Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

29.08.2023 до суду з Вінницького районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа № 128/2845/23 за заявою [PERSON] , [PERSON] про розірвання шлюбу за заявою подружжя. Заява мотивована тим, що Оратівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 24.11.2017 було зареєстровано шлюб між заявниками. Від даного шлюбу [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, тому заявники вважають, що шлюб підлягає розірванню. Крім того, заявники зазначили, що між ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, та розміру аліментів, про що вони уклали нотаріально посвідчений договір від 03.07.2023. Ухвалою суду від 31.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи на 28.09.2023. Заявники [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи № 128/2845/23, в судове засідання 28.09.2023 не з`явилися. При цьому, 13.09.2023 та 14.09.2023 до суду надійшли відповідні заяви заявників про розгляд справи без їх участі, у яких також зазначено, що заявлені вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримують в повному обсязі та просять суд розірвати укладений між ними шлюб. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи № 128/2845/23, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 24.11.2017 Оратівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 42. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.05.2018 у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . 03.07.2023 [PERSON] та [PERSON] уклали договір, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В., про сплату аліментів на дитину, зі змісту якого вбачається, що оскільки [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з матір`ю, [PERSON] надає [PERSON] кошти на утримання малолітньої дитини (аліменти) щомісяця у виді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін складає 2000,00 грн. Спільного господарства заявники не ведуть, на примирення не згодні, між ними досягнуто згоди щодо сплати аліментів на дитину, а тому вони вважають, що подальше збереження сім`ї є неможливим. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. В статті 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У відповідності до ст.ст. 104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Отже, зважаючи на те, що спільна заява подружжя про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права та права їхньої малолітньої дитини, а також враховуючи те, що сторони досягли згоди щодо розміру аліментів шляхом укладення договору про сплату аліментів, суд вважає, що шлюб між заявниками підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved