Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 28.07.2032 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що від спільного життя з відповідачем вона має двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 06.10.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29.09.2015 року. На даний час в провадженні Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження № 49235448, за яким стягуються аліменти з [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку. Зазначає, що протягом значного часу син [PERSON] має захворювання, а саме викривлення носової перетинки вліво, з порушенням носового дихання, хронічний лівобічний в/щ синусит в стадії загострення, гіпертрофію задніх н/н раковин, вазомоторний риніт, потребував регулярних медичних обстежень, лікування. Оскільки лікування виявилося неефективним, виникла потреба госпіталізації до медичного закладу для подальшого оперативного лікування. У зв`язку з цим, 31.05.2023 року [PERSON] був госпіталізований до ЛДЦ «Приватна клініка Бегеза і Ко», де йому проведено відповідну операцію. Понесені позивачкою витрати в загальному розмірі становлять 25392,09 грн., тому просить стягнути в відповідача половину понесених витрат, а саме 12696 грн. Процесуальні дії та аргументи учасників справи. Ухвалою Охтирського міськрайонного суді від 31.07.2023 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.09.2023\~року від\~представника відповідача\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначив про\~безпідставність заявлених\~вимог оскільки\~ вважає, що сторона позивача не надала жодного належного та допустимого доказу захворювання та лікування неповнолітнього сина протягом тривалого часу, зокрема, доказів захворювання та встановленого діагнозу від сімейного лікаря не надано, що викликає сумніви в необхідності звернення до лікарів у травні 2023 року, оскільки не додано медичних підтверджень. Зазначив, що стороною позивача не надано належні та допустимі докази на підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням неповнолітнього. Наданий чек за проведення експрес-тесту на Covid-19 на суму 278,60 грн., хоча за ринковими цінами вартість даного тесту доступна за 234,47 грн., а також не додано доказів про призначення для придбання та наступного використання. Стороною відповідача ставиться під сумнів проведення медичного лікування та оперативного медичного операційного втручання саме ТОВ «Приватна клініка «Бегеза і К°», оскільки в інтернет -мережі виявлено інформацію про те, що вказаній клініці відмовлено у видачі ліцензії для здійснення господарської діяльності з медичної практики, стороною відповідача ставиться під сумнів проведення медичного лікування та операційного втручання саме в цій приватній клініці. Загальна сума витрат становить 25392,09 грн., що не підтверджується належним призначенням, дійсним лікуванням та витратами за цільовим призначенням відповідно до вимог та умов чинного законодавства. Придбання зазначених медикаментів позивачем не підтверджено належними та необхідними медичними рекомендаціями. Сторона відповідача заперечує проти оплати вартості бензину за проїзд до м. Полтави та квитки на проїзд до смт Котельва, а також за здачу аналізів до проведення операції та після такої, придбання зазначених медикаментів, оскільки призначення лікаря не надано. Відповідач отримує зарплату на рівні менше мінімальної, сплачує аліменти та не має можливості сплачувати додаткові витрати на лікування, у зв`язку з чим в задоволенні позову просить відмовити, стягнути витрати на правову допомогу. 05.09.2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням та викликом сторін та витребування доказів. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 28.09.2023 року відхилено вищевказані клопотання, розгляд справи призначено до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи. Враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонами відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази, тому вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи відсутність учасників, судовий розгляд здійснюється без повної фіксації процесу технічними засобами, відповідно до приписів\~ст. 247 ЦПК України. Суд проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, рішенням Охтирського міськрайонного суду шлюб між ними розірвано. Від спільного життя [PERSON] та [PERSON] мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження яких відповідач записаний батьком (а.с.7). Згідно довідки квартального уповноваженого органу самоорганізації населення від 25.07.2023 року за № 40 [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою [ADDRESS] , разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 06.10.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29.09.2015 року. На даний час з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку. Як зазначає позивачка син [PERSON] протягом значного часу має захворювання, а саме викривлення носової перетинки вліво, з порушенням носового дихання, хронічний лівобічний в/щ синусит в стадії загострення, гіпертрофію задніх н/н раковин, вазомоторний риніт, потребував регулярних медичних обстежень, лікування. З ретельно досліджених судом та перевірених матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2023 року [PERSON] , [INFO] , поступив на стаціонарне лікування до ЛДЦ «Приватна клініка «Бегеза і К°», де перебував по 01 червня 2023 року та йому встановлено діагноз викривлення носової перетинки вліво з порушенням носового дихання, хронічний лівобічний в/щ синусит в стадії загострення, гіпертрофію задніх н/н раковин, вазомоторний риніт, проведено обстеження. 31.05.2023 року йому призначено та було проведено оперативне лікування, вартість оперативного втручання оплачено 31.05.2023 року в сумі 5700 грн., а також 01.06.2023 року в сумі 13850 грн., в тому числі КТ ППН 700 грн., опис КТ 150 грн., що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 01.06.2023 року (а.с.10) та копіями квитанцій на оплату оперативного втручання в розмірі 20400 грн. (а.с.11), які надані позивачкою. Крім того, судом ретельно досліджено інші матеріали, зокрема, позивачка надала квитанції про понесення витрат взяття біопсії в розмірі 500 грн., лікування в розмірі 680 грн., тест Testsealabs 278,80 грн., медичні препарати 1620,60 грн., витрати на транспортне сполучення в розмірі 1662,69 грн., проведення аналізів 250 грн. (а.с.11-15), які заперечуються стороною відповідача. При цьому представник відповідача в запереченнях просить врахувати майновий стан відповідача, про що надає докази у підтвердження доходів, які суд проаналізував та вбачається, що в 2023 році доходи відповідача з січня по квітень становлять 10983,88 грн., з яких утримуються аліменти ( а.с.44). Вирішуючи обґрунтованість заявлених вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2\~ ст.51 Конституції України,\~ ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3\~ст.51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть сплачуватися наперед, або вони покриваються після їх фактичного понесення. Конкретна форма залежить від наявних документів чеків, квитанцій, актів виконаних робіт, рекомендацій чи діагнозів тощо. При цьому стягнення грошових коштів може відбуватися разово, з певною періодичністю або постійно (до досягнення дитиною повноліття). Спосіб участі батька в додаткових витратах визначається, наприклад, таким чином, якщо мова йде про відвідування дитячого садку, фінансування здійснюється періодично. Коли дитина захворіла, оплата її лікування зазвичай відбувається на протязі певного часу, згідно рекомендації лікаря. При цьому, наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до п.6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі\~ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ретельно перевіривши та оцінивши надані суду докази, враховуючи фактичні обставини справи, суд зазначає наступне. Так, позивачкою доведено наявність витрат на оперативне лікування на загальну суму 19550 грн., а також проведення КТ ППН та опис КТ вартує 850 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, пов?язаними з оперативним лікуванням. Враховуючи доведеність витрат за оперативне лікування та проведення КТ ППН та опис до КТ, суд вважає, що частину понесених витрат на лікування дитини підлягає стягненню з відповідача. Також є доведеними витрати позивачки на придбання ліків на суму 1620,60 грн., оскільки саме такі препарати визначені у призначенні лікаря, які зазначені у виписці із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] . Заперечення відповідача в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки такі витрати для позивачки були неминучими, так як вказане оперативне втручання та придбання ліків є життєво необхідними для сина [PERSON] . Проведений представником відповідача аналіз необхідності призначених лікарем медичних препаратів, суд оцінює критично, оскільки призначення здійснювалося кваліфікованим лікарем з урахуванням стану здоров`я дитини. Надані представником відповідача довідки про доходи [PERSON] , суд не бере до уваги, оскільки розмір його заробітної плати не є тими обставинами, які дають підстави для зменшення обсягу участі батька у додаткових витратах на лікування дитини. Твердження представника відповідача про те, що ТОВ «Приватна клініка Бегеда і Ко» не має ліцензії на проведення господарської діяльності суд не приймає до уваги, оскільки з Ліцензійного реєстру МОЗ України з медичної практики вбачається, що вищевказаний медичний заклад, на день проведення оперативного втручання 31.05.2023 року, мав ліцензію з придбання, зберігання, використання наркотичних засобів, психотропних речовин. Разом з тим суд не погоджується із доводами позивачки, викладеними в позові щодо необхідності оплати як додаткові витрати витрат за взяття біопсії в розмірі 500 грн., лікування в розмірі 680 грн., тест Testsealabs 278,80 грн., медичні препарати 1620,60 грн., витрати на транспортне сполучення в розмірі 1662,69 грн., проведення аналізів 250 грн. В цій частині є слушними заперечення відповідача, та на думку суду, позивачкою не доведено неможливість проведення таких заходів на безоплатній основі, а тому такі витрати суд не вважає додатковими, які б підлягали до відшкодування в розумінні ст. 185 СК України. Недоведеними позивачкою також є витрати пов`язані з транспортним сполученням, оскільки надані копії квитків на автобус не містять інформації відносно пасажира, а тому суд не може достовірно встановити, що саме позивачкою витрачено кошти на придбання вказаних квитків та бензину. Крім того, ці витрати\~не можуть\~бути кваліфіковані\~як додаткові,\~які викликані\~особливими обставинами,\~тому половина\~їх вартості\~не може\~бути стягнута\~з відповідача. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, закріпленому в\~ст.141 СК України, та з урахуванням наданих позивачем і відповідачем доказів, суд приходить до переконання, що частина понесених позивачкою додаткових витрат, які складаються з витрат на проведення оперативного втручання у розмірі 10200 грн. та витрати позивачки на придбання ліків на суму 810,30 грн., а в загальній сумі 11 010,3 грн., підлягають стягненню з відповідача. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, виходячи із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручання у права сторін з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що існують достатні правові підстави для захисту порушеного права позивачки та часткового задоволення позивних вимог, що буде в повній мірі відповідати законним інтересам позивачки та відновленню її прав. Щодо судових витрат. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачкою заявлено сума додаткових витрат в розмірі 12696 грн., судом стягнуто 11010,3 грн., тобто позов задоволено на 87 %. Враховуючи, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового то з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір, пропорційно задоволених вимог у розмірі 934 грн. (1073,6 х 87 %). Що стосується вимог позивачки про стягнення витрат за надання правничої допомоги, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування\~позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 20.07.2023 року, додаток № 1 до договору, акт виконаних робіт від 28.08.2023 року, квитанція про оплату від 28.08.2023 року за №2 на суму 4690 грн. (70-74), ордер та копію посвідчення адвоката (а.с.18-19). На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат, суд приходить до висновку про стягнення витрат на професійну правову допомогу пропорційно задоволених вимог в розмірі 4080,3 грн. (4690 х 87%). Представник відповідача у відзиві просив стягнути з позивачки витрати на правову допомогу, однак в порушення вимог ст. 137 ЦПК України не надав суду доказів понесення відповідачем таких витрат, тому в задоволенні стягнення витрат необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial