Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Представник заявника звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] уродженця м. Донецьк, який загинув [INFO] в селищі Бєлогорівка, Луганської області Україна. В обгрунтування заяви посилалася на те, що батько [PERSON] знаходячись за місцем свого перебування на тимчасово окупованій території України в селищі Бєлогорівка Луганської області загинув [INFO] , про що органом окупаційної влади рф відділом Перевальського РУ ЛНР зроблено актовий запис № 100 від 31.01.2023р. Щоб підтвердити факт смерті [PERSON] необхідно було його зареєструвати в органах окупаційної влади в так званій невизнаній ЛНР. Видана довідка про смерть. Так як загиблий є громадянином України, рідних у нього, крім заявниці, не лишилось, донька є єдиною заінтересованою людиною. В інтересах якої, як неповнолітньої доньки законом надано право її матері звернутися до суду на територї України для встанволення факту смерті [PERSON] на окупованій території України за вимогами українського законодавства. Заявник зверталася до органу РАЦС в м. Києві із всіма наявними документами, які підтверджують факт смерті [PERSON] , однак орган РАЦС відмовив у прийняті документів про реєстрацію факту смерті та видачі свідоцтва про смерть і порекомендував звернутись до будь-якого суду для встановлення факту смерті у судовому порядку. Просить заяву задовольнити. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петровського РУЮ у м. Донецьку [PERSON] , [INFO] батьками є [PERSON] та мати [PERSON] /а.с.6/. Рішенням Петровського районного суду м.Донецька від 18.03.2013р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15.08.2003р. у відділі РАЦС Петровського РУЮ м.Донецьк, актовий запис № 223 - розірвано/а.с.9/. Відділом запису актів цивільного стану Перевальського РУЮ МЮ ЛНР видано довідку про смерть № 17.1/168-11.13-03 про смерть [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 100 від 31.01.2023р. Дане довідка відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсною на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305 - 309 ЦПК України). Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні звертати увагу, що на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у Цивільному кодексі України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Підставою для встановлення факту смерті є підтвердженні доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб (частина шоста статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"). Підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно ч. 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заявником на підтвердження заявлених вимог щодо факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території, не надано доказів про смерть у розумінні ст.77 ЦПК України, окрім довідки про смерть № 17.1/168-11.13-03 виданої владою окупованої території України, яка є недійсною на території України. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені заявником, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та не ґрунтуються на вимогах закону; докази, надані заявником не можуть бути прийняті судом за достовірні, тобто, як такі, які достовірно свідчать про смерть [PERSON] . На підставі наведеного, та

Outcome: dismissed