Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Жабко Ю.П. у серпні 2023 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] із указаним позовом, який мотивував тим, що з 01.10.2020 позивач перебував у трудових відносинах із ТОВ «Шляхбуд Тростянець» та був звільнений із посади водія автотранспортних засобів 1 класу, за угодою сторін із 07.07.2023. У період з 01.11.2022 по 07.07.2023 відповідач без попередження, без законних на те підстав не викликав позивача на роботу, іншу роботу не пропонував та припинив нарахування та виплату позивачу заробітної плати. Також відповідач не погоджував із позивачем жодних умов призупинення дії трудового договору чи простою. Позивач не подавав заяв із проханням щодо надання відпустки без збереження заробітної плати чи будь-якого іншого виду відпустки. Згідно відміток у табелях обліку використання робочого часу за період з 01.11.2022 по 30.06.2023 та наказів про надання відпустки без збереження заробітної плати, позивач нібито перебував у відпустці без збереження заробітної плати на період дії карантину. У період\~2022\~-\~2023\~років ТОВ\~«Шляхбуд Тростянець» не перебувало у простої або іншому зупиненні роботи підприємства. Під час знаходження позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, а саме з 01.10.2020 по 07.07.2023, останнім була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 7639,74 грн. Дана заборгованість була виплачена позивачу 29.07.2023. Також відповідачем не була нарахована та не виплачена позивачу заробітна плата в період з 01.11.2022 по 27.06.2023 в розмірі по 9702,98 грн щомісячно, а також в період з 01.07.2023 по 07.07.2023 у розмірі 2344,00 грн. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент звільнення останнього складала 87607,58 грн, з яких: нарахована та невиплачена заробітна плата 7639,74\~грн; не нарахована та невиплачена заробітна плата 79967,84 гр. З урахуванням того факту, що 29.07.2023 відповідачем була виплачена заборгованість у розмірі 7639,74 грн, тому заборгованість по заробітній платі перед позивачем на момент подання позовної заяви складає 79967,84 грн. У зв`язку із ненаданням роботи, не переведенням на іншу роботу, систематичною не виплатою заробітної плати, 07.07.2023 позивач вимушений був написати заяву про звільнення за згодою сторін. В день звільнення 07.07.2023 відповідач не повідомив позивача письмово про нараховані та належні до виплати суми при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, тому ці виплати належать до стягнення з відповідача у судовому порядку. Також у зв`язку з не проведенням відповідачем повного розрахунку з позивачем при звільненні, останній має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить суд стягнути з ТОВ «Шляхбуд Тростянець» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 79967,84 грн з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті, а також стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку по 468,80 грн за один робочий день, починаючи із 08.07.2023 по день винесення рішення суду. Ухвалою суду від 11.08.2023 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 04.09.2023 представником відповідача адвокатом Тимченком С.Л. був поданий відзив на позов, у якому останній зазначив, що сторона відповідача визнає певні обставини, зазначені у позовній заяві, зокрема щодо обставин прийому на роботу та звільнення позивача з роботи, перебування його у відпустці без збереження заробітної плати у період з 01.11.2022 по 07.07.2023 включно. Разом з тим, представник відповідача заперечив проти наявності обставин, що зазначений період підлягає оплаті, оскільки саме позивач припинив приходити на роботу у звязку із побоюваннями, що під час перетину блокпостів йому працівниками ТЦК буде вручено повістку для проходження мобілізаційних процедур. Будь-яких заперечень щодо такого формулювання відсутності на роботі як перебування у відпустці без збереження заробітної плати позивач при безпосередньому спілкуванні не висловлював, хоча відмовився прибути для написання відповідної заяви та ознайомлення з їх змістом. Також представник відповідача вказав, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу. Таким чином оплаті підлягала заробітна плата у сумі 7639,74 грн, що сплачена відповідачем 29.07.2023. Разом з тим, вимоги щодо виплати заробітної плати за період з 01.11.2022 по 07.07.2023 у сумі 79967,84 грн представник відповідача вважає безпідставними. Крім того, представник відповідача зазначив, що [PERSON] у день звільнення не працював, протягом липня з вимогою про виплату заробітної плати не звертався, тому датою такого звернення представник відповідача вважає 11.08.2023, а саме дату відкриття провадження у справі за даним позовом. З огляду на відсутність станом на 12.08.2023 у відповідача заборгованості по заробітній платі, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, обґрунтувавши обставинами викладеними у позовній заяві, просив задовольнити вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову пославшись на обставини викладені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце трудові правовідносини, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] з 01.10.2020 був прийнятий на роботу в ТОВ «Шляхбуд Тростянець», на посаду водія 1-го класу (а.с. 10). На підставі наказу директора ТОВ «Шляхбуд Тростянець» від 07.07.2023 за № 19-к, [PERSON] був звільнений з роботи з 07.07.2023 (а.с. 12). Отже в період з 01.10.2020 по 07.07.2023 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Зазначена обставина визнається сторонами. Відповідно до табелів обліку використання робочого часу працівників ТОВ «Шляхбуд Тростянець», а також наказів директора ТОВ «Шляхбуд Тростянець» про надання відпустки без збереження заробітної плати від 31.10.2022 за №62, від 30.11.2022 за №70, від 30.12.2022 за №76, від 31.01.2023 за №8, від 28.02.2023 за №13, від 31.03.2023 за №18, від 28.04.2023 за №20, від 31.05.2023 за №21, від 30.06.2023 за №24 позивач в період з 01.11.2022 по 07.07.2023 перебував у відпустці без збереження заробітної плати (а.с. 14-29, 47). Згідно довідки виданої ТОВ «Шляхбуд Тростянець» від 01.08.2023 за № 73 у період з листопада 2022 року по червень 2023 року заробітна плата позивачеві не нараховувалася. У липні 2023 року було нараховано позивачу компенсацію при звільненні за невикористану відпустку в розмірі 9490 грн 36 коп. Заборгованість по заробітній платі на час звільнення 7639 грн 74 коп. була виплачена 29.07.2023. Середньоденна заробітна плата складає 468 грн 80 коп (а.с. 31). Як вбачається з довідки виданої ТОВ «Шляхбуд Тростянець» від 31.08.2023 за № 84 та наказу директора ТОВ «Шляхбуд Тростянець» від 30.06.2022 за № 34.1 «Про закріплення а/\~транспортних засобів та механізмів за водіями» за [PERSON] , як водієм був закріплений транспортний засіб марки «Краз-6510» з державним номером [NUMBER] . Подорожні листи на вказаний автомобіль у період з 01.11.2022 по 07.07.2023 не оформлялися, автомобіль у господарській діяльності підприємства не використовувався (а.с. 46, 48). Відповідно до відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за період з листопада 2022 року по липень 2023 року ТОВ «Шляхбуд Тростянець» страхові внески за позивача не сплачувалися (а.с. 63-65). Допитаний у судовому засіданні позивач, як свідок, повідомив, що він працював у ТОВ «Шляхбуд Тростянець» та звільнився з роботи, оскільки йому не надавалася робота та не виплачувалася заробітна плата. Останній день він відпрацював у ТОВ «Шляхбуд Тростянець» 14.11.2022 та механік сказав йому наступного дня не виходити на роботу, викличуть на роботу в разі потреби. З листопада по липень ніхто на роботу його не викликав. За цей період підприємство не сплатило за нього податки. Він неодноразово телефонував до керівництва підприємства, але не міг додзвонитися. Про накази на відпустки він нічого не знав. В кінці місяця ніхто не надавав табель для ознайомлення. У бухгалтерії та відділі кадрів облік робочого часу вівся по різному. Така ситуація щодо невиплати заробітної плати майже у всіх працівників. 04.07.2023 він прибув до керівника ТОВ «Шляхбуд Тростянець» та запитав про роботу та заборгованість по заробітній платі на що останній відповів, що будуть виплачувати заборгованість. 07.07.2023 він спілкувався з керівником ТОВ «Шляхбуд Тростянець» та останній сказав йому звільнятися або виходити на роботу працювати на автомобілі в якому несправне рульове управління та гальма. Він прийняв рішення написати заяву на звільнення. У той же день з ним не розрахувалися. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював водієм у ТОВ «Шляхбуд Тростянець» до літа 2023 року. Знає позивача так як працював з ним разом у ТОВ «Шляхбуд Тростянець». Їхнім безпосереднім керівником був механік. У період з осені 2022 року по липень 2023 року на роботу ніхто не викликав, роботи не надавали. За цей період підприємство не сплатило за нього податки. Звільнився, оскільки не виплачували заробітну плату. Він не писав жодних заяв про відпустку без збереження заробітної плати. Про накази на відпустку без збереження заробітної плати він дізнався від захисника. З табелями обліку робочого часу його не знайомили. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював у ТОВ «Шляхбуд Тростянець» до липня 2023 року. У вказаному підприємстві він працював разом з позивачем водіями. Безпосереднім його керівником був механік [PERSON] . Також деякі наряди необхідно було погоджувати із заступником начальника [PERSON] . Він допрацював до грудня 2022 року, а потім сказали, що немає роботи, бути вдома, викличуть на роботу. Намагався додзвонитися директору підприємства, але не вдалося. Трудовий договір з ним ніхто не припиняв. Заяв на відпустку він не писав. Про наявність наказів на відпустку без збереження заробітної плати дізнався під час судового розгляду. Він звільнився з ТОВ «Шляхбуд Тростянець», оскільки не платили заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі виплатили не одразу. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є заступником директора ТОВ «Шляхбуд Тростянець» та відповідає за виробничий процес підприємства. Підставою для видачі наказів про надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати стало те, що не було роботи на підприємстві. Ніхто з працівників не заперечував проти таких відпусток. Директор підприємства вирішив не звільняти працівників, оскільки воєнний час та працівники можуть бути де завгодно. Йому доповідали, що [PERSON] поїхав за кордон. На [PERSON] були постійно скарги від механіка. Чотири рази він телефонував [PERSON] , але лише один раз той узяв трубку. Він поговорив із [PERSON] , але той не захотів працювати, посварився із механіком, відділом кадрів, головним бухгалтером. Після того як [PERSON] написав заяву, то останнього звільнили. Графік роботи по [PERSON] складав механік та передавав йому. [PERSON] рахувався на підприємстві, але фактично не працював. Заяву про відпустку без збереження заробітної плати [PERSON] не писав. Вважає, що [PERSON] погодився з такою відпусткою, оскільки не заперечував проти цього. З наказом про відпустку [PERSON] не ознайомлювали, оскільки останній не був на роботі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є головним бухгалтером ТОВ «Шляхбуд Тростянець». Їй відомо, що [PERSON] не був на роботі з листопада 2022 року по липень 2023 року, хоча в цей час рахувався як працівник підприємства. Чому не викликався на роботу [PERSON] їй не відомо. Простій підприємства не оформлявся. Облік робочого часу працівників ведеться на підставі табелів. До неї звертався [PERSON] із претензіями по заробітній платі та щодо часу роботи на підприємстві. При звільненні не могли надати усю інформацію [PERSON] щодо заборгованості, оскільки звільнення проводилося у кінці дня. Літери «А» та «НА» у табелі обліку робочого часу означають відпустку без збереження заробітної плати. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є інженером з охорони праці за сумісництвом виконує роботу інспектора з кадрів ТОВ «Шляхбуд Тростянець». [PERSON] був працівником ТОВ «Шляхбуд Тростянець» та звільнився з роботи 07.07.2023. Як йому відомо, [PERSON] перебував у відпустці без збереження заробітної плати. Напередодні дня звільнення керівник повідомляв йому, що буде викликати [PERSON] для вирішення питання про подальшу роботу. 07.07.2023 [PERSON] з`явився на підприємстві та розмовляв із заступником директора [PERSON] . В цей день він бачив [PERSON] у головного бухгалтера. Він запитував у [PERSON] , чи буде той працювати, але останній відповів, що йому нічого не потрібно та щоб його не чіпали. Близько 15 години [PERSON] повідомив, що [PERSON] буде звільнятися. Він підготував наказ на звільнення, [PERSON] підписав цей наказ та передав у бухгалтерію. Трудову книжку він віддав [PERSON] . Накази про відпустку без збереження заробітної плати готував він. Заяви [PERSON] про таку відпустку не було. З наказом про відпустку без збереження заробітної плати [PERSON] не ознайомлювали. В період з жовтня 2022 року по липень 2023 року підприємство працювало, простою не було. В цей період [PERSON] рахувався як працівник підприємства. Облік робочого часу на підприємстві здійснюється за табелем, який заповнює [PERSON] та передається до бухгалтерії. Літери «А» та «НА» у табелі обліку робочого часу означають відпустку без збереження заробітної плати. Чи погоджував [PERSON] з керівництвом відпустку, йому невідомо. Також йому невідомо з яких причин [PERSON] не був на роботі з листопада 2022 року. Враховуючи установлені судом обставини, на підставі наданих сторонами письмових доказів, а також показів свідків суд вважає доведеним факт перебування позивача у період часу з 01.11.2022 по 07.07.2023 у відпустці без збереження заробітної плати. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.\~1,\~2\~ст.\~94\~КЗпП України\~заробітна плата\~-\~це винагорода,\~обчислена,\~як правило,\~у грошовому\~виразі,\~яку роботодавець\~виплачує працівникові\~за виконану\~ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Аналогічні положення законодавства щодо обов`язку роботодавця оплатити працівникові виконану ним роботу містяться у ст. 1 Закону України «Про оплату праці». Стороною позивача не було доведено факту виконання [PERSON] у період часу з 01.11.2022 по 07.07.2023 будь-якої роботи у ТОВ «Шляхбуд Тростянець». Більш того, у судовому засіданні було встановлено, що в зазначений період позивач не працював, оскільки перебував у відпустці без збереження заробітної плати. Відтак суд не вбачає порушення права позивача на отримання саме заробітної плати. Суд враховує доводи представника позивача про те, що [PERSON] не подавав заяв із проханням щодо надання відпустки без збереження заробітної плати. Разом з тим, така обставина, сама по собі, не є підставою для нарахування позивачу заробітної плати, оскільки робота ним не виконувалася. Крім того, накази про надання\~відпустки без\~збереження заробітної\~плати [PERSON] \~не скасовані. Стороною позивача не заявлено вимог про визнання незаконними вказаних наказів. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі не підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує таке. У відповідності до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як зазначав суд вище, заборгованість по заробітній платі [PERSON] на час його звільнення складала 7639,74 грн та була виплачена 29.07.2023. Отже, судом установлено, що ТОВ «Шляхбуд Тростянець» в день звільнення позивача з роботи не виплатило останньому, як звільненому працівнику коштів у строки визначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.\~1\~ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117\~КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того,\~слід зазначити,\~що невиплата\~звільненому працівникові\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~власника або\~уповноваженого ним\~органу,\~є триваючим\~правопорушенням,\~а отже,\~працівник може\~визначити остаточний\~обсяг своїх\~вимог лише\~на момент\~припинення такого\~правопорушення,\~яким є\~день фактичного\~розрахунку,\~що узгоджується\~із правовою\~позицією викладеною\~в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Відповідачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що ним вживалися заходи щодо виплати заборгованості по заробітній платі починаючи із дня звільнення позивача. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивач не звертався до ТОВ «Шляхбуд Тростянець» з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі, оскільки такі обставини спростовуються показами допитаних у судовому засіданні свідків, які підтвердили, що позивач в день звільнення був на роботі та вимагав виплатити йому заборгованість по заробітній платі. Відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як установлено судом, середньоденна заробітна плата позивача складає 468,80 грн. Затримка виплати заробітної плати позивачу склала 21 день, тобто з 08.07.2023 по 28.07.2023 включно. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 468,80 грн, складає суму 9844,80 грн (468,80 грн х 21 день). Відтак суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.07.2023\~по 28.07.2023 у розмірі 9844,80 грн. Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.07.2023 по день ухвалення рішення суд вважає необґрунтованими, оскільки уся заборгованість по заробітній платі була виплачена позивачу 29.07.2023. Відтак зазначені вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підтвердження інших судових витрат стороною позивача доказів не було надано. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, тому витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 132 грн 16 коп. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу, однак доказів на підтвердження розміру таких витрат не подав, відтак відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача вказаних витрат.

Outcome: partial