Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що у кримінальних провадженнях № 12012040650000508, № 12020040000000739, № 42021040000000188, № 42021000000000851 органами досудового слідства та прокуратури не вжито належних та достатніх заходів задля притягнення осіб, винних у скоєнні злочину, до кримінальної відповідальності. Ухилення від проведення слідчих дій органами досудового розслідування, неналежне виконання посадових обов`язків, зокрема і працівниками органів прокуратури, неналежне реагування на скарги позивача у кримінальних провадженнях стали наслідком винесення слідчим суддею ухвал зобов`язального характеру, що свідчить про бездіяльність органів дізнання, слідства та прокуратури під час досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень. Унаслідок бездіяльності, зокрема, і процесуальних керівників, допущено неможливість встановлення місця перебування, а відтак і притягнення до кримінальної відповідальності підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 12012040650000508 [PERSON] . Ураховуючи, що позивач є потерпілим у вищевказаних кримінальних провадженнях, тривала бездіяльність органів досудового слідства та прокуратури перешкоджає, відновленню його порушених прав (протягом більше 20 років) на повернення грошових коштів, переданих ТОВ «Правильна компанія», посадовою особою якого є [PERSON] . Таким чином, [PERSON] вважає, що йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у постійному хвилюванні та витраченому часі і ресурсах, погіршенні стану здоров`я. В результаті бездіяльності органу досудового розслідування позивач зазнав моральних страждань, які полягали в тому, що тривалий час йому доводиться захищати свої порушені права, оскаржувати дії щодо вирішення його процесуальних та інших звернень. У житті позивача відбулася вимушена зміна життєвих планів, виник штучно заподіяний утиск реалізації фундаментальної потреби особистості у власному волевиявленні та самореалізацїї, творчості, втіленні власних задумів та планів; утворились перепони у реалізації професійних можливостей, необхідність вимушено відстоювати свої права, відмовлятись від життєвих планів, вимушено бути залученим у процес відстоювання справедливості, що спричинило зниження якості його життя, призвело до переживання хронічного стресу, психологічного утиску, які потребували і потребують додаткових зусиль для подолання перепон, компенсації проявів нестабільності емоційно-поведінкових реакцій та ознак психологічної пригніченості, збудженості, нервозності, зумовлених стресовою ситуацією, що знаходиться в прямому причинному зв`язку із бездіяльністю органу досудового слідства. На підставі викладеного позивач просить стягнути на його користь, з урахуванням уточнення розміру шкоди на день винесення рішення, в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди суму у розмірі 3605940,00 грн. Представник Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області, Національної поліції України скористався правом на подачу відзиву на позов, в якому позовні вимоги не визнав та зазначив про те, шо позивачем не надано жодного доказу порушення його прав Головним управлінням національної поліції України в Дніпропетровській області. Наголосив, що органами досудового слідства здійснено величезний обсяг робіт у кримінальних провадженнях, вказаних позивачем. Крім того, просив суд звернути увагу на той факт, що моральна шкода зазначена позивачем як така, що спричинена незаконними діями Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області, жодним чином не доведена, зокрема не зазначено, які саме дії спричинили моральну шкоду і не вказано причинно-наслідкового зв`язку між ними. Представник Дніпропетровської\~обласної прокуратури,\~Офісу Генерального\~прокурора скористався\~правом на\~подачу відзиву\~на позов,\~в якому\~позовні вимоги\~не визнав\~з огляду\~на те,\~що фактів вчинення посадовими особами органів Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної\~прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно позивача, доказів протиправності дій у кримінальних провадженнях № 12012040650000508, № 12020040000000739, № 42021040000000188, № 42021000000000851 чи вчинення посадовими особами процесуальних дій, які б обмежували його права, позивачем не надано, наявність шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою при здійсненні посадовими особами своїх повноважень відсутня. Також наголосив на тому, що сам факт звернення позивача із заявами до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора, позивач у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та просив його задовольнити. Представник Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області, Національної поліції України в судовому засіданні підтримав поданий відзив, надав пояснення аналогічні викладеним в ньому, просив відмовити у задоволені позовних вимог. Представник Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора в судовому засіданні підтримав поданий відзив, надав пояснення аналогічні викладеним в ньому, просив відмовити у задоволені позовних вимог. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що бюджетом України не передбачено методики та витрат відшкодування шкоди в порядку та з підстав, на яких наголошує позивач. Суд, вислухавши думки сторін, вивчивши матеріали справи, матеріали витребуваного кримінального провадження, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Встановлено,\~що слідчим відділом відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12012040650000508 за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України (зареєстрованого за матеріалами кримінальної справи № 24-158 від 12.04.2010) за фактом можливого заволодіння коштами осіб, які інвестували у будівництво житлового комплексу «Нова Перемога» в м. Дніпро, шляхом шахрайства. Нагляд за додержанням законів під час розслідування у формі процесуального керівництва забезпечується Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра. На даний час досудове розслідування триває. Також, слідчим відділом відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021000000000851 за ч. 1 ст. 388 КК України за фактом можливих незаконних дій ДП «СЕТАМ» щодо майна ТОВ «Правильна компанія», на яке накладено арешт. Нагляд за додержанням законів під час розслідування у формі процесуального керівництва забезпечувався Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра. Під час досудового розслідування допитано як свідка [PERSON] , який показав, що наприкінці 2020 року йому стало відомо, що 25.11.2020 14 земельних ділянок, які є приватною власністю ТОВ «Правильна компанія» та на які накладено арешт, нібито, продано з аукціону проведеного ДП «СЕТАМ». Встановлено, що згідно із постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ від 07.07.2015 на вказані земельні ділянки накладено арешт та заборону здійснення їх відчуження. Відчуження вказаних земельних ділянок не відбулось. За результатами досудового розслідування слідчим 09.03.2022 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Дніпропетровською обласною прокуратурою забезпечувалося процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42021040000000188 від 04.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено Дніпропетровською обласною прокуратурою 04.03.2021 на виконання ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, якою обласну прокуратуру зобов`язано внести до ЄРДР відомості, зазначені у заяві [PERSON] від 25.01.2021. За інформацією Дніпропетровської обласної прокуратури, у зазначеній заяві [PERSON] повідомив про те, що працівники правоохоронного органу, зловживаючи своїм службовим становищем, здійснюють бездіяльність під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Слідчим відділом Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12012040650000508 від 18.12.2012, відомості про які внесені до ЄРДР на підставі матеріалів кримінальної справи №24-158, порушеної 12.04.2010 за фактом шахрайства в особливо великих розмірах, вчиненого посадовими особами ТОВ «Правильна Компанія». У ході досудового розслідування кримінального провадження № 42021040000000188 від 04.03.2021, як свідок, був допитаний слідчий [PERSON] , який повідомив про те, що під час здійснення досудового 5 розслідування у кримінальному провадженні № 12012040650000508 [PERSON] визнано потерпілим. Крім того, з 16.11.2020 ним здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020040000000739 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, за фактом зловживання владою посадовими особами КП «Управління контролю за благоустроєм міста» ДМР, незаконні дії яких призвели до знищення гаража [PERSON] , яке внесено до ЄРДР СУ ГУНП в Дніпропетровській області, а у подальшому підслідність визначено за Соборним ВП ДВП ГУНП та здійснення досудового розслідування доручено йому. [PERSON] 16.11.2020 повідомлено про початок досудового розслідування та направлено витяг з ЄРДР. Під час досудового розслідування до матеріалів кримінального провадження № 42021040000000188 долучено висновок службового розслідування, проведеного за фактом можливих неправомірних дій під час здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 12012040650000508, № 12013040650005389 окремими поліцейськими ГУНП в Дніпропетровській області, згідно з яким відомості, викладені в заяві [PERSON] від 25.01.2021, не знайшли свого об`єктивного підтвердження. За результатами проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42021040000000188 від 04.03.2021 слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, 26.07.2021 винесено постанову про закриття кримінального провадження. Матеріали кримінального провадження № 12020040000000739, надані до суду, не стосуються предмету спору, про що заявлено позивачем. Щодо позовних вимог в частині встановлення неефективності проведення досудового розслідування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспорюваними чи невизнаними. Імперативний припис ЦПК України виключає юрисдикцію цивільних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства. Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. , КПК України) Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 КПК України. У рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства. Аналогічний висновок зроблено Конституційним Судом України у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень ст. 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України. Окрім того, законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 640/9044/19 Отже, спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні не відносяться до юрисдикції судів цивільної юрисдикції. Щодо тривалості досудового розслідування суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Дотримання розумних строків є основоположним завданням оперативного розслідування будь-якого злочину, закріпленим у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до позиції ЄСПЛ, у кримінальних справах «розумний строк», про який йдеться у ч. 1 ст. 6, може починати відлік не тільки з моменту висунення офіційного обвинувачення. Це може відбутися раніше, ніж справа потрапить до суду (справа «Девеєр проти Бельгії» від 27.02.1980); з дня, коли виписано ордер на арешт; з дати, коли зацікавлену особу було офіційно повідомлено, що проти неї порушено кримінальну справу; з дати, коли було почато досудове слідство (справи «Вемхов проти ФРН» від 25.06.1968, «Ноймастер проти Австрії» від 27.06.1968, «Рингейзен проти Австрії» від 16.07.1971). «Обвинувачення» для цілей ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод можна визначити як офіційне повідомлення компетентною владою особи, що є підстави стверджувати про вчинення нею кримінального злочину. Відповідно до практики ЄСПЛ обчислення строку провадження у кримінальній справі розпочинається з моменту винесення постанови про притягнення особи як обвинуваченого, затримання особи за підозрою у вчиненні злочину чи допиту її як підозрюваного (навіть допиту особи як свідка, якщо з протоколу допиту вбачається, що на момент допиту слідчий вже підозрював допитуваного у причетності до конкретного злочину) залежно від того, яка із зазначених подій сталася раніше, і закінчується винесенням остаточного рішення у кримінальній справі. У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" зазначено, що "момент, з якого ст. 6 Конвенції починає застосовуватись до "кримінальних" питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу "сутнісній", а не "формальній" концепції "обвинувачення", про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 у справі "Шубінський проти Словенії" Subinski v. Slovenia))". Право кожного на розгляд справи упродовж розумного строку гарантоване ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (указ Президії ВРУ про ра¬тифікацію від 19.10.1973 р.) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основопо¬ложних свобод, 1950 року (закон про ратифікацію від 17.07.1997 ). Слідством було порушено вимоги п. 3 статті 6 Конвенції щодо розумності строку досудового розслідування. Такі порушення неодноразово встановлювалися в рішеннях Європейського суду з прав людини. Щодо визначення розміру моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра , до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Суд вважає\~обґрунтованим та\~доведеним той\~факт,\~що у\~зв`язку\~з тривалим\~часом досудового\~розслідування кримінальних\~проваджень,\~зокрема №\~12012040650000508,\~за яким\~досудове розслідування\~триває вже\~більше 13\~років,\~позивачу,\~як потерпілій\~особі було\~завдано моральної\~шкоди,\~яка,\~на думку\~суду, полягає в тому, що тривалий час йому доводиться захищати свої порушені права, оскаржувати дії щодо вирішення його процесуальних та інших звернень. У житті позивача утворились перепони у реалізації професійних можливостей, необхідність вимушено відстоювати його права, відмовлятись від життєвих планів, вимушено бути залученим у процес відстоювання справедливості, що спричинило зниження якості його життя, призвело до переживання хронічного стресу, психологічного утиску. З урахуванням викладеного суд вважає, що належний розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] в даному випадку складає 150000,00 грн., що відповідає принципу розумності. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. На підставі викладеного, Конституції України, Конвенції про захист прав і основних свобод людини та

Outcome: partial