Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

12 червня 2023 року позивач [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» (далі - відповідач), та з урахуванням уточнень, поданих 19.06.2023 року, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 89 446, 47 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 27 серпня 2021 року по 24 березня 2023 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, на посаді голови правління ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект». На момент припинення трудових правовідносин між сторонами 24.03.2023 року у роботодавця виникла заборгованість перед позивачем із виплати останньому заробітної плати в розмірі 89 446,47 грн., яка складається з: Вихідної допомоги за 6 місяців - 74 715,20 грн.; компенсації за невикористану відпустку - 30 216,60 грн.; окладу за 17 днів - 6 181,82 грн. При цьому, всього було нараховано -111 113,62 грн., та з них утримано: Військовий збір - 1 666,70 грн.; ПДФО - 20 000,45 грн., а всього утримано - 21 667,15 грн. Неодноразово Позивач звертався до Відповідача з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але до сьогоднішнього дня заробітна плата так і не виплачена. Позивач звертався до Відповідача з вимогою надати довідку про наявність заборгованості по заробітній платі, але отримав відмову. 13.06.2023 року, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовну заяву передано для розгляду судді Коваленко І.В. 14.06.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 21.06.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Витребувано у Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату [PERSON] на момент звільнення. У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 28.07.2023 року (Вх.№37343) до суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача - адвоката Василевич Д.С. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» просить відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову позивач посилається на наступне. Щодо відмінності між припиненням повноважень виконавчого органу та його звільненням. Права на отримання компенсації та вихідної допомоги у випадку завдання шкоди інтересам товариства його виконавчим органом. Відповідач вважає, що з урахуванням, недобросовісних та злонамірних дій позивача, наслідком яких стало доведення до межі банкрутства ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» та завдання Товариству мільйонних збитків, подача останнім позову про виплату будь яких компенсацій та вихідної допомоги - це прояв цинізму та зловживання правом. Адже по суті колишній Голова правління прагне отримати «вихідну допомогу» у розмірі, самостійно нарахованої заробітної плати за останні шість місяців, ті самі шість місяців протягом яких позивач нараховував та отримував заробітну плату, але вчиняв дії на шкоду інтересам відповідача. Системний аналіз положень пункту 5 частини 1 статті 41 КзПП та частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому, припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі N 510/456/17, від 04.02.2020 у справі N 915/540/16). Фактичні обставини, які зумовили збори акціонерів припинити повноваження позивача, як голови правління товариства, на підставі п.5.4.1 ст.41 КЗПП, полягають у наступному. Протягом 2020-2022 року позивач та міноритарні акціонери Відповідача - [PERSON] (якій станом на 4 квартал 2022 року належало 35643 акцій, що складало 9,9152 % від загальності кількості акцій Відповідача), [PERSON] (якому станом на 4 квартал 2022 належало 71896 акцій, що відповідно, становило 20% від загальності кількості акцій Відповідача) працювали у тісній взаємодії. Так, [PERSON] обіймала посаду фінансового директора ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект», на яку її призначено наказом Позивача, як Голови правління, №3-К від 19.01.2021, окрім того, на підставі договору № 11 від 09.12.2020, їй як Фізичній особі-підприємцю Позивач здав в оренду левову частину нерухомого майна - цілісного майнового комплексу, розташованого за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS] , розміщений на земельних ділянках за кадастровими №8000000000:66:237:0007; 8000000000:79:376:0002, загальною площею 11335,7 м2 (надалі за текстом - Майновий комплекс), набутий Відповідачем 31.05.1994 на підставі Договору купівлі-продажу державного майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Долговою З.М. та зареєстрованого в реєстрі за №2у-851. Також частину Майнового комплексу, за договором №2 від 01.12.2021 Позивач передав підконтрольній [PERSON] - ТОВ «Нео Лайф Компані». 28.10.2021 року з акціонером [PERSON] , який є сином [PERSON] , Позивач уклав договір оренди №37 та здав в оренду останньому, як фізичній особі-підприємцю, частину Майнового комплексу. Таким чином, Відповідач обґрунтовано допускає, що на фоні «тісної співпраці» Позивача, [PERSON] та [PERSON] у останніх виникли довірчі стосунки. Восени 2022 року акціонер [PERSON] , якому належить контрольний пакет акцій Відповідача, та акціонер [PERSON] повідомили інших акціонерів - [PERSON] , [PERSON] та Позивача про необхідність переобрання виконавчого органу ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект», враховуючи підозру у марнотратстві останнього, неефективне управління, внаслідок якого інші акціонери, недоотримували значні прибутки, а також закінчення терміну повноважень Позивача, як Голови правління. Враховуючи те, що діючий на той час склад Наглядової ради Товариства не мав кворуму для прийняття рішення щодо скликання та проведення загальних зборів акціонерів Товариства з причини смерті двох членів Наглядової ради, акціонери ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» [PERSON] та [PERSON] виступили ініціаторами проведення загальних зборів акціонерів. В акціонерному товаристві, особи, які ініціюють збори спочатку офіційно засобами зв`язку, направляють вимогу виконавчому органу Товариства (в нашому випадку Голові правління), потім приймають рішення про скликання зборів, укладають договір на проведення зборів з Публічним акціонерним товариством «Національний депозитарій України», як з єдиним в Україні суб`єктом, що уповноважений на проведення зборів акціонерів в період військового стану, та лише потім відбувається розсилка повідомлень акціонерам Товариства про скликання та проведення загальних зборів Товариства, при чому таке повідомлення надсилається акціонерам, не пізніше ніж за 30 днів до дати їх проведення. Наведене свідчить, що в силу законодавчих обмежень та перепон, процес підготовки зборів акціонерів та їх проведення займає не менше двох, двох з половиною місяців мінімум. Відтак, навіть коли є підозра в неефективному здійсненні управління Товариством, припинити повноваження (звільнити) керівника акціонерного товариства водночас неможливо, чим власне і скористався колишній Голова правління [PERSON] та наближені до нього акціонери [PERSON] та [PERSON] . Так, міноритарні акціонери [PERSON] та [PERSON] , усвідомлюючи, неминучість припинення повноважень Позивача, оскільки їх голосів не вистачить на зборах акціонерів для втримання його на посаді Голови правління, а відтак буде обрано новий непідконтрольний виконавчий орган, що стане перепоною у виведенні грошових коштів з Товариства, користуючись запасом часу до дати проведення зборів акціонерів, які мали відбутися 13.03.2023 року, організували фінансову оборудку метою якої було захопити контроль над ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» із штучним введенням процедури банкрутства Товариства та призначення «свого» розпорядника майна, що включила наступні етапи: 1 етап - нарощування штучної заборгованості Відповідача та 2 етап - переведення прибутку Відповідача від основного виду діяльності на ТОВ «Нео Лайф Компані», яка є підконтрольною акціонерам [PERSON] та [PERSON] . І етап передбачив укладання Договорів поруки та Договорів фінансової допомоги із ТОВ «Скай Лайф Компані», яке є підконтрольним акціонеру [PERSON] . Так, 18.11.2022 Позивач уклав з ТОВ «Скай Лайф Компані» 12 договорів відступлення права вимоги, за якими Відповідач відступило на користь ТОВ «Скай Лайф Компані» право вимоги дебіторської заборгованості за договорами оренди, укладеними між Відповідачем, як Орендодавцем, та третіми особами, як Орендарями, загалом на суму 2 622 568,55 грн. 18.11.2022, у той самий день, що й вищевказані Договори відступлення права вимоги з тим самим ТОВ «Скай Лайф Компані», ПрАТ «Укрмонтажспецкомплекг» уклало дванадцять ідентичних договорів поруки з №1 по №9 включно та з №11 по №13 включно (надалі разом - Договори поруки), за якими Товариство виступило Поручителем за заборгованістю за договорами оренди, тобто за своєю щойно відступленою дебіторською заборгованістю. Таким чином, всього за один день Відповідач внаслідок умисних протиправних дій Позивача та ТОВ «Скай Лайф Компані» в особі директора [PERSON] зменшило розмір своїх активів на суму 2 622 568,55 грн. та фактично перетворило свою дебіторську заборгованість у кредиторську на ту саму суму. Збільшуючи обсяги штучної заборгованості, у подальшому між Відповідачем та ТОВ «Скай Лайф Компані» були укладені Договори фінансової допомоги, згідно умов яких ТОВ «Скай Лайф Компані» зобов`язалося надати зворотну фінансову допомогу в загальному розмірі 1 695 000,00 грн, яку Відповідач зобов`язалось повернути до 16.01.2023,16.01.2023, 16.01.2023, та 15.01.2023 відповідно. Таким чином, за період з 18.11.2022-15.12.2022, тобто менше ніж за один місяць Позивач спільно з ТОВ «Скай Лайф Компані» за договорами поруки та за договорами фінансової допомоги утворили штучну заборгованість Відповідача на загальну суму 4 317 558. 55 гривень. При цьому, основним видом діяльності Відповідача є надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна. Згідно даних фінансової звітності ПрАТ «Укрмонтажспецкомплекг» чистий дохід від такої діяльності Товариства у 2022 році - 4 617, 8 грн., 2021 році становив 6206,4 тис. грн, 2020 році - 4 892,8 тис. грн., у 2019 році - 5488,8 тис. грн., у 2018 році - 4640,6 тис. грн. (одиниця виміру: тис. грн. з одним десятковим знаком). Тобто, в середньому прибуток Відповідача від здачі Майнового комплексу в оренду за 2018-2022 рр. становив 450 000,00 - 500 000,00 грн./місяць. За наведених обставин, Відповідач, хоча й з простроченням, але цілком могло розрахуватися із заборгованістю, яку штучно утворив Позивач, оскільки отримувало постійний щомісячний прибуток від здачі в оренду Майнового комплексу. Відтак, наступним етапом, щодо доведення до банкрутства ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» стало позбавлення доходу Товариства, від основного виду діяльності, із одночасним його переведенням на підконтрольну організаторам схеми компанію. Другим етапом було те, що 01.12.2022 Позивач від імені Відповідача, як Орендодавця, уклав договір оренди нерухомого майна №499 із ТОВ «Нео Лайф Компані», в особі представника Мошкіна В.В., за умовами якого сторони узгодили частину цілісного Майнового комплексу, загальною площею: 11 335,7 кв.м., а саме частину нежитлових будівель, площею: 3 918,00 кв.м., розміщених за адресою: [ADDRESS] , та частину нежитлових будівель, загальною площею: 7219,6 кв.м., розміщених за адресою: [ADDRESS] , передати у строкове платне користування строком на 10 років за щомісячною платою в розмірі 5 833.33 грн. (для більш наочного розуміння акціонерне товариство, основним видом діяльності, якого є оренда, практично весь свій Майновий комплекс, передало в оренду іншому товариству за ціною, якої не те, що не достатньо для внесення плати за землю, на якій таке майно розташоване, вказано! суми недостатньо, навіть, для виплати заробітної плати його керівнику). 08.12.2022 наведений вище договір оренди, згідно додаткового договору також посвідченого приватним нотаріусом КМНО Валігурою Г.В., було розірвано (можна лише припускати, з яких мотивів сторони вчинили вказаний правочин, однак, на думку ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» подібне обумовлене фактом заняття [PERSON] станом на 01.12.2022 в даному товаристві посади фінансового директора, а в ТОВ «НЕО ЛАЙФ КОМПАНІ» директора та засновника з частою в статутному капіталі в розмірі 99%, що згідно положень статті 92 ЦК України та статті 63 Закону України «Про акціонерні товариства», передбачає можливість покладення на неї збитків за укладення подібного договору). Цього ж дня, 08.12.2022 взамін Договору оренди №499, Позивач від імені Відповідача, як Орендодавця, уклав із ТОВ «Нео Лайф Компані» в особі представника Мошкіна В.В. договір оренди нерухомого майна, посвідчений Валігурою Г.В. приватним нотаріусом КМНО та зареєстрованого в реєстрі за №534, за яким передав увесь майновий комплекс, за виключенням 63,7 кв.м, належний Відповідачу, за ціною 5 833, 33 грн., наслідком чого стало позбавлення Відповідача права користування майном на десять років, а відтак і повністю прибутків від основного виду його господарської діяльності (надання в оренду власного нерухомого майна) та неможливістю проведення розрахунків з кредиторами. Третім етапом стало доведення Позивачем до неплатоспроможності Відповідача. Так, з урахуванням штучно створеної заборгованості за Договорами фінансової допомоги та Договорами поруки, укладеними з ТОВ «Скай Лайф Компані», засновником та директором якого є [PERSON] , а також переведення основного прибутку Відповідача на ТОВ «Нео Лайф Компані», засновником якого виступає мати [PERSON] - [PERSON] , у січні 2023 року у Відповідача виникла неспроможність сплачувати обов`язкові податки та збори, заробітну плату своїм працівникам, відтак Відповідач опинилось на межі банкрутства, про що Позивач красномовно повідомив акціонерів Відповідача у листі від №6 від 03.02.2023. У подальшому, організатори схеми по доведенню Товариства до банкрутства, звернулись до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі №910/42056/23 суд прийняв заяву ТОВ «Скай Лайф Компані» про відкриття провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект». Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.03.2023 у справі №910/2056/23 було відмовлено ТОВ «Скай Лайф Компані» у відкритті провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект». Рішенням позачергових дистанційних загальних зборів Відповідача, що відбулись 13.03.2023, та оформлені протоколом від 17.03.2023, ухвалено припинити повноваження [PERSON] , та обрати Головою правління Товариства - [PERSON] . Наразі, у зв`язку із недобросовісними та злонамірними діями колишнього Голови правління ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект», паралельно розглядаються судові спори щодо визнання укладених Позивачем від імені Відповідача договорів оренди, фінансової допомоги та поруки недійсними. Окрім того, 17.01.2023 акціонером Відповідача - [PERSON] до правоохоронних органів подана заява про злочин за фактом вчинення наведеної низки правочинів та наявності в діях осіб, які їх укладали, кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 Кримінального кодексу України. Наразі Подільським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №1202310507000086. На вимогу діючого голови правління - [PERSON] . Позивач відмовився звільняти кабінет, передавати від нього ключі, а також передати по акту прийму-передачі оригінали бухгалтерської та іншої документації Відповідача, печатки та штампи, матеріальні та інші цінності, зокрема, але не виключно: податкову звітність, звіти у фонди соціального страхування, статистичну звітність, фінансову звітність, баланси, особисті справи на співробітників, відомості про виплату заробітної плати співробітникам, накази та інші кадрові документи. Таким чином, станом на дату складання цього Відзиву, у Відповідача відсутні відомості щодо виплати заробітної плати співробітникам Відповідача, у тому числі відомостей щодо виплати заробітної плати самому Позивачу. Згідно зі статтею 92 ЦК України дієздатність юридичної особи здійснюється через її органи. Поняття дієздатності є цивілістичним, а отже, формування, зміна та припинення органів юридичної особи регулюються цивільним законодавством. Той факт, що члени колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособовий його керівник перебувають у трудових відносинах із товариством, не встановлює пріоритет трудового регулювання над цивільним, оскільки до цих відносин не може застосовуватися модель «роботодавець - працівник», властива трудовим відносинам. Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством. Поняття «припинення повноважень» не є тотожним поняттю «звільнення» (див. постанову Верховного Суду від 18.04.2023 № 552/3110/21) Таким чином, припинення повноважень члена виконавчого органу у відповідності до п.1 ч.1 ст. 41 КзПП може відбуватися, з будь яких причин, у тому числі у випадку негативного результату його діяльності, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі, винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця, одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, що охоплюється п.п.1-6 ч.1 ст.41 КзПП. Акціонер [PERSON] , напередодні Зборів, що мали відбутися 13.03.2023, звертався до Позивача з вимогою надати інформацію та документи щодо зобов`язань Товариства. Однак Позивач проігнорував таку вимогу, ймовірно по тій причині, що надавши документи, останній перед Зборами зафіксував би факт своїх винних дій, відтак звільнення Позивача відбулось би не за п.5 ч.1 ст. 41 КзПП, а за п.2 ч.1 ст. 41 КзПП, яка відповідно не передбачає будь-яких вихідних допомог. Таким чином, сторона Відповідача вважає, що у Позивача відсутнє право щодо вимоги виплати будь-якої вихідної допомоги, як недобросовісному керівнику, який довів Відповідача до неплатоспроможності, відмовився повернути документи Відповідача, його печатки та штампи, звільняти кабінет голови Правління та приховував від загальних зборів документи, що підтверджують його винні дії у доведенні Відповідача до банкрутства. Щодо фальсифікації Позивачем доказів, а саме довідки від бухгалтерії ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект», Відповідач зазначив, що станом на 23.05.2023 у Товаристві офіційно працевлаштований тільки його Голова правління. Відтак ані бухгалтерії, ані бухгалтерів штатним розписом ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» не передбачено. Окрім того, форма довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) затверджена Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який затверджений постановою КМУ від 26 вересня 2001 №1266. У довідці зазначається: місяці розрахункового періоду, кількість календарних (на вимогу Фонду соціального страхування України - робочих) днів у розрахунковому періоді, за винятком календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, заробітна плата (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески, сума страхових внесків та/або єдиного внеску, сплачена застрахованою особою, розмір єдиного внеску для відповідної категорії застрахованих осіб згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Позивач відмовився передавати новообраному Голові правління Відповідача по акту приймання-передачі оригінали бухгалтерської та іншої документації Відповідача, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності, зокрема, але не виключно: податкову звітність, звіти у фонди соціального страхування, статистичну звітність, фінансову звітність, баланси, особисті справи на співробітників, відомості про виплату заробітної плати співробітникам, накази та Інші кадрові документи, що підтверджується актом про відмову від 11.04.2023 року. Через вказані обставини Відповідач позбавлене фізично можливості надати довідку про виплату заробітної плати Позивачу. Однак, зазначене не спинило Позивача й у справі №755/7233/23, де останній самостійно будучи уже звільненим з посади сфальсифікував таку довідку, на що звернув увагу суд та відповідно відмовив у видачі судового наказу. Щодо розрахункового листа за Березень 2023, наданого Позивачем до позовної заяви, то Відповідач заперечував видачу Позивачу розрахункових листів, в силу тих обставин, що саме Позивач відмовився передати документи новообраному Голові правління Товариства, в тому числі ті, що стосуються нарахування та виплати заробітної плати. Окрім того, наданий Позивачем до позовної заяви розрахунковий листок за Березень 2023 ніким не підписано та не засвідчено, що унеможливлює перевірку даних, які в ньому містяться. Заперечуючи проти наданих Позивачем розрахунків нарахованої заробітної плати, в яких останній надав розрахунки відпустки для визначення розміру компенсації за невикористану відпустку за березень 2022 - лютий 2023 та розрахунок вихідної допомоги за вересень 2022 - лютий 2023, Відповідач вказував на те, що дані документи підписано «Гол. бухгалтер», без проставлення прізвища, ім`я, по-батькові та дати видачі цих розрахунків. Окрім того підпис, що міститься на цих розрахунках відрізняється від підпису Позивача та його представника. У Товаристві офіційно працевлаштовані 3 (три) особи, серед яких відсутня посада Головного бухгалтера. Звертав увагу суду на те, що згідно поданих Позивачем відомостей до ДПІ У Дніпровському районі ГУДПС у місті Києві 31.01.2023, обов`язки з ведення бухгалтерського обліку на підприємстві Позивач поклав сам на себе, у зв`язку із звільненням Головного бухгалтера [PERSON] - 25.01.2023. Відтак, як станом на день припинення повноважень Позивача, так і на сьогоднішній день Головний бухгалтер у ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» - відсутній. На думку Відповідача, Позивач сфальсифікував даний доказ, а тому в силу ст. 78 ЦПК України, суд не може брати його до уваги. Відповідач звертає увагу суду на зазначення у позові недостовірної інформації в тій частині, де Позивач стверджує, що «неодноразово звертався до Відповідача з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але до сьогоднішнього дня так і не виплачена заробітна плата», «Позивач звертався до Відповідача з вимогою надати довідку про наявність заборгованості по заробітній платі, але отримав відмову», оскільки на підтвердження зазначених доводів Позивач не надає жодного доказу. Відповідач заперечує отримання від Позивача будь-яких вимог та документів, як і заперечує факт направлення Позивачу відмов в отриманні документів. Навпаки наголошує на тому, що усі відомості по заробітній платі Позивач протиправно не передає новообраному Голові правління ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» Злих М.М. Окрім того, Відповідач заперечував, що вимоги Позивача є такими, які дають підстави для звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на те, що Позивачем ставиться вимога про стягнення вихідної допомоги, яка не є вимогою, при пред`явленні якої Позивач звільняється від сплати судового збору. Посилаючись на норми ст.2 Закону України «Про оплату праці», згідно з якою до структури заробітної плати відноситься основна та додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати, та на те, що така структура заробітної плати відображена також у Інструкції зі статистики заробітної плати (далі - Інструкція), затвердженій наказом Держкомстатистики України від 13.01.2004 №5, зареєстрованим у МЮУ 27.01.2004 року за № 114/8713, звертав увагу на те, що згідно п.1.3 Інструкції, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору та суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці (пункти 3.8 і 3.9 Інструкції). Таким чином, Відповідач звертав увагу суду на те, що вихідні допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати такої допомоги) не належать до структури заробітної плати, тобто не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (пункт 34); від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 60)), від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц). Оскільки Позивачем заявлено вимоги, не пов`язані із виплатою заробітної плати, за такі вимоги повинен бути сплачений судовий збір у розмірі та порядку відповідно до Закону України «Про судовий збір». 28.07.2023 року разом з відзивом на позовну заяву, надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Василевич Д.С. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 30.08.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва постановлено витребувати докази у Відповідача по справі - довідку про наявність нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] . 30.08.2023 року (Вх.№42691) та (Вх.42695) представником відповідача [PERSON] подані до суду клопотання про зупинення провадження у справі №755/7814/23 до набрання законної сили судовим рішенням або закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120231050700086, а також клопотання про зупинення провадження у справі №755/7814/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/15005/22 за позовом [PERSON] до ТОВ «Нео Лайф Компані», ПП «Спенсерс», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору оренди та стягнення збитків, завданих акціонерному товариству внаслідок вчинення оскаржуваного договору оренди. 04.09.2023 року (Вх.№43674) до суду засобами поштового зв`язку від представника позивача - адвоката Ширченко Л.В. надійшла відповідь на відзив. Так, щодо тверджень Відповідача у відсутності у Позивача права на отримання компенсацій та вихідної допомоги, у зв`язку із завданням шкоди інтересам підприємству його виконавчим органом, представник позивача зазначила, що Відповідач не надав жодних доказів по зазначеним звинуваченням та необґрунтовано паплюжить гідність людини, яка чесно працювала на підприємстві багато років. Всі перераховані Відповідачем обставини, такі як: нарощування штучної заборгованості Відповідачу; переведення прибутку Відповідача від основного виду діяльності на ТОВ «Нео Лайф Компані»; доведення до неплатоспроможності Відповідача не відповідають дійсності. Позивач вважає такими, що не відповідають дійсності твердження Відповідача про те, що новий голова правління, вступивши на посаду, неодноразово звертався до Позивача з вимогою звільнити кабінет голови правління від особистих речей, передати ключі від кабінету та по акту приймання-передачі: оригінали бухгалтерської та іншої документації Відповідача, печатки, штампи, матеріальні та інші цінності, зокрема, але не виключно: податкову звітність, звітність у фонди соціального страхування, статистичну звітність, фінансову звітність, баланси, особисті справи на співробітників, відомості про виплату заробітної плати співробітникам, накази та кадрові документи, оскільки таких документів у Позивача ніколи в кабінеті не було та ніхто не звертався до нього з такими питаннями. Позивач вказує, що на початку травня 2023 року акціонер Товариства [PERSON] здійснив рейдерське захоплення підприємства, заблокував доступ до приміщення і всі вищезазначені документи опинилися в руках акціонера [PERSON] . Отже ствердження того, що відсутні документи щодо виплати заробітної плати співробітникам акціонерного товариства є звичайний наклеп та спосіб ухилитися від сплати заборгованості по заробітній платі звільненим працівникам акціонерного товариства. Також, на думку Позивача, не підтверджена належними доказами заява Відповідача про те, що припинення повноважень члена виконавчого органу відбулося на підставі негативного результату його діяльності, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі, винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця, одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства. Щодо звинувачень у фальсифікації Позивачем доказів, то Позивач вказав, що на початку травня 2023 року акціонером Товариства [PERSON] , який має контрольний пакет акцій Відповідача, було здійснено рейдерський захват підприємства, заблоковано доступ до приміщення, і всі вищезазначені документи опинилися в руках акціонера [PERSON] . Виходячи з цього, Позивач не мав можливості звернутися до нового голови правління акціонерного товариства для отримання довідки про заборгованість по заробітній платі належної форми. Щодо невідповідності позову вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України в частині сплати судового збору, Позивач посилався на роз`яснення Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Щодо стягнення вихідної допомоги, то Позивач послався на Постанову Великої палати Верховного суду від 18.03.2020 року по справі №711/4010/13, у якій відображено, що у рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційний суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Крім того, Конституційний суд України у тому рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. 13.09.2023 року (Вх.№45111) до суду на виконання вимог ухвали суду від 30.08.2023 про витребування доказів надійшла заява від представника Відповідача Злих М.М. про неможливість надання витребуваної судом довідки про наявність нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати з підстав, викладених у відзиві на позов. 21.09.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, до набрання законної сили судовим рішенням у господарській справі №910/15005/22 за позовом [PERSON] до ТОВ «Нео Лайф Компані», ПП «Спенсерс», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договору оренди та стягнення збитків, завданих акціонерному товариству внаслідок вчинення оскаржуваного договору оренди. Окрім того, цією ж ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, до набрання законної сили судовим рішенням або закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1202310507000086 від 17.01.2023 року. У судовому засіданні, яке відбувалось 21.09.2023 року, позивач та його представник - адвокат Ширчеенко Л.В. підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, надали пояснення щодо обставин справи, аналогічні викладеним у позові та у відповіді на відзив. Уповноважений представник Відповідача у судове засідання не з`явився, про час, місце те дату судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, надавши оцінку в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Позивач [PERSON] з 01 травня 1998 року по 24 березня 2023 року перебував у трудових відносинах з Відповідачем - ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» та обіймав різні посади, що підтверджується записами у трудовій книжці. (а.с.3 т.1) Так, згідно відомостей трудової книжки Позивача Серії [NUMBER] , з 01.05.1998 року [PERSON] був прийнятий на посаду заступника генерального директора Акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» на підставі наказу №41 від 23.04.1998 року. З 27.08.2001 року [PERSON] був призначений на посаду Голови Правління Акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» на підставі наказу №09-к від 27.08.2001 року. З 27.10.2006 року [PERSON] був звільнений, у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі наказу №08-к від 27.10.2006 року. З 30.01.2007 року [PERSON] був прийнятий Головою Правління Закритого Акціонерного Товариства «Укрмонтажспецкомплект» на підставі наказу №01-к від 30.01.2007 року. 16.02.2012 року Закрите Акціонерне Товариство «Укрмонтажспецкомплект» перейменоване у Приватне акціонерне товариство «Укрмонтажспецкомплект» (ПрАТ «УМСК» на підставі наказу №01 від 16.02.2012 року. 17.03.2023 року на засіданні позачергових загальних зборів акціонерів Товариства, які проводились дистанційно відповідно до Тимчасового порядку скликання та дистанційного проведення загальних зборів акціонерів та загальних зборів учасників корпоративного інвестиційного фонду, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 16.04.2020 №196, акціонерами з питання 15-го порядку денного було прийнято наступне рішення: «Припинити повноваження Голови Правління Товариства [PERSON] з дати прийняття цього рішення». (а.с.82-101 т.1). На підставі рішення позачергових дистанційних загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» від 17 березня 2023 року (протокол від 17 березня 2023 року) Головою Правління ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» М.Злих було видано наказ №17/03-2 від 17.03.2023 року «Про звільнення [PERSON] », відповідно до якого: наказано звільнити з посади Голови Правління Приватного акціонерного товариства «Укрмонтажспецкомплект» - [PERSON] , з ініціативи роботодавця згідно пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України. (а.с.4, 104 т.1) Згідно наявних у трудовій книжці Позивача записів, 24.03.2023 року [PERSON] був звільнений з посади Голови Правління згідно п.5 ст41 КЗпП України на підставі наказу №17/03-2 від 17.03.2023 року. Згідно розрахункового листка за березень 2023 року Позивачу нарахована до виплати сума у розмірі 89 446,47 грн., яка складається з: Вихідної допомоги за 6 місяців - 74 715,20 грн.; компенсації за невикористану відпустку - 30 216,60 грн.; окладу за 17 днів - 6 181,82 грн. При цьому, всього було нараховано -111 113,62 грн., а з них утримано: Військовий збір - 1 666,70 грн.; ПДФО - 20 000,45 грн., а всього утримано - 21 667,15 грн. (а.с.15 т.1) Неодноразово Позивач звертався до Відповідача з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але до сьогоднішнього дня заробітна плата так і не виплачена. Позивач звертався до Відповідача з вимогою надати довідку про наявність заборгованості по заробітній платі, але отримав відмову. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб. Згідно із ст. 44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний заробіток. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КзПП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. В силу імперативної вказівки закону на роботодавця покладається обов`язок видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. ( стаття 49 КЗпП України) Нормою ч. 1 ст. 83 КзПП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. В умовах спрощеного режиму розмір заробітної плати визначається трудовим договором з урахуванням встановленого законом мінімального рівня оплати праці, а заробітна плата виплачується працівнику у строки, встановлені цією статтею, та визначені трудовим договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. У статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із статтею 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Суд враховує висновок постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №711/4010/13, згідно якого: «у рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Крім того, Конституційний Суд України у тому рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат». На підтвердження наявної у Відповідача перед Позивачем заборгованості при звільненні Позивач надав розрахунковий листок за березень 2023 року без підпису та печатки роботодавця, з якої вбачається що Позивачу [PERSON] належить до виплати сума у розмірі 89 446,47 грн., яка складається з: Вихідної допомоги за 6 місяців - 74 715,20 грн.; компенсації за невикористану відпустку - 30 216,60 грн.; окладу за 17 днів - 6 181,82 грн. При цьому, всього було нараховано -111 113,62 грн., а з них утримано: Військовий збір - 1 666,70 грн.; ПДФО - 20 000,45 грн., а всього утримано - 21 667,15 грн. Окрім того, Позивач надав розрахунок відпустки з відображенням кількості відпрацьованих ним днів за період з березня 2022 року по лютий 2023 року, з відображенням інформації про розмір щомісячного заробітку, на підставі якої було розраховано розмір компенсації за невикористану відпустку. А також надав розрахунок вихідної допомоги у розмірі 74 715, 20 грн. Твердження Відповідача про фальсифікацію Позивачем вказаних розрахунків суд не приймає до уваги, оскільки в силу імперативної вказівки закону саме на роботодавця покладається обов`язок видати працівникові на його вимогу довідку про розмір заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подавати клопотання про витребування доказів судом. Суд, за клопотанням позивача, шляхом постановлення ухвал від 21.06.2023 року та від 30.08.2023 року вживав заходів щодо витребування у Відповідача довідки про наявність нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] , Посилання Відповідача про неможливість надати таку довідку через відмову самого Позивач передати документи новообраному Голові правління Товариства, в тому числі й ті, що стосуються нарахування та виплати заробітної плати, на підтвердження чого Відповідач надав Акт про відмову від передачі документів, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Як убачається зі змісту наданого Акту «Про відмову від передачі документів та майна за Вимогою Голови правління ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» від 07 квітня 2023 року, складеного та підписаного адвокатом Таран О.В. та Головою правління ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект», Позивачу повідомлено: «про необхідність передати по акту приймання-передачі оригінали правоустановчих документів, бухгалтерської та іншої документації, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності, згідно переліку…» і далі за текстом: « [PERSON] повідомлено про те, що в нього немає запитуваних документів, кабінет звільняти не буде, оскільки вважає що він діючий Голова правління, передавати йому нічого». Посилання Відповідача на даний Акт, як на доказ відсутності у Відповідача можливості надати суду довідку про наявність нарахованої, але не виплаченої Позивачу заробітної плати через те, що всі документи знаходяться у Позивача, суд вважає безпідставним, оскільки викладена в ньому інформація є суперечливою. Так, у Акті міститься вимога до Позивача передати Відповідачу, серед іншого, печатку ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект». Разом з тим, на самому ж Акті міститься відтиск печатки ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект», що вказує на наявність у Відповідача печатки Товариства у день складання Акту. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Згідно наданого Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманого на запит [PERSON] від 17.07.2023 року, станом на 17.07.2023 керівником юридичної особи (Код ЄДРПОУ) є Злих Микола Миколайович. Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, а саме: зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи відбулась 24.03.2023 о 08:14:28. (а.с.115-123 т.1) Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» регулюються відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, у тому числі вказаним законом визначені вимоги щодо обсягу документів, що подаються заявником для державної реєстрації юридичної особи або для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі. Отже, наданий Відповідачем Витяг з ЄДРПОУ, отриманий на запит [PERSON] від 17.07.2023 року, свідчить про те, що з метою реєстрації змін керівника або відомостей про керівника юридичної особи, яка відбулась 24.03.2023, вочевидь, відбулась з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», а саме для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, зокрема, змін керівника або змін відомостей про керівника, Відповідач, окрім рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, надав оформлений та завірений належним чином установчий документ юридичної особи, в даному випадку Статут. Без надання вказаних документів державному реєстратору для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, суперечить діючому законодавству України. Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Виходячи з конституційного принципу невинуватості, суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявність на стадії досудового розслідування, як на підставу своїх заперечень проти позову, кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12023105070000086 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України по факту укладення 08.12.2022 року посадовою особою ПрАТ «Укрмонтажспецкомплект» договору оренди №534 з ТОВ «Нео Лайф Компані» та заволодіння шляхом обману грошовими коштами акціонера вказаного ПрАТ [PERSON] на суму, яка встановлюється. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Водночас, будь-яких доказів, які б спростовували вину відповідача, на яке покладено обов`язок своєчасності здійснення розрахунків з працівниками, до справи не долучено. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що Відповідач, як роботодавець, при звільненні Позивача та до теперішнього часу, порушуючи вимоги статті 116 КЗпП України, не здійснив Позивачу, як працівнику, при його звільненні виплати сум, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат, а тому заявлені позовні вимоги про стягнення заробітної плати в розмірі 74 715, 20 грн., підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору, то на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved