Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернулась до суду через представника - адвоката Шипілова О.В. в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить суд з урахуванням уточненої позовної зави: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07.09.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І., зареєстрований в реєстрі за № 757; витребувати у [PERSON] , як у добросовісного набувача, спірну квартиру у власність [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що квартира [ADDRESS] була заставлена її власником - [PERSON] до ВАТ «Банк «БІГ ЕНЕРГІЯ» за договором іпотеки від 11.10.2006 року на забезпечення виконання умов кредитного договору № 11/02-10-2006 від 11.10.2006 р., укладеним між Позивачем та банком. Разом з тим, 28.01.2014 року право вимоги за Договором іпотеки було відступлено від ВАТ «БІГ ЕНЕРГІЯ» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки від 11.10.2006 р. 20.07.2016 р. право вимоги за Договором іпотеки було відступлено від ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до ТОВ «Фінансова компанія «ГРОВІНГ СТЕЙТ» на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки, зареєстрованим у реєстрі за № 595. 21.07.2016 р. право вимоги за Договором іпотеки було відступлено від ТОВ «ФК «ГРОВІНГ СТЕЙТ» громадянці РФ [PERSON] на підставі договору про відступлення прав вимоги № 2107-2016. 07.09.2016 р. [PERSON] за Договором іпотеки продала [PERSON] спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованому в реєстрі за № 757. 04.10.2016 [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 815. Таким чином, станом на день подання даної позовної заяви власником спірної квартири відповідно до відомостей з Держреєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано [PERSON] , а іпотекодержателем - ВАТ «БАНК БІГ ЕНЕРГІЯ». Позивач вважає, що спірний договір купівлі-продажу від 07.09.2016 року було укладено з порушенням норм законодавства України, що тягне за собою визнання даного правочину недійним, виходячи з такого. Як вбачається з спірного договору [PERSON] повинна бути зареєстрованою іпотекодержателем за Договором іпотеки. Оскільки Договір іпотеки укладався між позивачем та ВАТ «БІГ ЕНЕРГІЯ», кожна наступна зміна іпотекодержателя повинна була здійснюватися шляхом її держреєстрації. Таким чином, [PERSON] , попри норми законодавства, не була зареєстрована іпотекодержателем за Договором іпотеки, що свідчить про те, що оспорюваний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків обумовлених ним, а відтак, у відповідності до ст. 215 ЦК України такий правочин може визнаний судом недійсним. Представник покликається на те, що спірну квартиру було продано [PERSON] в порушення вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», оскільки зареєстрований іпотекодержатель - [PERSON] не повідомляла іпотекодавця - позивача про продаж спірної квартири. При цьому, зазначає, що зазначені обставини, [PERSON] при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] 04.10.2016р., що зареєстрований в реєстрі за № 815, відомі не були. 3 зазначеного випливає, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.05.2019 р. справу передано в провадження судді Яценко Н.О. Ухвалою суду від 31.05.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження. 26.07.2019 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву відповідача - [PERSON] , в якому просила суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. В мотивування відзиву зазначила, що 23.07.2019 року за заявою представника [PERSON] - [PERSON] приватним нотаріусом сформовано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкту нерухомого майна квартири [ADDRESS] . У вказаній вище довідці в розділ Актуальна інформація зі спеціального розділу, Деталізована інформація про іпотеку, номер запису про іпотеку 44566858 (спеціальний розділ) в графі Відомості про суб?єктів містяться дані, що іпотекодержателем є [PERSON] . Таким, чином твердження позивача про те, що [PERSON] не була зареєстрована як іпотекодержатель за Договором іпотеки є хибними. 03.10.2019 р. на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив від представника позивача - адвоката Шипілова О.В., в якому останній посилається на те, що позивач наполягає на тому, що попри вимоги законодавства, не було зареєстровано Відповідача-1 [PERSON] іпотекодержателем за Договором іпотеки, що свідчить про те, що оспорюваний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків обумовлених ним, а відтак, у відповідності до ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Цей довод підтверджує і інформація надана Відповідачем-3 (а.с.62-64 т.1). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.07.2019, наданого Відповідачем-1 вбачається, що право власності на квартиру було зареєстровано раніше, ніж відбулася заміна іпотекодержателя. Так, номер запису про право власності 16333353 - 07.09.2016, 10:02:16 на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2016 за номером 757 (а.с.62 зворотна сторона). Номер запису про іпотеку 16333466 - 07.09.2016, 14:31:51, на підставі внесення змін до договору іпотеки серія та номер 3358 від 14.10.2008 р.(a.с.62 зворотна сторона). Окрім того представник зазначає, що спірну квартиру було продано Відповідачем-1 в порушення вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», оскільки зареєстрований іпотекодержатель - Відповідач-1 не повідомляв Іпотекодавця - позивача про продаж спірної квартири, був замінений в день продажу спірної квартири. Відповідач-1 [PERSON] здійснила відчуження іпотечного майна, яке на день продажу перебувало під арештом в межах виконавчого провадження № [NUMBER]. Окрім того представник стверджує, що позивач визнана потерпілою у кримінальному провадженні за №12016100050009789 від 26.09.2016, щодо самоправства стосовно [PERSON] та примусового її виселення з місця проживання. Ухвалою суду від 05.10.2020 року за клопотання представника позивача - адвоката Шипілова О.В. витребувано докази. Ухвалою суду від 17.06.2021 року залучено до участі у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарську С.І. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та витребувано докази. 09.09.2021 року предствник позивача подав до суду уточнену позовну заяву. Позивач з представником в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Інші учасники справи в судові засідання не з`являлися про розгляд справи повідомлялись належним чином та своєчасно. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки судом вжито всіх заходів стосовно виклику відповідачів і справа неодноразово відкладалася з об`єктивних причин. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Вислухавши пояснення позивача з представником, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була передана в іпотеку позивачем - [PERSON] до ВАТ «Банк «БІГ ЕНЕРГІЯ» за договором іпотеки від 11.10.2006 року на забезпечення виконання умов кредитного договору № 11/02-10-2006 від 11.10.2006 р., укладеним між Позивачем та банком. 28.01.2014 року право вимоги за Договором іпотеки було відступлено від ВАТ «БІГ ЕНЕРГІЯ» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки від 11.10.2006 р. 20.07.2016 р. право вимоги за Договором іпотеки було відступлено від ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до ТОВ «Фінансова компанія «ГРОВІНГ СТЕЙТ» на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки, зареєстрованим у реєстрі за № 595. 21.07.2016 р. право вимоги за Договором іпотеки було відступлено від ТОВ «ФК «ГРОВІНГ СТЕЙТ» до гр. [PERSON] на підставі договору про відступлення прав вимоги № 2107-2016. 07.09.2016 р. [PERSON] за Договором іпотеки продала [PERSON] спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованому в реєстрі за № 757. 04.10.2016 [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 815. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року в справі за позовом [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Банк «БІГ Енергія», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гровінг Стейт», [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горобинська Г.А. про визнання недійсним договору відмовлено. Як убачається із судового рішення позивач в межах даної справи просила суд визнати недійсним укладений між ВАТ «Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК Довіра та гарантія» договір від 28.01.2014 року про відступлення прав за укладеним між позивачем та ВАТ «Банк «Біг Енергія» договору іпотеки від 11.06.2006 року. В своєму рішенні суд зазначив, що матеріали справи містять відомості про те, що позивач неодноразово звертався до суду із спірним позовом за наслідками розгляду яких, фактично просив повернути йому право власності на спірну квартиру. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). У відповідності до положень статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Згідно з вимогами ст.215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією із сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Судом не встановлено жодних підстав та обставин в межах заявлених позовних вимог, для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 07.09.2016 року. Одночасно слід зазначити, що позивач не є стороною спірного договору. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як убачається з інформаційної довідки «реєстру нерухомості» [PERSON] до якої пред`явлено віндикаційний позов не є власником спірної квартири. Позивач просить витребувати у [PERSON] на свою користь спірний об`єкт нерухомості, проте суд відмовляє у задоволенні вимоги про витребування спірної квартири у відповідача [PERSON] , оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, так як на час розгляду справи остання не є власником кв. [ADDRESS] . З огляду на викладене суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що при відмові в задоволенні позовних вимог судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed