Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 7 серпня 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовної вимоги позивач посилається на те, що [INFO] в с. Воютичі Самбірського району Львівської області помер його батько [PERSON] . Спадкове майно [PERSON] становлять земельні ділянки, загальною площею 2,63 га, призначені для ведення особистого підсобного господарства, належні спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІV-ЛВ № 013941. Звернувшись до державного нотаріуса Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було роз`яснено, що він пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а тому рекомендовано звернутись до суду за визначенням додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Разом з тим нотаріус зауважив, що з поданого свідоцтва про народження не вбачається, що померлий був батьком позивача, оскільки у свідоцтві про народження прізвище дитини вказано « [PERSON] », в той час, як згідно паспорту громадянина України, серії [NUMBER] , його прізвище « [PERSON] ». Покликаючись на зазначені обставини [PERSON] просить суд встановити факт, що [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] , визначити [PERSON] додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 серпня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній цивільній справі з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 14). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 27). У судове засідання позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, не прибув, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с. 22). Відповідач Бісковицька сільська рада Самбірського району Львівської області подала до суду заяву про те, що визнає позовні вимоги та просить розглянути справу без їхньої участі (а.с. 20). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 20 жовтня 2016 року (а.с. 6). Із довідки виконавчого комітету Бісковицької сільської ради № 635 від 1 грудня 2022 року відомо, про те, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований у [ADDRESS] один. Заповіт від його імені не посвідчувався (а.с. 7). Спадкове майно [PERSON] становлять земельні ділянки, загальною площею 2,63 га, призначені для ведення особистого підсобного господарства, належні спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІV-ЛВ № 013941 (а.с. 8). Із свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , відомо про народження [INFO] в с. Воютичі Самбірського району Львівської області [PERSON] , батьком якого записаний [PERSON] (а.с. 11). Із паспорта громадянина України, серія [NUMBER] , відомо, що [PERSON] , народився [INFO] в селі Воютичі Самбірського району Львівської області (а.с. 12). Із договору дарування житлового будинку в [ADDRESS] , відомо, що даний договір був укладений 29 червня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] . Із листа № 1329/01-16 від 2 серпня 2023 року вбачається, що державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на тій підставі, що пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини і тому зареєструвати заяву і видати свідоцтво про право на спадкове майно неможливо. Крім того, з поданого свідоцтва про народження не вбачається, що померлий був батьком позивача, оскільки у свідоцтві про народження прізвище дитини вказано « [PERSON] », в той час, як згідно паспорту громадянина України, серії [NUMBER] , його прізвище « [PERSON] ». (а.с. 5). Причиною пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини позивач зазначає ті обставини, що після смерті батька, не маючи оригіналу примірника Державного акту на право приватної власності на землю, він не знав про обсяг спадкового майна, і необхідність звернення до нотаріуса про прийняття спадщини, так як оригінал Державного акту знаходився у володіння фермерського господарства, що користується цими земельними ділянками, який і повідомив його про необхідність оформлення спадкових прав. Крім того, позивач проживає в іншому населеному пункті і через незадовільний стан здоров`я та похилий вік не мав можливості своєчасно звернутись до нотаріуса про прийняття спадщини. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з п. 1), п. 4) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Як зазначив ВС в постанові від 03 листопада 2021 року у справі за № 691/1237/20 встановлення юридичного факту, а саме родинних відносин між померлими особами не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав. За встановлених обставин, встановлення факту родинних відносин породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення майнових прав позивача; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Позивач наразі не має іншої можливості одержати чи внести виправлення в даний документ. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що необхідно встановити факт, що [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] . За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220, ст. 1222 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , проте, позивач звернувся до нотаріуса 2 серпня 2023 року, отже з пропуском вказаного строку. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже правила частини третьої 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними (Постанова ВС від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Як встановлено судом, позивач не відмовлявся від спадщини, однак, не реалізував свій намір вчасно через обставини, які суд вважає поважними. За повідомленням Самбірської державної нотаріальної контори від 16 серпня 2023 року за № 1428/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася (а.с. 21). Отже інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. У рішеннях\~Європейського суду\~з прав\~людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті батька. І спочатку смерть спадкодавця, а потім і втрата спадкового майна будуть для нього занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1610 грн. 40 коп. (а.с. 4). Позивач при зверненні до суду не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачці при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved