Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Представник Маломихайлівської сільської ради Дніпропетровської області в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Зайцев А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві позивач зіслався на те, що матір`ю та батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Батько дитини засуджений, від народження дитини не проживає разом з дитиною та дружиною. З часу народження свого сина, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, зловживає алкоголем, не забезпечує дитину належним харчуванням та відповідними умовами проживання. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви, батько [PERSON] відмовився від своїх батьківських прав на малолітнього сина, [PERSON] . Відповідачка [PERSON] разом з дитиною проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З січня 2018 року малолітній [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей, як дитина із сім`ї, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Причиною перебування дитини на обліку були неналежні матеріально-побутові та санітарно-гігієнічні умови проживання у сім`ї, зловживання матір`ю та її співмешканцем алкогольними напоями, неналежне виконання батьківських обов`язків щодо утримання, навчання та виховання дитини, піклування про її здоров`я, а останнім, часом і фізичне, психологічне та економічне насилля над ним. З моменту взяття малолітнього [PERSON] на облік спеціалістами служби у справах дітей спільно із спеціалістами районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, органом опіки та піклування Маломихайлівської сільської ради, співробітниками правоохоронних органів постійно проводилися профілактичні бесіди із [PERSON] щодо неналежного виконання нею батьківських обов`язків по утриманню, навчанню та вихованню дитини, щодо недопустимості зловживання спиртними напоями, вчинення насилля над дітьми. Відповідно до актів обстеження умов проживання малолітньої дитини у родині [PERSON] , матеріально-побутові та санітарно-гігієнічні умови не відповідають нормам законодавства. Неодноразово [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Питання утримання і виховання дітей розглядалися на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини сільської ради. Але, нажаль, [PERSON] не прислухалася до порад та рекомендацій спеціалістів служби у справах дітей Маломихайлівської сільської ради. Виховні заходи не дали позитивного результату. Протягом довготривалого часу [PERSON] постійно пиячить, часто із співмешканцем вчиняють вдома сварки, бійки, що негативно впливає на дитину. Щоразу, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння зі своїми товаришами по чарці, [PERSON] застосовує до своєї дитини як фізичне, так і психологічне насилля. Дитина, не зважаючи на пори року та час доби, тікає з дому, ночує у чужих людей, покинутих будинках, горищах. Про неналежне ставлення [PERSON] до своєї дитини, вчинення насилля над нею та залишення її без домівки, неодноразово надходили скарги від сусідів. [PERSON] постійно попереджалася про те, що таке становище в сім`ї може призвести до нещасного випадку з її дитиною. Але, нажаль, змін на краще в родині не відбувається. [PERSON] ніде не працює, з 2020 року будь-які соціальні виплати [PERSON] не отримує. Під час обстежень членами комісії [PERSON] постійно наголошувалося щодо неприпустимості зловживання спиртними напоями. Відповідачка неодноразово попереджалася про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина, тим паче, що остання уже була позбавлена батьківських прав на старшого сина. Зважаючи на те, що в родині [PERSON] склалися обставини, які загрожують життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] , було вирішено негайно відібрати дитину з сім`ї з подальшим направленням до дитячого відділення КНП «Покровська лікарня» Покровської селищної ради Дніпропетровської області. В зв`язку з чим, просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача Маломихайлівської сільської ради Дніпропетровської області в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради - Литвин О.В. підтримала обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надали, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює на посаді головного спеціаліста з соціальних питань відділу соціального захисту Гаврилівського старостинського округу, родину відповідачів знає з народження їхнього меншого сина, [PERSON] , [INFO] . Батьки даної дитини зарекомендували себе з негативної сторони. Батько, [PERSON] , засуджений до позбавлення волі, де наразі перебуває нікому не відомо. Мати [PERSON] , постійно перебуває в нетверезому стані, в будинку безлад, дитина брудна та голодна. Хлопчик часто тікав з дому, оскільки мати та її співмешканець його били. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона староста старостинського округу села Гаврилівка Синельниківського району Дніпропетровської області. Вона разом з іншими спеціалістами відвідували родину малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько дитини, [PERSON] , взагалі не приймав участі в житті дитини. Мати, [PERSON] , за дитиною не доглядала, хлопчик завжди був голодний і брудний. В будинку відсутні умови для проживання дитини. Малолітній [PERSON] неодноразово тікав з дому через насильницькі дії з боку матері відносно нього. Проживання дитини з матір`ю загрожуватиме його життю та здоров`ю. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). За правилами, визначеними статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Системний аналіз зазначених вище норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 р. по справі «Савіни проти України» зазначається: «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Частинами другою та четвертою статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом ДРАЦС Покровського РУЮ, (а.с.12). Згідно копії довідки - характеристики, виданої виконкомом Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області №33 від 16.05.2023 року, за час проживання на території сільської ради [PERSON] зарекомендувала себе з негативного боку, схильна до зловживання алкогольними напоями. До виконавчого комітету сільської ради надходили скарги на [PERSON] щодо неналежного виховання дитини, зловживання нею спиртними напоями та її негідну поведінку (а.с.14). Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 20.07.2018 року, 17.04.2019 року, 23.11.2020 року, 18.01.2021 року, 13.07.2022 року, 13.02.2023 року, 06.04.2023 року, 03.05.2023 року, 06.06.2023 року, 23.06.2023 року, матеріально-побутові та санітарно-гігієнічні умови не відповідають нормам законодавства. Члени комісії неодноразово робили матері зауваження щодо бруду у помешканні, неприємного смороду через відсутність систематичного прибирання. Одяг та речі побутового вжитку розкидані, брудні, занедбані, мають неприємний сморід, на підлозі купи сміття. Продукти харчування, які необхідні для здорового і корисного харчування дітей, відсутні, кількість продуктів обмежена. У дитини взагалі відсутні іграшки, художня література, олівці, альбоми та інші приладдя, будь які розвиваючі ігри. В будинку відсутня будь яка побутова техніка. [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. На момент обстеження [PERSON] постійно перебувала в стані алкогольного сп`яніння, вела себе агресивно. Неодноразово дитина скаржилася про застосування до неї фізичної сили з боку матері та її співмешканця (а.с.21-30). 25.09.2018 року начальник Покровського відділення поліції Захаренко І.В. звернувся до начальника служби у справах дітей райдержадміністрації Степаненко В.М. з письмовим повідомленням щодо [PERSON] , яка зловживає алкогольними напоями та неналежно виконує свої батьківські обов`язки (а.с.19). Згідно копії вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області №191/919/20 від 18.08.2020 року [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.289 КК України, на підставі ч.1 ст.71 КК України призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі (а.с.44-45). 06.06.2023 року староста виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області Синільник Л. в письмовій формі звернулася до сільського голови з питанням щодо невиконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , так як останнім часом на [PERSON] надходять скарги за дитину, яка постійно знаходиться без батьківського контролю, без їхнього супроводу по території села Гаврилівка. На зауваження [PERSON] не реагує, ніяких мір щодо виховання та контролю за місцезнаходженням дитини не робить (а.с.20). 26.06.2023 року виконавчим комітетом Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області було прийнято рішення №53 про негайне відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , на підставі висновку комісії з питань захисту прав дитини, згідно якого, в родині [PERSON] склалися вкрай негативні обставини, які загрожують життю та здоров`ю малолітньої дитини, мати ухиляється від виконання обов`язків щодо утримання, виховання та навчання малолітнього [PERSON] (а.с.15,16). Крім того, 26.06.2023 року органом опіки та піклування Маломихайлівської сільської ради було винесено висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.4-7). Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] самоусунулися від виконання своїх обов`язків з виховання дитини без поважних причин, не виявляють щодо свого сина батьківського піклування, не займаються його вихованням та не піклуються про нього, не проявляють інтересу до стану його здоров`я, не цікавляться його фізичним, моральним і духовним розвитком, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їхнього малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тобто, відповідачі не позбавлені можливості все ж таки змінити своє ставлення до дитини та його виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлені можливості звернутись до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною (ст. 168 СК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути по 536,80 грн. судового збору з кожного в дохід держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved