Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 01 серпня 1998 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Зазначив, що подальше сумісне життя і збереження сім?ї стали неможливими, фактичні шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені, спільне господарство не ведеться. З наведених підстав просив постановити рішення про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачем подано заяву у якій він висловив прохання розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує. 20.09.2023 відповідачкою подано відзив на позовну заяву за змістом якого вона не заперечує проти розірвання шлюбу та просить зафіксувати в судовому рішення факт окремого її проживання з позивачем з січня 2022 року (а.с. 19-22). Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Частиною четвертою статті 206\~ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що між сторонами 01 серпня 1998 року зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, виданого 01 серпня 1998 року, актовий запис № 41 (а.с. 3). Від спільного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 4, 26). Згідно статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявності малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. При вирішенні питання заявленого відповідачкою у відзиві щодо фіксації в судовому рішенні факту окремого її проживання з позивачем з січня 2022 року, суд виходить з наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з положеннями статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, висловивши у відзиві на позовну заяву прохання щодо фіксації факту окремого проживання подружжям з певного часу, відповідачкою не надано будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини. Таким чином, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували час з якого сторони спільно не проживають, відсутні підстави для фіксації вказаного факту в судовому рішенні. Дана обставина підлягає доказуванню у разі виникнення в сторін спору щодо поділу майна, набутого подружжям за час шлюбу. На підставі статей 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved