Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після смерті його матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на земельні ділянки загальною площею 1,2108 га на території Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки- ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме кадастровий номер першої земельної ділянки площею 0,8427 га- 4622784400:10:000:0045, кадастровий номер другої земельної ділянки площею 0,3681 га- 4622784400:11:000:0049, право власності на які належали його матері на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 432877, який виданий Управлінням земельних ресурсів у Жовківському районі Львівської області 12.09.2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01:08:455:00086, оскільки дані земельні ділянки не були йому подаровані за життя матері, незважаючи на дарування матір`ю йому іншого майна. Лише після смерті матері серед документів він знайшов зазначений вище державний акт. В подальшому йому стало відомо, що ще 29.10.2003 року [PERSON] на випадок смерті було складено заповіт на все належне їй майно в його користь, однак про наявність даного заповіту раніше йому не було, оскільки він завжди вважав, що мати за життя все належне їй майно подарувала йому. Звернувшись до нотаріуса йому було повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не реєструвалася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. В той же час нотаріусом було роз`яснено в усному порядку, що ним пропущено строк для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , так як він не звернувся ні в шестимісячний строк, визначений законом, ні в десятимісячний строк, визначений тимчасово на час воєнного стану, для прийняття спадщини, а також не був зареєстрований разом із матір`ю на час смерті та повідомлено про можливість звернення в суд із позовом для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вважає, що в нього є поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки він вважав, що його матір`ю подаровано все належне їй майно, крім того він не знав про наявність в неї невідчужених земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вважав, що майна для спадкування після смерті [PERSON] немає. Про дані земельні ділянки дізнався лише в липні 2023 року. Крім того він не знав про наявність заповіту від імені матері, [PERSON] , складеного нею в його користь. Вважає, що наведені обставини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними, а тому просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 07.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 05.10.2023 року о 09 год. 15 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак позивачем подано на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак із Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Зазначили, що не заперечують проти позову, справу просять розглянути на розсуд суду. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Крехів, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 22.12.1997 року. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 21.09.1959 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] належали на праві власності земельні ділянки, які нею були подаровані [PERSON] , що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельні ділянки та копіями договорів дарування земельних ділянок від 02.12.2011 року, які посвідчено Юзвою Назарієм Богдановичем, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, які є в матеріалах справи. Як вбачається з позовної заяви, позивач вважав, що його мати ще за життя все належне їй майно подарувала йому, лише після її смерті, в липні 2023 року, серед документів матері він знайшов державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 432877, який виданий Управлінням земельних ресурсів у Жовківському районі Львівської області 12.09.2008 року. З даного державного акта вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження голови Жовківської райдержадміністрації від 12.03.2007 року № 133 є власником земельної ділянки загальною площею 1,2108 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки- ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер першої земельної ділянки площею 0,8427 га- 4622784400:10:000:0045, кадастровий номер другої земельної ділянки площею 0,3681 га- 4622784400:11:000:0049. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01:08:455:00086. Дані земельні ділянки не були відчужені [PERSON] , а тому є об`єктом спадкування. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому суд враховує, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право власності на земельні ділянки, які їй належали на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 432877, який виданий Управлінням земельних ресурсів у Жовківському районі Львівської області 12.09.2008 року та зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01:08:455:00086. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту, який посвідчено [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 105, вбачається, що [PERSON] 29.10.2003 року на випадок смерті було зроблено заповітне розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право заповіла своєму синові, [PERSON] , тобто позивачу. Викладеним у довідці № 332, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 22.08.2023 року, стверджується, що [PERSON] , 1929 року народження, станом на день смерті, [INFO] , проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , одна. Також викладеним у довідці № 331, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 22.08.2023 року, стверджується, що станом на 27.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] до складу сім`ї зареєстрованих входила: [PERSON] , 1929 року народження. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Осіб, які фактично прийняли спадщину після смерті матері, [PERSON] , внаслідок постійного проживання разом із нею на час відкриття спадщини немає, оскільки вона була зареєстрована на день смерті за місцем проживання одна. З довідки № 327, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 21.08.2023 року, вбачається, що позивач [PERSON] проживав разом із матір`ю без реєстрації та вів спільне господарство до дня її смерті, [INFO] . Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Суд констатує, що зважаючи на те, що відсутні докази, що позивач був зареєстрований та постійно проживав разом із матір`ю, [PERSON] , на день її смерті, йому в шестимісячний строк після відкриття спадщини, тобто після смерті [PERSON] , необхідно було звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак він цього не зробив. Суд враховує, що чоловік [PERSON] , [PERSON] помер [INFO] , тобто ще до смерті своєї дружини, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 13.02.1985 року. Ч. 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як наслідок позивач пропустив строк для прийняття спадщини. Водночас відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка є незмінною. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Outcome: approved