Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ОСББ «Чайка-8» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 9621,00 грн. та компенсації за невикористані відпустки у розмірі 5488,55 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 18.12.2007 по 20.05.2021 знаходився в трудових відносинах із ОСББ «Чайка-8» та перебував на посаді голови правління ОСББ. За час роботи йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 9621,00 грн. (з вирахуваними податками) за квітень та травень 2021 року, і після звільнення 20 травня 2021 року йому не виплачені розрахункові суми відпускних у розмірі 5488,55 грн., тому він вирішив звернутися до суду. Представником відповідача керівником ОСББ «ЧАЙКА 8» Стебеляк О.О. надано відзив на позову заяву, в якому зазначено, що єдиною відповідальною особою, винною у невиплаті заробітної плати позивачу, є сам [PERSON] та розписано процедуру передачі документів колишнім головою ОСББ [PERSON] , однак щодо виплати заробітної плати при звільнені не вказано, та просить відмовити у позові у повному обсязі. Позивачем надана відповідь на відзив, в якій викладені заперечення щодо Акту прийому-передачі. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача керівник ОСББ «ЧАЙКА 8» Стебеляк О.О. у судовому засіданні послалась на відзив, вказавши, що позивач сам виннний в невиплаті заробітної плати та розрахунку при звільненні з роботи. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працював на посаді головою правління ОСББ «Чайка 8» з 18.12.2007 по 20.05.2021, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] та не заперечується відповідачем (а. с. 5, 6). Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 Закону України "Про оплату праці". Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, нарахована заробітна плата повинна бути виплачена, однак суд не погоджується з сумою заробітної плати, яка зазначена позивачем. Так позивачем вказано, що за квітень та травень 2021 року йому нарахована заробітна плата у розмірі 6000,00 грн. за кожний місяць і залишок не виплаченої заробітної плати становить 9621,00 грн. та не розписане як залишок вирахуваний. Однак, дослідивши надані позивачем докази щодо невиплачені заробітної плати, було встановлено, що позивачу нарахована заробітна плата за квітень та травень 2021 року у розмірі 6000,00 грн. за кожний місяць, але виплачена 10.06.2021 у розмірі 2415,00 грн. (виписка по картці а.с. 9) та у квітні у розмірі 6000,00 грн., і у червні у розмірі 3000,00 грн. (відомості з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків а.с. 10). Тобто, залишок невиплаченої заробітної плати становить 585,00 грн. (12000,00 грн. 2415,00 грн. - 6000,00 грн. 3000,00 грн. = 585,00 грн.) З огляду на викладене, суд вважає, що сума заборгованості з заробітної плати у розмірі 585,00 грн., невиплаченої позивачеві, підлягає стягненню з відповідача, оскільки відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту здійснення розрахунку з позивачем за нараховану, але невиплачену заробітну плату. Щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно наданого розрахунку сума відпускних при звільненні 20.05.2021 [PERSON] за 2021 рік становить 5488,55 грн. Жодних заперечень відповідач щодо розміру компенсації за невикористану відпустку не надав, тому позов у цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір», який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Згідно частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позовна заява подана у 2022 році. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», становить - 2481 гривня. Так, розмір судового збору для юридичних осіб по позовній заяві майнового характеру становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481,00 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином розмір судового збору становить 2481,00 грн., оскільки 1,5 відсоток ціни позову становить 91,10 грн. (585,00 грн. + 5488,55 грн.)* 1,5% = 91,10 грн.) Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України, суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2481,00 грн., відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір». Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial