Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визнання незаконними дій ДП «Антонов» щодо відсторонення позивача від роботи та запровадження простою з 01 липня по 31 серпня 2022р.; стягнути з відповідача на користь позивача різницю середньої заробітної плати та виплаченої заробітної плати у період простою за період з 01 липня по 31 серпня 2022р. у сумі 103 091, 05 грн. в тому числі всі податки та обов`язкові збори; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 17 000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що працює на посаді начальника відділу декларування вантажів ДП « АНТОНОВ » з липня 1993 року по сьогоднішній день. 3 13.06.2022 р. по 01.07.2022 р. позивач перебував у щорічній відпустці. Вийшовши з відпустки позивач дізнався, що з 16.06.2022 року відділ декларування вантажів реорганізовано у відділ митного оформлення та доставки вантажів згідно наказу від 14.06.2022 року № 2744к. У відділі митного оформлення та доставки вантажів залишилися ті ж самі функціональні обов?язки що і у реорганізованому відділі декларування вантажів, нічого не змінилося. Тільки начальником відділу митного оформлення та доставки вантажів було призначено [PERSON] згідно наказу від 24.06.2022р. № 2957к. Тобто позивач залишився на посаді начальника відділу, якого фактично не існує, а тому був внаслідок незаконних дій відповідача відсторонений від роботи та запроваджено простій. Відповідач зазначає, що 20.07.2022 зареєстровано наказ ДП « АНТОНОВА » № 3463к « Про запропонування іншої роботи, але через відсутність [PERSON] на підприємстві, його не ознайомлено з ним ». Це не відповідає дійсності. [PERSON] постійно приходив на підприємство, намагався з`ясувати чому так сталося. За липень та серпень 2022 року відповідач у зв?язку з вимушеним простоєм виплачував йому 1/3 частину посадового окладу. Відповідач не пропонував позивачу переведення на іншу роботу ( 05.09. 2022 р. відповідач ознайомив позивача з наказом Про запропонування іншої роботи, після сплину двох місяців з моменту виключення його посади зі штатного розпису ) та навіть не попередив позивача про реорганізацію відділу. Таким чином, відповідачем порушено процедуру оголошення простою шодо позивача. Відповідно до наказу Підприємства від 14.06.2022 No 2744к зі штатного розпису з 16.06.2022 року виключено посаду начальника відділу декларування вантажів, яку займав позивач, який в цей час перебував у відпустці. 3 огляду на виключення зі штатного розпису підприємства посади позивача та зважаючи на відсутність виробничих завдань у зв?язку з виключенням його посади, запровадження простою стосовно позивача здійснено з порушенням процедури. А тому вважає, що позовна вимога про визнання незаконними дій відповідача щодо запровадження стосовно позивача простою з 01 липня по 04 вересня 2022 року підлягає задоволенню. Позивач відповідно до ст. 42 КЗпП України мав переважне право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. А тому саме позивача мали призначити начальником відділу митного оформлення та доставки вантажів, замість призначеного [PERSON] , оскільки вище зазначений відділ був створений шляхом реорганізації відділу декларування вантажів, начальником якого протягом багатьох років (з 1993року) був саме позивач, враховуючи, що новостворений відділ по суті є аналогом свого попередника з тими ж працівниками та функціональними завданнями. Незаконний простій по відношенню до позивача було запроваджено в червні місяці 2022 року. Отже, розрахунок середнього заробітку вірним зробити, виходячи з виплат за квітень та травень 2022 року. Відповідно до постанови № 100 КМУ при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов?язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Таким чином, розрахунок середньоденного заробітку позивача є наступним ( 42 374,56+40103,12) /(21+8)=2 844,06 грн. За період з 01 липня по 31 серпня 2022 року (включно) робочих днів 44. Розрахунок середнього заробітку, який мав бути нарахований позивачу за період незаконного простою є наступним 2 844,06 *44 =125 138,64 грн. Протягом липня-серпня 2022року позивачу нараховано заробітну плату під час незаконного простою на загальну суму 22 047,59 грн.=(10 754,92 грн+11 292,67). Отже, позивачем недоотримано за період незаконного простою 103 091,05 грн. (125 138,64 -22 047,59). Просить задовольнити позов. А також стягнути витрати на правову допомогу. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 13.10.2023р. відмовлено позивачу у звільненні від сплати судового збору та залишено позов без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 21.10.2023р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Просив розглядати справу без його участі. Надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що Указом Президента України від 24 .02. 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України «Про затвердження воєнного стану в Україні» було запроваджено воєнний стан. Наказом по підприємству № 2098к від 24.03.2022 на ДП «АНТОНОВ» було оголошено простій з 24.02.2022 по 31.03.2022. Однак ключовою першопричиною введення простоїв на ДП «Антонов» з 2020 року є обставини викликані не лише організаційними та внутрішньогосподарськими процесами діяльності Підприємства, а саме об?єктивними, загальновідомими обставинами непереборної сили, які не залежать від волі та прийнятих рішень юридичної особи. При цьому, вказані обставини мають виражену тенденцію до погіршення ринкової та економічної ситуації - спочатку пандемія COVID, карантинні обмеження, на даний час війна. Дані обставини формують складне фінансово-економічне та ринкове середовище до якого суб?єктам господарської діяльності доводиться адаптуватися, зазнаючи при цьому значних втрат, з приводу яких їм, на жаль, немає до кого апелювати. Тобто у зв`язку з оголошенням військової агресії рф, відповідач ДП «Антонов», як роботодавець, вжив у т.ч. необхідних заходів на забезпечення умов праці та заходів безпеки для працівників. Відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, спричинених невідворотною силою або іншими обставинами є підставою для зупинення роботи та оголошення простою (стаття 34 КЗпП України). В подальшому ДП «Антонов» в умовах продовження дії воєнного стану введеного відповідно до указу президетна України від 24.02.2022р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого ЗУ «Про затвердження воєнного стану в Україні», який продовжує безперервно діяти і по даний час, приймалося рішення про оголошення простою, не з вини працівників на наступний період, зокрема: наказ № 2128к від 08.04.2022 щодо періоду продовження простою працівників підприємства, яким продовжено простій у період з 01.04.2022 по 30.04.2022; наказ № 2252к від 27.04.2022 щодо періоду продовження простою працівників підприємства, яким продовжено простій у період з 01.05.2022 по 31.05.2022; наказ № 2500к від 25.05.2022 щодо періоду продовження простою працівників підприємства, яким продовжено простій у період з 01.06.2022 по 30.06.2022; наказ № 2963к від 27.06.2022 щодо періоду продовження простою працівників підприємства, яким продовжено простій у період з 01.07.2022 по 31.07.2022; наказ N° 3575к від 26.07.2022 щодо періоду продовження простою працівників підприємства, яким продовжено простій у період з 01.08.2022 по 31.08.2022. При оголошенні простою щодо кожного працівника враховувались наступні фактори: чи задіяний працівник на виконанні невідкладних завдань; чи є можливість переведення працівника на дистанційну роботу, чи буде в такому випадку дотримано правил інформаційної безпеки ДП «Антонов», а також чи можливо взагалі виконувати роботу дистанційному режимі. Під час простою нарахування доплат і надбавок, передбачених колективним договором, не здійснюється, оскільки працівники під час простою не виконують встановлену їм норму праці. За таких обставин, оплата праці позивача на час простою здійснювалась у розмірі двох третин встановленого посадового окладу, що відповідає положенням статті 113 КЗпП України, а відтак підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку відсутні. Позивачем не надано доказів стосовно порушення його трудових прав, шляхом видачі наказу від 14.06.2022 № 2744к, а також іншими наказами підприємства. Зміни в структурній схемі та штатному розписі підприємства відбулися у відповідності до норм законодавства та не призвели до порушення прав та законних інтересів [PERSON] . Просить відмовити у задоволенні позову. Представником позивача надано відповідь на відзив в якому зазначила, що з 23.06.2022р. по 01.07.2022р. позивач перебував у щорічній відпустці. Вийшовши з відпустки позивач дізнався, що з 16.06.2022р. відділ декларування вантажів реорганізовано у відділ митного оформлення та доставки вантажів згідно наказу від 14.06.2022р. № 2744к. У відділі митного оформлення та доставки вантажів залишилися ті ж самі функціональні обов`язки що і у реорганізованому відділі декларування вантажів, нічого не змінилося. Тільки начальником відділу митного оформлення та доставки вантажів було призначено [PERSON] згідно наказу від 24.06.2022р. № 2957к. Тобто позивач залишився на посаді начальника відділу, якого фактично не існує, а тому він був внаслідок незаконних дій відповідача відсторонений від роботи та запроваджено простій. Також твердження відповідача щодо законності запровадження простою щодо позивача у зв`язку з пандемією ковіду є також не обгрунтоване. Представником ДП «Антонов» надано заперечення на відповідь на відзив та вказано, що посилання відповідача на його перебування у відпустці, як про це зазначено у його заявах по суті справи, не спростовує право відповідача на введення простою, запровадження змін у організації виробництва і праці, які викликані об`єктивними виробничо-господарськими обставинами та є правом суб`єкта господарювання на самостійне та оптимальне визначення його виробничо-господарської діяльності, його організаційної та штатної структури. Обов`язок роботодавця щодо доведення під підпис працівнику наказу щодо введення на підприємстві простою законодавством не передбачено. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працює на підприємстві з 01.12.1988р. по теперішній час на посаді начальника відділу/а.с.12/. Згідно наказу № 7880 від 07.06.2022р. позивачу надана відпустка з 13.06.2022р. по 01.07.2022р./а.с.12/. Судом встановлено, що ДП «Антонов» є державним комерційним підприємством, яке передано в управління ДК «Укроборонпром» у зв`язку з чим регулювання, контроль та координація діяльності відповідача здійснюється концерном, як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. 12.03.2020р. видано наказ ДК «Укроборонпром» № 74 « Про додаткові заходи забезпечення охорони праці та здоров`я працівників у ДК «Укроборонпром» /а.с.62/. Відповідно до наказу від 24.03.2022р. № 2098К вважалися робочі дні у період з 24.02.2022р. по 31.03.2022р. для працівників підприємства, у які працівники не виконують свої трудові обов`язки з поважних причин (руйнування робочих місць, проведення бойових дій, відсутність та/або обмеження транспортного сполучення загального користування у м.Києві та Київській області, введення коменданської години та інші) днями простою не з вини працівників. Начальнику відділу кадрів Гордієнко В.А. дні прсотою працівників підприємства у період з 24.02.2022р. по 31.03.2022р. табелювати познакою «+»/а.с.64/. 08.04.2022р. оголошено простій не з вини працівників у період з 01.04.2022р. по 30.04.2022р. для працівників підприємства, крім працівників підрозділів, що виконують невідкладні роботи, роботи із життєзабезпечення діяльності підприємства, та невідкладні виробничі завдання, які зазначені у додатку № 1 до даного наказу/а.с.65/. 28.04.2022р. оголошено простій не з вини працівників у період з 01.05.2022р. по 31.05.2022р. для працівників підприємства, крім працівників підрозділів, що виконують невідкладні роботи, роботи із життєзабезпечення діяльності підприємства та невідкладні виробничі завдання, зазначених у списках, сформованих та затверджених згідно пункту 2 даного наказу/а.с.66-67/. 25.05.2022р. оголошено простій не з вини працівників у період з 01.06.2022р. по 30.06.2022р. для працівників підприємства, крім працівників підрозділів, що виконують невідкладні роботи, роботи із життєзабезпечення діяльності підприємства, та невідкладні виробничі завдання/а.с.68-69/. Наказом від 14.06.2023р. № 2744к виведено з 16.06.2022 р. зі штатного розпису підприємства по підрозділу "Керівництво виробництвом" деякі посади, реорганізовно відділ декларування вантажів шляхом його перетворення у відділ митного оформлення та доставки вантажів(скорочена назва підрозділу - В-160, шифр підрозділу - 160)/а.с.13-14/. Відповідно до наказу від 24.06.2022р. № 2957к у зв`язку з виробничою необхідністю та відповідно штатного розпису переведено з 24.06.2022р. на посаду начальника відділу митного оформлення та доставки вантажів, з його згоди, провідного інженера відділу декларування вантажів [PERSON] /а.с.15/. З листа від 16.08.2022р. № 420/6510-22 ДП «Антонов» вбачається, що відповідно до наказу підприємства від 14.06.2022 № 2744к зі штатного розпису з 16.06.2022 виключено посаду начальника відділу декларування вантажів, яку займав [PERSON] 20.07.2022р. зареєстровано наказ ДП «Антонов» № 3463к «Про запропонування іншої роботи», але через відсутність [PERSON] на підриємстві, його не ознайомлено з наказом /а.с.17/ 26.07.2022р. № 3575к оголошено простій не з вини працівників у період з 01.08.2022р. по 31.08.2022р. для працівників підприємства , крім працівнкиів підрозділів, що виконують невідкладні виробничі завдання/а.с.74-76/. 02.08.2022р. позивач звернувся до відповідача із заявою про можливість виконувати службові обов`язки на посаді начальника відділу декларування вантажів із збереженням повного розмріу заробітної плати, або запропонувати рівнозначну посаду/а.с.23/ Як вбачається із довідки нарахованої заробітної плати з січня по липень 2022р. [PERSON] було виплачено за час простою не з вини працівника у березні 2022р. 2 957,64 грн. та у липні 10 754,92 грн./а.с.18/. За змістом статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Відповідно до статті 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Аналіз статті 34 КЗпП України свідчить про те, що зупинення роботи (простій) - це наслідок дії невідворотної сили або інших обставин. Тобто мають існувати обставини, які стали причиною неможливості виконання саме цими працівниками роботи саме на цьому підприємстві. Згідно зі статтею 34 КЗпП України простій - у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Аналіз статті 34 КЗпП України свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів. Судом встановлено, що відповідач вчасно не пропонував позивачу переведення на іншу роботу та попередив про реорганізацію. Можливість для працівників бути присутніми на робочому місці, а також можливість переведення їх на іншу роботу на тому ж підприємстві свідчить про невідповідність оголошення простою зазначеній у наказі меті прийняття такого рішення. Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП України у разі простою підприємства (установи, організації) з незалежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором. Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. З досліджених матеріалів справи вбачається, що з 13.06.2022 по 01.07.2022р. [PERSON] перебував у щорічній відпустці, та після виходу з відпустки дізнався, що з 16.06.2022р. відділ декларування вантажів реорганізовано у відділ митного оформлення та доставки вантажів згідно наказу від 14.06.2022р. № 2744к та призначено начальником відділу митного оформлення та доставки вантажів [PERSON] . Реорганізація - це інша форма припинення юридичної особи. Під час реорганізації юридична особа теж припиняється. Але всі її права й обов`язки у порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. Судом встановлено, що відділ декларування вантажів реоганізовано шляхом перетворення у відділ митного оформлення та доставки вантажів. Тобто відділ декларування вантажів реорганізовано, а не ліквідовано. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується. Враховуючи викладене, оскільки відділ декларування вантажів реоганізовано, а не ліквідовано та на посаду нового відділу призначено нового начальника, то з вказаного можливо встановити, що відділ в якому працював відповідач не мав права застосовувати простій до відповідача. Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП України у разі простою підприємства (установи, організації) з незалежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором. Судом встановлено, що простій позивачу був оголошений безпідставно, однак зупинення роботи фактично відбулося не з вини працівника, за обставин, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, а тому ефективним способом захисту порушеного права буде збереження за ним середнього заробітку за час простою, як це передбачено ч. 3 ст. 113 КЗпП України. Відповідно до абз. 3 п. 2 Розділу II "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п. 8 Розділу IV "Порядку обчислення середньої заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньо-денного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З наданого розрахунку позивачем за період з 01.07.2022 р. по 31.08..2022р. середній заробіток становить 125 138,64 грн., отримано позивачем 22 047,59 грн., різниця між середньою заробітною платою та виплаченою заробітною платою у період простою складає 103 091,05 грн.. При цьому, суд бере до уваги як вірний розрахунок проведений позивачем, оскільки доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем суду не надано. Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані докази, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивачем надано докази на підтвердження обставин викладених у позові, а тому суд приходить до висновку, що дії щодо запровадження стосовно [PERSON] простою є незаконними та відповідач має сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Встановлено, що між [PERSON] та АБ «Юрій Кормушин і партнери» 17.07. 2022 року укладено угода про надання правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було здійснено 20.10.2022р. оплату послуг за правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн. та 18.08.2022р. було здійснено оплату за надання правової допомоги у розмірі 9 000,00 грн. Відповідно до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27.09.2023р. загальна вартість робіт (послуг) становить 17 000,00 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначеного, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з ДП «Антонов» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 17 000,00 грн. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. та 1 031,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved