Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

у січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Біржа нерухомості та основних фондів «Україна», в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку, зареєстрований за № Н9-279 від 29.04.1999 року на товарній біржі «Україна». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 29.04.1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Вказаний договір був оформлений та посвідчений на Товарній біржі нерухомості та основних фондів «Україна» за р. № Н9-279. 12 травня 1999 року в Балаклійському БТІ за позивачем була проведена державна реєстрація вищевказаного об`єкту нерухомості. Оскільки на час укладання договору, правочини, зареєстровані на біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, вказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. На даний момент позивачу стало відомо, що відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Так, з метою приведення документації яка підтверджує право власності на нерухоме майно в належний стан у відповідності із законодавством України, для можливості повноцінного користування своїми правами як власника і можливості їх реалізувати,виникла необхідність у визнанні договору купівлі-продажу будинку укладеного на товарній біржі дійсним в судовому порядку. Ухвалою суду від 27 січня 2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 24). В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка відзив на позов не подала, в судове засідання повторно не з`явилась, була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи товарної біржі «Новомосковська» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, його неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом по\~справі встановлено,\~що 29 квітня 1999 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу № Н9-279, згідно якого продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості, житловий будинок, житловою площею 49,1 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване Балаклійським міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] про, що 12 травня 1999 року було зроблено запис в реєстрову книгу за реєстровим номером № 1947 (а.с. 12). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм\~ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до статті 1 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 Закону\~встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. При цьому слід зазначити, що чинним законодавством України на момент вчинення правочину не було передбачено такої форми угоди, як біржова. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Згідно зі\~статтею 41 ЦК Української РСР\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до статті 42 ЦК Української РСР\~угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Відповідно до частини другої\~статті 47 ЦК України\~якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом статей\~128,\~153 ЦК Української РСР\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 224 ЦК Української РСР\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК Української РСР\~передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Відповідно до\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Однак за загальним правилом, визначеним у статтях\~47,\~227 ЦК Української РСР\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню. Право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша\~статті 128 ЦК Української РСР), а відповідно до\~статті 153 ЦК Української РСР\~договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Отже, положення\~статті 227 ЦК Української РСР\~спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як\~стаття 15 Закону України «Про товарну біржу»\~закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний. (Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 липня 2021 року по справі № 640/3509/19, провадження № 61-10287св20). У ході судового розгляд справи судом було встановлено, що спірний договір купівлі-продажу було укладено у простій письмовій формі, а оскільки предметом спірного договору купівлі-продажу було нерухоме майно, то такий договір мав бути нотаріально посвідченим. Відповідно до пункту 13\~Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Також суду доцільно перевіряти, чи не суперечить зміст договору вимогам закону та чи не порушує такий договір прав третіх осіб, які не є його сторонам. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16-ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що «для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди». Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач не вказував, що продавець будинку ухилялася від нотаріального посвідчення договору, належних та допустимих доказів ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору суду не надано. Також суд бере до уваги те, що на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна була чинною частина друга\~статті 9 ЖК УРСР, за змістом якої громадяни мали право, зокрема, придбавати квартири (будинки), та, відповідно, частин останніх), на біржових торгах. Підтвердженням визнання такого права позивача державою є реєстрація права власності за позивачем, відповідно до відомостей КП «БТІ» ОМР. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх\~порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України) Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору, підтвердження визнання права позивача державою, а саме реєстрація права власності за позивачем на підставі вищезазначеного правовстановлюючого документу\~договору купівлі-продажу, укладеного на біржі 29.04.1999 року, у БТІ, суд дійшов висновку про не доведеність позивачем наявності правових підстав для визнання неоспорюваного договору купівлі-продажу квартири дійсним у судовому порядку та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed