Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Представник позивача Книгницька Л.А., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку та стягнення моральної шкоди. Згідно уточненого позову, позивач просить суд визнати незаконними дії Акціонерного товариства «ОТП-Банк» протиправними та такими, що призвели до порушення прав [PERSON] , як споживача банківських послуг; зобов`язати АТ «ОТП-Банк» скасувати раніше нараховані відсотки, пеню, щомісячні платежі та інші штрафні санкції за користування використаним кредитним лімітом та припинити нарахування за картковим рахунком № [NUMBER] та всіма додатковими рахунками згідно договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2032076305 від 28 липня 2020 року в Акціонерне товариство «ОТП Банк» [PERSON] по відсотках, пені, щомісячних платежах та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 27.05.2021 року; зобов`язати Акціонерне товариство «ОТП-Банк» відновити залишок коштів на картковому рахунку № [NUMBER] [PERSON] в АТ «ОТП-Банк» та всіма додатковими рахунками згідно договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2032076305 від 28 липня 2020 року до того стану в якому він був перед виконанням фінансових операцій 25.07.2021 року, тобто станом на 24.07.2021 року; стягнути на користь [PERSON] з АТ «ОТП-Банк» моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн., стягнути на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 30 березня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. На виконання ухвали суду 25 травня 2022 року позивачем надано заяву з усуненими недоліками, який наступного дня передано судді Ковтун Н.Г. Ухвалою суду від 26 травня 2022 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Через неявку у судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 25.07.2020 уклав з відповідачем АТ «ОТП БАНК» договір банківського рахунку № [NUMBER] (а.с.21-24). Як зазначає позивач, 25.07.2021 він отримав повідомлення на свій номер телефону, що протягом 7 годин буде змінена його сім карта. Позивач звернувся до оператора зв`язку Київстар в м. Кривому Розі, зміг відновити зв`язок та розблокувати сім карату. 25.07.2021 об 20-27 год. з карти № [NUMBER] , яка належить позивачу, клієнту АТ «ОТБ БАНК» невідомими особами в м. Одеса через банкомати без застосування карти було знято кошти в сумі 31850,00 грн. Як вказує позивач, 25.07.2021 об 20-47 год. він особисто звернувся на гарячу лінію банку за телефонами [NUMBER] , [NUMBER] з іншого телефону [NUMBER] та оператору повідомив, що невідомі особи намагаються заволодіти фінансовим номером телефону і тому просив заблокувати вказану вище карту. Оператор запевнив його, що карта заблокована. Однак через годину після підтвердження зі сторони банку блокування карти, невідомі особи зняли кошти в розмірі 32500,00 грн., здійснивши 9 операцій, з них 30000,00 грн. кошти овердрафту наданого банком та 2500,00 грн. особисті кошти. Після отримання смс повідомлення про зняття з його карти коштів об 21-33 год. знову позивач звернувся на гарячу лінію з номеру телефону [NUMBER] та оператор йому повідомив, що карту позивача не заблоковано і тільки зараз він її заблокує. Внаслідок цього у позивача виникла кредитна заборгованість перед відповідачем. Позивач стверджує, що не розголошував пароль доступу, не втрачав/не передавав іншим особам мобільний телефон, тобто не здійснював жодних дій чи бездіяльності, які б могли сприяти втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За заявою [PERSON] 29.07.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 12021046750000309, із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України (а.с.18). Як вбачається з відповіді АТ «ОТП БАНК» від 24.09.2021 № 311-4-311-03/230, в результаті проведеної перевірки виявлено, що транзакція 26.07.2022 проведена відповідно до всіх вимог платіжної системи, послуги надані в повному обсязі. Банк на сьогоднішній день, не має підстав для задоволення вимоги стосовно повернення коштів спірних транзакцій у розмірі 31850,00 грн. на картковий рахунок (а.с.13). З наданої відповіді ПрАТ «Київстар» від 10.08.2023 встановлено, що комунікаційні послуги за телефонним номером [NUMBER] станом на 25.07.2021 надавалась на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ 2Київстар», без укладання письмового договору або реєстрації відповідно до «Порядку реєстрації абонентів, які отримують телекомунікаційні послуги без укладання договору в письмовій формі», затвердженого рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 28.11.2017 №607 (що діяв на той час). Відповідно, немає достатніх законних підстав вважати, що саме [PERSON] був користувачем телефонного номеру [NUMBER] станом на 25.07.2021. Таким чином, зібрані дані підтверджують інформацію щодо шахрайських дій по відношенню клієнта [PERSON] . Встановлено, що останній не повідомляв шахраям конфіденційну інформацію, яка дозволила їм провести шахрайські транзакції з викрадення коштів клієнта [PERSON] . Все це вказує на те, що незаконне заволодіння грошовими коштами клієнта [PERSON] сталося не з вини самого потерпілого. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком та клієнтом. Як визначено ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і далі у редакції, яка діяла станом 20.07.2022), платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Судом встановлено, що з карткового рахунку № [NUMBER] , відкритому у АТ «ОТП БАНК», на ім`я [PERSON] 25.07.2021 невідомими особами в м. Одеса через банкомати без застосування картки виконано транзакції шляхом списання грошових коштів у розмірі 31850,00 грн., з яких 30000,00 грн. кошти овердрафту наданого банком та 2500,00 грн. особисті кошти. Як вбачається з наданого відповідачем повідомлення від 24.09.2021, після отримання заяви позивача про спірну транзакцію, відповідальними співробітниками банку проведено внутрішню перевірку, у результаті якої виявлено, що транзакція проведена відповідно до всіх вимог платіжної системи, послуги надані в повному обсязі (а.с.13). При цьому, відповідачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню банківської картки, ПІН-коду або іншої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі N 537/3312/16-ц (провадження N 61-17629св18) зазначено, що: "сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі N 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. За приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Окрім того, позивач та її представник зверталися до відповідача з заявою щодо повернення незаконно списаних коштів, які залишені АТ «ОТП БАНК» поза увагою. Таким чином, враховуючи відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню електронного платіжного засобу, суд приходить до висновку про безпідставне списання грошових коштів із рахунку позивача та обов`язок банку відновити порушене право останнього, шляхом стягнення з АТ «ОТП БАНК» на користь позивача незаконно списаних коштів. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн. суд приходить до таких висновків. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок дій відповідача позивач зазнав моральних страждань, які полягають в порушенні права власності позивача, зокрема вільного розпорядження власними грошовими коштами. Та острах за те, що відповідач може звернутися до суду про стягнення заборгованості, або вчинити виконавчий напис без повідомлення про це позивача, та накласти через виконавчу службу або приватного виконавця арешт на кошти та майно. Вищевикладене створює для позивача дискомфорт та нервове напруження. Враховуючи вищенаведене, виходячи з засад розумності та справедливості суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має становити 5000,00 грн. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання коштів, позивач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимов в повному обсязі і, відповідно до вимог ст. 1073 ЦК України банк повинен зарахувати відповідні суму (відновити залишок коштів на особистих карткових рахунках позивача на рахунках позивача до стану, у якому вони перебували перед виконанням несанкціонованих операцій 24.07.2021. Відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача не є підставою для відмови у позові. Згідно зі ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. Згідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача в розмірі 994,40 грн. На підставі ст.ст. 10, 11, 19, 76, 77, 79, 80, 141, 209, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

Outcome: partial