний відповідач (а.с.9). Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 08.08.2019 року з [PERSON] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі по 1000 грн., щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 % (відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.03.2019 року і до досягнення дітьми повноліття та 23.09.2019 року Немирівським районним судом було видано виконавчий лист за № 2/140/488/19 (а.с.7-8). Судом встановлено, що [INFO] нашій доньці [PERSON] виповнилося 18 років, а неповнолітній син [PERSON] , [INFO] і надалі потребує значних фінансових витрат на своє утримання. Дитина повністю знаходяться на повному утриманні позивача, яка не може в повній мірі забезпечити їй фізичний та гармонійний розвиток за рахунок аліментів, що стягуються із відповідача у твердій грошовій сумі, тому існує потреба змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей з 1000 грн. на частку від заробітку ( доходу) відповідача. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Позивач, як мати несе рівні з відповідачем витрати по утриманню дитини, тому, на переконання суду, розмір аліментів в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею стабільного матеріального утримання з боку батька. При цьому суд виходить із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема,щодо зміни способу стягнення аліментів,визначеного зарішенням суду,регулюються КонституцієюУкраїни,Сімейним кодексомУкраїни,Конвенцією прозахист правлюдини іосновоположних свобод, яка, відповідно довимог ч.1ст.9 Конституції України,ратифікована Законом від 17.07.1997року «Проратифікацію Конвенціїпро захист прав людиниі основоположних свобод 1950року,Першого протоколу та протоколів № 2,4,7та 11Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України, ЗУ «Про охорону дитинства». Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно положень ч. 1 ст.12Закону України"Проохорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Статтею 141 СК Українипередбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Відповідно дост. 150 Сімейного Кодексу Українибатьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За змістомст. 180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України). За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Означене узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2ст. 182 СК України). Згідно з положеннямист. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аналіз змісту ч. 3 ст. 181, ст.ст. 183, 184 СК Українидає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів, в тому числі право вимагати зміни раніше визначеного рішенням суду способу стягнення коштів на утримання дитини, належить стягувачу (позивачу у даній справі). Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд визначає їх розмір за правилами, встановленимист. 182 СК України, При цьому ч. 2ст.182СК України визначає гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.183 та ст.184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначенихст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. При зміні способу стягнення аліментів, суд враховує норми ст. ст.141,181,184 Сімейного кодексу Українищодо рівності обов`язків матері і батька перед дитиною, мінімального розміру аліментів на дитину, та обставини на які посилалися сторони. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181,192Сімейного кодексу Українизміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182 - 184Сімейного кодексу України , не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192Сімейного кодексу Українизміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. У справі, що розглядається розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки визначено судом у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, що є недостатнім для забезпечення її життєдіяльності, достатніх та належних умов для проживання дитини. Висновки суду Дослідивши всі обставини справи, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та виходячи із закріплених ч. 9ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для ухвалення судом рішення про зміну способу стягнення аліментів. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно із вимогами ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином з відповідача [PERSON] , підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої професійної допомоги, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності зі ст. 133 ч.3 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно зі ст. 137 ч.2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень до суду надано квитанцію про оплату послуг адвоката Примакової В.В., угоду про надання правничої допомоги від 14.07.2023 року, та адвокатський ордер (а.с.12,13,14). Відтак, враховуючи критерії розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд вважає, що витрати за надання правничої допомоги понесені позивачем підлягають відшкодуванню в розмірі 5000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved