Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що ДП «Криворізька теплоцентраль» 16 березня 2017 року було перетворено у ПАТ «Криворізька теплоцентраль», а потім було перейменовано на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», яке здійснює постачання теплової енергії споживачам, які відповідно до Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», Постанови Кабінету Міністрів України № 630 от 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» зобов`язані щомісячно здійснювати плату за послуги з теплопостачання. Оскільки АТ «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуги з постачання теплової енергії, 01.10.2021 року на своєму офіційному сайті розмістила Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання, а протягом 30 днів з дня його опублікування заперечень від відповідача не надійшло, то з 01.11.2021 року з відповідачем фактично було укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Позивачем надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких відповідач не відмовлявся та за користування якими проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. Натомість, через несплату за користування тепловою енергією відповідачем по [ADDRESS] (площею 157,2 кв. м.) у м. Кривому Розі, власником якого є відповідач, за період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 року утворилась заборгованість на суму 127982,31 грн., а також за абонентське обслуговування в сумі 130,50 грн. При цьому факт поставки теплової енергії у такий період підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок [ADDRESS] , а подача та припинення подачі теплоносія здійснюється на виконання рішень Виконкому Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону. Відповідно до ст. 625 ЦК через несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати спожитих послуг відповідач має сплатити на користь позивача також 3% річних в сумі 3769,87 грн. та інфляційні втрати в сумі 4586,66 грн. Також за умовами типового договору (п. 45) відповідачу була нарахована пеня в сумі 22209,88 грн. На підставі переліченого просив суд стягнути з відповідача суму боргу в загальному розмірі 158679,22 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2684 грн. Не погоджуючись із поданим позовом, представник відповідача, [PERSON] , подав відзив на позов, вказуючи, що покази приладу обліку на буд. [ADDRESS] були зняті представниками позивача без участі споживачів такого будинку, що свідчить про недоведеність таких показів для обрахунку сум за спожиту теплову енергію за відсутності також даних загальної опалювальної площі всього будинку, а наявні в справі розрахунки та акти передачі-прийняття теплової енергії не підписані відповідачем та не містять інформації щодо загальних показників приладу обліку теплової енергії, внаслідок чого заявлені вимоги про стягнення боргу за спожиту теплову енергію не підлягають задоволенню, як й похідні вимоги щодо застосування штрафних санкцій та сум за ст. 625 ЦК. Також вказував, що представниками позивача необґрунтовано було проведено застосування тарифу як для категорії «інші споживачі» при нарахуванні сум спожитої теплової енергії відповідачу, оскільки облік спожитої теплової енергії ведеться через один загально будинковий прилад обліку в буд. [ADDRESS] , а належне відповідачу нежитлове приміщення входить до складу такого багатоквартирного будинку, тому витрати на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для такого будинку не можуть тарифікуватися іншим чином ніж як для категорії споживачів «населення» в тому числі й для відповідача, внаслідок чого застосування категорії «інші споживачі» для нарахування витрат з опалення відповідачем є протиправним. На підставі переліченого просив відмовити у задоволенні позову повністю. У відповіді на відзив представник позивача вказувала, що у буд. [ADDRESS] встановлено один комерційний прилад обліку теплової енергії, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку пропорційно загальній площі приміщень, а обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є Гкал. Додатково представник надав інформацію по житловому будинку [ADDRESS] із зазначенням фактичного споживання послуг з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 р. по 31.03.2023 р. з урахуванням обсягу спожитої теплової енергії на опалення нежитлового приміщення відповідача на підставі показань лічильника буд. [ADDRESS] . Зазначала також, що у листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.03.2015 року № 2450/15/61-15 було роз`яснено, що оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники чи користувачі квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, а для власників нежитлових приміщень застосовується тариф як для «інші споживачі», тому оскільки відповідач споживав теплову енергію для обігріву належного йому на праві приватної власності нежитлового приміщення, то при розрахунках вартості наданих йому послуг застосовується тариф для категорії «інші споживачі», а не «населення». Враховуючи зазначене просила задовольнити позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» у повному обсязі. Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник позивача, [PERSON] , не висловила заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ані відповідач, [PERSON] , ані його представник, [PERSON] , також не висловили заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. На підставі переліченого суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання. На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Факт поставки теплової енергії у спірний період підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок [ADDRESS] від 27.10.2021 року, 01.04.2022 року, 03.11.2022 року, 23.03.2023 року відповідно, а подача та припинення подачі такого теплоносія здійснювалась на виконання рішень Виконкому Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону від 22.09.2021 р., 23.03.2022 р., 28.09.2022 р., 22.03.2023 р. За п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку, зокрема, загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів. Суд встановив, що у буд. [ADDRESS] встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актом технічного огляду приладів обліку теплової енергії від 27.10.2021 року, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснювався з урахуванням такого приладу комерційного обліку та відповідно пропорційно опалювальній площі приміщення. Відповідно до актів передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг): № 6499 від 30.11.2021 р. відповідачу у листопаді 2021 р. поставлено 2,57 Гкал теплової енергії на суму 18879,49 грн., з яких абонентське обслуговування 5,85 грн.; № 9898 від 31.12.2021 р. відповідачу у грудні 2021 р. поставлено 3,62 Гкал теплової енергії на суму 21980,84 грн., з яких абонентське обслуговування 5,85 грн.; № 563 від 31.01.2022 р. відповідачу у січні 2022 р. поставлено 3,38 Гкал теплової енергії з урахуванням абонентського обслуговування на загальну суму 25870,46 грн.; № 3981 від 28.02.2022 р. відповідачу у лютому 2022 р. поставлено 2,4 Гкал теплової енергії та з абонентського обслуговування на загальну суму 18493,35 грн.; № 84811 від 02.03.2022 року було перераховано відповідачу поставлену теплову енергію на суму 25631 грн.; № 10330 від 31.03.2022 р. відповідачу у березні 2022 р. поставлено 2,24 Гкал теплової енергії та з абонентського обслуговування на загальну суму 15496,22 грн.; № 3191 від 30.04.2022 року було перераховано відповідачу поставлену теплову енергію на суму 1315,69 грн.; № 13584 від 30.04.2022 р. відповідачу у квітні 2022 р. надано послугу з абонентського обслуговування на суму 7,28 грн.; № 15456 від 31.05.2022 р. послугу з абонентського обслуговування 7,28 грн.; № 17101 від 30.06.2022 р. послугу з абонентського обслуговування 8,00 грн.; № 18788 від 31.07.2022 р. послугу з абонентського обслуговування 8,00 грн.; № 20401 від 31.08.2022 р. послугу з абонентського обслуговування 8,00 грн.; № 22038 від 30.09.2022 р. послугу з абонентського обслуговування 8,00 грн.; № 24673 від 31.10.2022 р. послугу з абонентського обслуговування 8,00 грн.; № 25865 від 30.11.2022 р. відповідачу у листопаді 2022 р. поставлено 1,61 Гкал теплової енергії з урахуванням абонентського обслуговування на суму 8612,26 грн.; № 30879 від 31.12.2022 р. відповідачу у грудні 2022 р. поставлено 2,36 Гкал теплової енергії з урахуванням абонентського обслуговування на загальну суму 12620,46 грн.; № 534 від 31.01.2023 р. відповідачу у січні 2023 р. поставлено 2,47 Гкал теплової енергії та з абонентського обслуговування на загальну суму 13208,32 грн.; № 4187 від 28.02.2023 р. відповідачу у лютому 2023 р. поставлено 2,55 Гкал теплової енергії та з абонентського обслуговування на загальну суму 13635,86 грн.; № 8329 від 31.03.2023 р. відповідачу у березні 2023 р. поставлено 1,16 Гкал теплової енергії та з абонентського обслуговування на загальну суму 6207,68 грн., які були надіслані відповідачу. Також в судом було досліджено детальний розрахунок обсягу спожитої теплової енергії [PERSON] щодо нежитлового приміщення 87 в буд. [ADDRESS] за період з листопада 2021 року по березень 2023 року включно, де вказана загальна площа житлового будинку, площа спірного нежитлового приміщення, обсяг теплової енергії на опалення, обсяг спожитої теплової енергії на опалення такого приміщення із вказівкою тарифу та визначенням загальної суми витрат на опалення приміщення відповідача. Крім того представниками позивача було надано суду інформацію щодо споживання теплової енергії за комерційним приладом обліку усього житлового будинку [ADDRESS] , де розташоване нежитлове приміщення відповідача, що підтверджується актами, складеними представниками позивача та ОСББ «Затишок КР 129». Внаслідок наведеного обґрунтування, суд відкидає посилання представника відповідача на те, що показання загально будинкового приладу обліку теплової енергії в буд. [ADDRESS] були зняті представниками позивача без участі споживачів такого будинку, а також посилання на недоведеність таких показів для обрахунку сум за спожиту теплову енергію Крім цього суд не приймає до уваги доводи представника [PERSON] щодо відсутності підписів відповідача в актах передачі-прийняття теплової енергії, оскільки такі були надіслані позивачем на адресу [PERSON] та отримані ним. Суд також вказує, що за п. 1.5 «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання», затвердженого постановою НКРЕКП від 25.06.2019 року № 1174, тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі. Згідно із листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 18.03.2015 року № 2450/15/61-15, роз`яснено, що оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники/користувачі житлового будинку, квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання, а інші особи, які не підпадають під зазначені категорії, здійснюють оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами для «інших споживачів». Встановивши, що відповідач є власником нежитлового приміщення у житловому будинку [ADDRESS] , тому отримує за таким приміщенням послугу з постачання теплової енергії не для задоволення власних житлово-побутових потреб, а для обігріву нежитлового приміщення, то суд дійшов висновку, що [PERSON] повинен сплачувати за вказану послугу по тарифам, встановленим для категорії споживачів «інші споживачі». Аналогічна за змістом правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 22 лютого 2018 року по справі № 359/7497/16-ц та від 28 листопада 2018 року по справі № 361/6987/13-ц. Отже, суд відкидає посилання представника відповідача на те, що представниками позивача необґрунтовано було проведено нарахування витрат на опалення приміщення [PERSON] із застосуванням тарифу для категорії «інші споживачі». Таким чином суд встановив, що за показаннями приладу комерційного обліку у період з 01.11.2021 р. по 31.03.2023 р. відповідачем було спожито теплову енергію на загальну суму 127982,31 грн. та з абонентського обслуговування на загальну суму 130,50 грн., що підтверджується розрахунками позивача. Отже, судом було встановлено через неналежне проведення оплат за надану теплову енергію за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] за період з 01.11.2021 р. по 31.03.2023 р. заборгував позивачу 127982,31 грн., за абонентське обслуговування - 130,50 грн., а всього 128112,81 грн. Згідно із п. 45 Типового договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення. Таким чином представники позивача провели нарахування відповідачу боргу з пені в сумі 22209,88 грн. за період з 3 січня 2022 року по 21 липня 2023 року. Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. Так на підставі наданих суду розрахунків представника позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості споживача вбачається, що останній заборгував за спірний період позивачу з 3% річних в розмірі 3769,87 грн. та з інфляційних втрат у розмірі 4586,66 грн., нарахованих з 03.01.2022 року по 21.07.2023 р. Суд зауважує також, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату наданих житлово-комунальних послуг. Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 квітня 2023 року та від 6 жовтня 2023 року вбачається, що власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] площею 157,2 кв. м. є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2008 року. При цьому дане приміщення знаходиться у багатоквартирному житловому будинку. Враховуючи викладене вмотивування, суд зазначає, що саме відповідач, [PERSON] , повинен відповідати за пред`явленими до нього позовними вимогами, як власник нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , тому повинен сплатити борг, що утворився за такою адресою за період заявлених позовних вимог, тобто з 01.11.2021 р. по 31.03.2023 р. включно. Суд також вказує, що за Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». було в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Однак, враховуючи те, що відповідачем приміщення використовуються не для постійного проживання, враховуючи статус нерухомого майна [PERSON] , як нежитлового приміщення, то суд дійшов висновку, що позивач нараховував відповідачу відповідні санкції та суми за ст. 625 ЦК за прострочення оплати послуг з теплопостачання вірно за тарифом для категорії «інші споживачі», а не для категорії «населення», бо таке приміщення не призначене для проживання, а використовується у інший спосіб. Отже, в даному випадку не підлягає застосуванню положення Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" щодо заборони та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань й процентів річних, нарахованих на заборгованість, оскільки вона стосується категорії саме «населення». Аналогічна правова позиція була викладена Дніпровським апеляційним судом в постанові 17 липня 2023 року по справі № 214/5827/22. Таким чином суд дійшов переконання, що заявлені та підтвердженні в судовому засіданні позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до відповідача підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] боргу з наданої теплової енергії в сумі 127982,31 грн., за абонентське обслуговування 130,50 грн., з 3% річних 3769,87 грн., з інфляційних втрат 4586,66 грн., а також з пені 22209,88 грн., а загалом 158679,22 грн. За ст. 141 ЦПК суд також стягує на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» з відповідача витрати позивача з оплати судового збору в сумі 2684 грн.

Outcome: approved