Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач зазначила, що є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . 17.09.2021р. внаслідок складних обставин життя дитину направлено до Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки для дітей дошкільного та шкільного віку» Маріупольської міської ради Донецької області, а в подальшому влаштовано до комунального закладу «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради. З 31.08.2021 по [INFO] позивач тимчасово мешкала в ГО «Незалежність «Маріуполь», з 27.10.2021 по 31.12.2021р.р. працювала у ФОП [PERSON] продавцем продовольчих товарів. У зв?язку з повномасштабним вторгненням дочку позивача, [PERSON] , комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради вивіз до м. Львів. 23.03.2022р. позивач приїхала у Львів, де наразі проживає, та мала змогу відвідувати дитину, але згодом комунальний заклад виїхав за кордон, до Швейцарії, у зв?язку з воєнними діями, і тепер вони спілкуються лише телефоном, по п`ятницях. З 15.08.2022р. позивач працевлаштована, за місцем проживання характеризується задовільно, змінила свою поведінку, позбавилася шкідливих звичок, хоче піклуватися про дочку та виховувати її, тому просить повернути їй на виховання малолітню [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні 26.05.2023р. позов підтримала, просить задовольнити. Пояснила, що зробила висновки зі своєї поведінки, перестала вживати алкогольні напої, наразі уклала шлюб із біологічним батьком [PERSON] , [PERSON] , 1983р.н. Широкомасштабне вторгнення рф на територію України змінило її світосприйняття, вона переосмислила своє життя, працевлаштувалася соціальним працівником, також доглядає за особою похилого віку. Проживає її родина зараз у Львові, їх спільний прибуток складає 18\~000 20\~000грн на місяць. [PERSON] перебувала у Львові, вони щотижня спілкувалися. Зараз таку можливість має лише телефоном, бо дитина перебуває за кордоном. Хоче повернути собі право виховувати дочку, бути їй матір`ю, і дитина також хоче жити в родині, мріє, що повернеться. Зараз позивачка народила ще одну дитину, дівчинку, повнорідну сестру [PERSON] , хоче возз`єднати родину, зберегти їх зв`язки. Якщо позов буде задоволено, то планує підшукувати інше житло в Україні, оскільки її родина збільшиться, або виїхати за кордон. Стосовно притягнення її до кримінальної відповідальності за кримінальним проступком, передбаченим ч.1 ст. 309 КК України пояснила, що її попросили допомогти перенести речі, і про те, що в цих речах є наркотичні речовини, не знала. Представник відповідача органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Дубова М.О. проти задоволення позову заперечує, має надію, що матір виправиться, але оскільки позивач 15.08.2022р. була засуджена за зберігання наркотичних засобів, то до позбавлення її цієї залежності повертати дитину неможливо. Також зазначила, що з поданої позивачем роздруківки руху коштів з банківського рахунку випливає, що її чоловік [PERSON] декілька разів робив ставки в онлайн-казино. Представник позивача 22.05.2023р., 31.07.2023р., 03.10.2023р. подавала додаткові пояснення, згідно яких 07.10.2022р. позивач та її чоловік [PERSON] успішно закінчили тренінг «Надання домедичної допомоги постраждалим в умовах бойових дій/воєнного стану» [PERSON] екстреної медичної допомоги, надають послуги у сфері охорони здоров`я. 09.06.2023р. між БО «Благодійне товариство «Всеукраїнська мережа людей, які живуть з BIJI/CHIД» м. Львів та позивачем укладено договір про надання послуг у сфері охорони здоров?я. Також 01.07.2023р. між позивачем та БО «Благодійне товариство «Всеукраїнська мережа людей, які живуть з ВІЛ/СНІД» м. Львів укладено договір про надання консультаційних послуг параюристки в рамках проекту Удосконалення правової грамотності представників КГ «Знай свої права». За зазначеними договорами позивачу виплачена грошова винагорода та надана виключно позитивна характеристика як людини неконфліктної, комунікабельної, відповідальної, така, що має навички самоорганізації, з високими професійними якостями, рівно як і її чоловік [PERSON] . За місцем проживання ВПО родина [PERSON] також характеризується виключно позитивно. Також позивач отримала лист-запрошення від [PERSON] благочинної організації в Саксонії про переїзд її родини, в тому числі чоловіка [PERSON] , доньок [PERSON] та [PERSON] в Німеччину. Організація надає родині житло на невизначений термін та харчування, а також супровід під час реєстрації родини [PERSON] як біженців, щоб родина була фінансово та медично забезпечена та буде зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач скористалася цим запрошенням і виїхала з родиною у Німеччину, з 19.09.2023р. зареєстрована в м. Нюнхриц район Мейсен, Саксонія, Німеччина, забезпечена житлом, має медичну страховку, були подані заяви для отримання соціальних виплат. Дочка позивачки, [PERSON] , перебуваючи у Швейцарїї, спілкується із матір`ю телефоном, знає, що має рідну сестру, підбирає їй одяг, щоб подарувати, коли повернеться до родини, просить позивача показати дівчинку по відеозв`язку, сумує, мріє про життя з родиною,. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи без її участі, просить вирішити справу в інтересах дитини. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.8). 08.08.2022р. до вирішення питання про позбавлення її батьківських прав надала дозвіл на евакуацію дочки в Швейцарію разом із Комунальним закладом «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила надії» Маріупольської міської ради через військову агресію рф (а.с.24). Відповідно до інформації з Єдиного Державного реєстру судових рішень за ЄУН справи №265/9016/21 міститься ухвала Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 12.11.2021р. про відкриття провадження у справі та ухвала від 16.02.2022р. про витребування доказів, рішення суду або ухвала про закриття провадження у даній цивільній справі відсутні. Повторно питання позбавлення позивача батьківських прав на дочку [PERSON] з лютого 2022р., тобто понад півтора роки, компетентною установою не ініційоване. Впродовж всього часу розгляду справи, із лютого 2023р. позивачем подавалися докази працевлаштування за цивільно-правовими угодами із благодійними організаціями, виключно позитивні характеристики з місць роботи та з місць проживання її родини. Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської області надав акт обстеження житлово-побутових умов родини позивачки, акт потреби оцінки сім`ї без зауважень. Згідно довідки № 1253 від 09.05.2023р. позивачка на наркологічному обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» Департаменту охорони здоров`я Львівської облдержадміністрації не перебуває. З поданого ДВД-диску із записом розмови позивачки із дочкою [PERSON] випливає, що дитина бажає возз`єднатися родиною, жити разом із батьками та сестрою, мріє про спільне майбутнє. Зараз родина [PERSON] проживає в Німеччині, забезпечена житлом та харчуванням, має медичну страховку, оформлює соціальні виплати. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини, застосовуючи Конвенцію, зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: (a) у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; (b) у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. У частині сьомій статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тобто при розгляді справ, що стосуються визначення місця проживання дітей, насамперед ураховуються інтереси дітей. Під час розгляду справи суд встановив, що дитину [PERSON] було відібрано у позивачки як матері без позбавлення батьківських прав, і надалі це питання не ініційоване, а в подальшому за згоди матері евакуйовано до Швейцарії. Родина позивачки за запрошенням [PERSON] благочинної організації в Саксонії отримала статус військових біженців у Німеччині, забезпечена житлом, харчуванням та соціальним супроводом. Це запрошення стосується й [PERSON] , яка зараз проживає в Швейцарії в притулку. Згідно з частиною третьою статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Разом з тим, як відповідно до частини третьої статті 170 СК України, так і з огляду на Конвенцію, для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини, відпали. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам (частина третя статті 163 СК України). В судовому засіданні встановлено, що дитина бажає проживати в родині. Доказів того, що це суперечить її інтересам, матеріали справи на містять. Доказів існування загрози дитині або умови проживання із матір`ю є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання судом не встановлено. Відтак встановлена наявність підстав для повернення малолітньої [PERSON] , 2016р.н. матері, адже це є в найкращих інтересах дитини, а причини, які перешкоджали її належному вихованню відпали. На підставі викладеного,

Outcome: approved