Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач МТСБ України звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 131 430, 00 грн та судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 18.08.2020 відбулась ДТП, а саме [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mercedes», державний номерний знак [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом «Renault», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам завдано майнової шкоди. Згідно із постановою Залізничного районного суду м. Львова (справа № 462/5148/20) від 17.09.2020 відповідача [PERSON] визнано виним у настанні ДТП. На виконання вимог Закону України № 1961-І, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахована. Потерпілий повідомив позивача про настання ДТП та надав йому всі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України № 1961-ІV, зокрема заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Позивач в свою чергу визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. Відповідно до звіту № 1665/20 встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] складає 182 788,58 грн, а витрати на збір документів склали 1 430 грн. Оскільки відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, у МСБТУ після виплати вказаної суми відповідно до ст. 1191 ЦК України, п. 38.2 ст. 38 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло право зворотної вимоги /регресу/ до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування. Враховуючи вищенаведене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.09.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач відзив на позовну заяву у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подала, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не подано. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що [PERSON] 18.08.2020 о 13 год 50 хв. у м. Львові на перехресті вул. Любінська - вул. Яворницького, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz C2200, державний номерний знак [NUMBER] , виконуючи поворот ліворуч при в`їзді з перехрестя проїзної частини, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом Renault Dokker, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався прямо по вул. Любінській, внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження. Наведене стверджується постановою Залізничного районного суду м. Львова від 17.09.2020, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення /а. с. 6-7/. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. У відповідності до вимог ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно із п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 вказаного Закону України визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що на момент даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як користувача автомобіля марки «Mercedes Benz», номерний знак [NUMBER] , не була застрахована, тому фермерське господарство «Шеврет», яке є власником автомобіля Renault Dokker, номерний знак [NUMBER] /а.с.11/ було змушене звернутися до МТСБУ із повідомленням про ДТП від 18.08.2020 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 20.08.2020 /а. с. 8, 33/. У звязку із цим фермерське господарство «Шеврет» звернулось із повідомленням про ДТП від 20.08.2020 року до МТСБУ /а.с. 8/. Згідно із звітом № 1665/20 від 14.09.2020 про оцінку вартості (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Renault Dokker, номерний знак [NUMBER] складає 182 788, 58 грн /а. с. 18/. Ринкова вартість транспортного засобу «Renault Dokker, номерний знак [NUMBER] складає 267 599, 78 грн /а.с. 16-18/. З наказу МТСБУ, довідки № 1 від 02.11.2020 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, платіжного доручення № 2543775 від 04.11.2020, вбачається, що МТСБУ виплатило фермерському господарству «Шеврет» регламентну суму в розмірі 130 000, 00 грн,у зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 4.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме у зв`язку з тим, що відповідач, як винна особа, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність на момент вчинення ДТП /а. с. 40, зворот, 41/. З платіжного доручення № 2543289 від 21.10.2020 року також вбачається, що МТСБУ понесло витрати за складення звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, які складають 1 430, 00 грн вартості за /а.с. 42/. Крім цього, матеріалами справи підтверджується факт звернення МТСБУ до відповідача [PERSON] з проханням добровільно компенсувати витрати в розмірі 131 430, 00 грн /а.с.43/. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи те, що [PERSON] , як водій транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, внаслідок чого МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому 130 000, 00 грн, а також понесло витрати на збір документів у розмірі 1 430, 00 грн, а доказів того, що відповідач підпадає під дію п.13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він суду не надав, то відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач МТСБУ має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування, а тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 2 684, 00 грн /а. с. 4, 5/. На підставі наведеного та

Outcome: approved