Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

31 травня 2023 року від позивача до суду надійшов позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 березня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №430909861. Відповідно до реєстру боржників №101 від 29.09.2020 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №430909861. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 49685,10 грн, з яких: 19996,96 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29688,14 грн - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №430909861 у розмірі 49685,10 грн, з яких : 19996,96 - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29688,14 грн - сума заборгованості за відсотками, а також судові витрати. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 05 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20 червня 2023 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у п. 1.3, п. 1.4 та п. 1.5 кредитного договору № 430909861 від 20.03.2020 зазначено несправедливі умови договору, оскільки відповідно до п. 4.4. вказаного договору проценти за користування кредитом становлять 142.74 % річних за дисконтною ставкою та 622,20 % річних за базовою ставкою. Таким чином, оспорюваний договір ставить його в нерівні умови, оскільки проценти за користування кредитом є неспівмірними із сумою наданого кредиту, кредитний договір не відповідає вимогам ч. 3 ст. 509 ЦК України. Відповідно до п. 4.3. даного кредитного договору проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного у п.1.2. цього договору, є процентами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, а відповідно до п.1.2. строк користування кредитом становить -30 днів та відповідно до додаткової угоди від 27.03.2020 продовжується ще на 7 днів. Вважає, що позовна вимога щодо стягнення суми заборгованості за відсотками не підлягає до задоволення згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Крім того, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, оскільки не підтвердив право вимоги по кредитному договору - в матеріалах справи відсутній договір факторингу між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс», а в матеріалах справи міститься лише договір факторингу № 20102022 від 20.10.2022, який укладений між позивачем та ТОВ «Таліон плюс». Просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, 20 червня 2023 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 20.03.2020 між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений кредитний договір №430909861. Як вбачається із позовної заяви первісного позивача, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги по даному кредитному договору ТОВ «Таліон плюс», яке в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Проте до позовної заяви не додано жодних документів, які б підтверджували існування правовідносин між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». Зазначає, що сплачував грошові кошти, проте сума заборгованості, яка вказана у позовній заяві, є неспівмірною із тілом кредиту, який був наданий у відповідності до оскаржуваного договору. Вказує на несправедливі умови кредитного договору щодо процентних ставок. Оспорюваний договір ставить його в нерівні умови, оскільки проценти за користування кредитом є неспівмірними із сумою наданого кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання мас ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Проте кредитний договір №430909861 від 20.03.2020 не відповідає вимогам вищевказаної норми права. Просить визнати недійсним договір № 430909861 від 20 березня 2020 року із усіма додатками, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України; визнати недійсною додаткову угоду від 27.03.2020 до Договору № 430909861 від 20.03.2020, укладену між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] та застосувати наслідки недійсності правочину передбачені ст. 216 ЦК України. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 27 червня 2023 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. 28 червня 2023 року від первісного позивача (ТОВ «ФК «ЄАПБ») надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що кредитний договір було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тобто договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, [PERSON] не заперечує факту укладення кредитного договору. Щодо нарахування відсотків зазначає, що жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору чи про зарахування та розподілення сплачених коштів відповідачем висловлено не було. Щодо підтвердження дійсності переходу права вимоги зазначає, що до позовної заяви надано саме витяги договорів факторингу та реєстрів боржників за кредитними договорами, оскільки реєстр боржників по кожному кредитному договору містить інформацію щодо заборгованості інших фізичних осіб, що є персональними даними та не підлягають розголошенню відповідно до законодавства, а саме Договір факторингу №20102022 від 20.10.2022. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 19 липня 2023 року від відповідача за зустрічним позовом - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просить в задоволенні зустрічного позову відмовити. Зазначає, що 20 березня 2020 року між первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 430909861. При укладенні договору про надання фінансового кредиту, клієнтом власноруч було зазначено рахунок позичальника, на який і було перераховано кредитні кошти. У відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні договорів. Сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредити, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Жодних заперечень з приводу того, що [PERSON] не погодився з умовами та правилами надання кредиту та додаткових угод під час укладення та підписання їх чи про зарахування та розподілення сплачених коштів відповідачем висловлено не було. Крім того звертає увагу, що ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеним договором з первісним кредитором, щодо яких виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит. У відповідності до умов кредитного договору кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні кредитних договорів. Вважає зустрічний позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки жодних заперечень з приводу того, що [PERSON] не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору чи про зарахування та розподілення сплачених коштів висловлено не було. Тому всі наведені твердження [PERSON] в зустрічному позові являються викладенням суб`єктивних міркувань щодо даної цивільної справи та намаганням уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 25 липня 2023 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 01 серпня 2023 року від відповідача за зустрічним позовом - ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просить позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення. Зазначає, що 20 березня 2020 року між первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 430909861, відповідно до умов якого фінансова установа надала позивачу кредит без конкретної споживчої мети, на суму 14000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору та зокрема п. 1.3., п. 1.4., 1.5. договору. Позивач являється постійним клієнтом фінансової установи і оспорюваний договір є не першим, що був укладений між Товариством і [PERSON] з подальшою оплатою останнім всіх процентів та виконанням всіх взятих на себе умов договорів у повному обсязі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Цивільний кодекс України прирівнює електронний правочин до письмового. Договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, таким чином, він є електронним договором, укладеним за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Позивач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, інформація про підпис міститься в договорі у вигляді QR-коду (ідентифікатор: JU8Z69S5). Зазначає, що фінансова установа виконала своє зобов`язання перед позивачем у повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позивача, що підтверджується платіжним дорученням від 20.03.2020 року. Факт отримання та користування грошовими коштами відповідно до умов договору позивачем визнається та не заперечується. Станом на сьогоднішній день, зобов`язання за договором належним чином не виконано з боку позивача у повному обсязі. В подальшому, розуміючи, що умови договору в частині повернення заборгованості можуть бути порушені позивачем, останній ініціював укладення шести додаткових угод з фінансовою установою на збільшення строку повернення заборгованості аби уникнути санкції за порушення зобов`язання у вигляді пені. Також в майбутньому позивач цілком свідомо тричі проявив волевиявлення на укладення додаткових угод зі збільшення суми договору. Щодо правомірної наявності у договорі умов про нарахування процентів зазначає, що договір містить умови про дисконтну (зменшену) та базову (звичайну) проценту ставку. У випадку, якщо позичальник сплачує грошові зобов`язання за кредитним договором належним чином у строк обумовлений договором, він користується зменшеною процентною ставкою, у випадку якщо позичальник не виконує зобов`язання у належний строк, пільгова дисконтна процентна ставка вже не застосовується, а сплачується звичайна. Тобто, уклавши договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та правил, які є невід`ємною частиною до нього. Позивач мав змоґу ознайомитись з умовами договору ще до його оформлення, отримав екземпляр договору на власну електронну пошту, а також мав вільний доступ до умов договору на сайті фінансової установи. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджуються довідкою про доставку електронного листа (а.с. 188). Одночасно у позовній заяві, відповіді на відзив та відзиві на зустрічну позовну заяву просив розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача за зустрічним позовом - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача за зустрічним позовом - ТОВ «Таліон плюс» у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін. [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити його позов, а у задоволенні первісного позову відмовити. Зазначив, що уклав електронний кредитний договір з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», який підписав електронним підписом в особистому кабінеті. Даний кредитний договір продовжував згідно додаткових угод. Зазначив, що вносив кошти на погашення кредиту, однак в 2020 році отримав важку травму, що утруднило сплату коштів. Окрім того, раніше користувався послугами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення первісного позову та просила задовольнити зустрічний позов [PERSON] , покликаючись на те, що відповідач не заперечує проти того, що отримав кредит у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». В матеріалах справи відсутні докази передачі права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до «Таліон плюс», тому ТОВ «ЄАПБ» є неналежним позивачем. В матеріалах справи є розрахунок заборгованості, однак не можливо проаналізувати порядок нарахування заборгованості, відповідач сплачував кошти по договору кредиту, що у відзиві визнається самим кредитодавцем в сумі 11700 грн, однак у наданому розрахунку немає граф зарахування коштів. Договір містить великі відсотки, та вважає такі умови несправедливими. Заслухавши пояснення [PERSON] та його представника [PERSON] , дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20 березня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №430909861 (далі - Договір) в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Предметом цього договору є надання товариством позичальнику кредиту без конкретної споживчої мети в сумі 14000 грн згідно з п.1.2. строком на 30 днів, з дисконтною процентною ставкою відповідно до п.1.3 в 0,39 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2. договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Згідно п. 4.4. Договору з урахуванням положень п. 1.3., п. 1.4., та п. 1.5.цього Договору, позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 142,74 відсотків річних за дисконтною ставкою або 622,20 відсотків річних за базовою ставкою. За змістом пункту 4.7. Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником і товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Окрім цього, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено ряд додаткових угод до Договору №430909861 від 20.03.2023 року, а саме: 27 березня 2020 року укладено додаткову угоду, якою продовжено строк, на який був наданий кредит, на сім днів; 15 квітня 2020 року - збільшено суму кредиту на 3400 грн; 17 квітня 2020 року - збільшено суму кредиту на 200 грн; 26 квітня 2020 року - продовжено строк, на який був наданий кредит, на тридцять днів; 26 травня 2020 року - продовжено строк, на який був наданий кредит, на один день; 26 травня 2020 року - продовжено строк, на який був наданий кредит, на двадцять дев`ять днів; 25 червня 2020 року - продовжено строк, на який був наданий кредит, на тридцять днів; 24 липня 2020 року - продовжено строк, на який був наданий кредит, на двадцять дев`ять днів; 01 серпня 2020 року - збільшено суму кредиту на 2400 грн (а.с. 128, 129,130, 131, 132, 133, 134, 135, 136). В підтвердження отримання відповідачем коштів за кредитним договором, відповідач за зустрічним позовом - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надав суду заявку на отримання коштів в кредит від 20.03.2020 року, довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомукаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та платіжні доручення від 20.03.2020, 17.04.2020, 15.04.2020, 01.08.2022 про те, що з рахунка ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано кошти на відповідний рахунок [PERSON] , що не заперечується і самим [PERSON] (а.с. 142, 143, 144, 145, 146, 147). Законом України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до ч.1, 2 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Таким чином, підписуючи договір №430909861 від 20.03.2020 року з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - JU8Z69S5, [PERSON] надав згоду на укладення даного договору та підтвердив, що ознайомлений з усіма істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена чинним законодавством (а.с. 5-7, 126-127). 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс» укладено Договір факторингу №20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон плюс» за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.8-9, 74-78) Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, у ньому боржником зазначений [PERSON] , який має заборгованість за кредитним договором № 430909861 в загальній сумі 49685,10 гривень, з яких: 19996,96 гривень - заборгованість по основному боргу, 29688,14 гривень - заборгованість за відсотками (а.с. 10, 79-82). Аналогічна сума заборгованості за кредитним договором № 430909861 відображена у зробленому ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунку заборгованості за період з 21.10.2022 по 30.04.2023 (а.с. 11, 96-97) Окрім указаних договорів, до позову долучено статутну документацію ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс». Згідно із ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Згідно позовної заяви кредитний договір № 430909861 від 20 березня 2020 року, заборгованість за яким є предметом цього позову, був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . В подальшому відповідно до Реєстру боржників № 101 від 29.09.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 430909861, яке, у свою чергу, передало вказане право вимогу позивачу - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Однак, позивачем не додано до позовної заяви даного договору факторингу № 28/1118-01, тобто не доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 430909861 від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», що унеможливлює встановити зміст (предмет) договору, за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №430909861. Сам же витяг з Реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, де боржником значиться відповідач і зазначений номер кредитного договору №430909861, з достовірністю не ідентифікує їх як сторону позичальника та предмет саме того договору, що укладався із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У своїй заяві ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило розглянути справу у їх відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. У зв`язку із цим у суду відсутні достатні та обґрунтовані підстави вважати, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 430909861 від 20 березня 2020 року, укладеного останнім із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Зазначене, у свою чергу, свідчить про недоведеність позивачем порушення його майнових прав, а відтак і наявності у нього права на подання цього позову до відповідача. Таким чином, враховуючи вище наведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову за недоведеністю заявлених вимог. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди, суд зазначає наступне. В силу вимог ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, четверта статті 202 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у статті 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Як вбачається зі змісту кредитного договору № 430909861 від 20.03.2020, в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, а саме: предмет договору (п. 1.1 Договору), строк договору (п. 1.2 Договору), інформація про відсотки за користування кредитом (п.п. 1.3-1.4 Договору, Додаток №1 до Договору), права та обов`язки сторін, розрахунок сукупної вартості та терміни платежів за кредитом тощо, яка передує укладенню договору, була надана позичальнику, що підтверджується дослідженими судом доказами. Як було зазначено вище, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір про надання кредиту, який підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором - JU8Z69S5, є укладеним між сторонами належним чином. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доказів того, що під час підписання оспорюваного кредитного договору позивач був обмежений у праві вибору кредитної установи та умов кредитування чи що є інші умови, які є несправедливими, матеріали справи не містять. Зі спірного кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Належних та допустимих доказів того, що в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов,з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому не містяться жодні положення, які Закон України «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем за зустрічним позовом таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. [PERSON] не доведено, що під час укладення кредитного договору йому не була надана повна інформація щодо кредиту, чи що при підписанні договору його введено в оману та приховано сукупну вартість кредиту, у зв`язку із чим він не зміг оцінити доцільність отримання кредиту на таких умовах. Позичальник при укладенні кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитися чи відмовитися від укладення договору. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово користувався послугами з надання кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач за зустрічним позовом, як на підставу позовних вимог, зокрема, щодо несправедливості умов кредитного договору, порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відносно нього, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсними договору та додаткової угоди - необґрунтовані та недоведені, у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що у задоволені первісного позову відмовлено, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі ст. ст. 6, 203, 215, 626, 628, 638 ЦК України,ст. ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію,ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed