Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

27 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Державного Підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи інституту зернових культур національної академії аграрних наук України» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу. В позовній заяві [PERSON] з урахуванням уточнень посилається на те, що він є особою з інвалідністю з дитинства, встановлена III група інвалідності. У 2018 році влаштувався на роботу в ДП «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи інституту зернових культур національної академії аграрних наук України». У період з 29.03.2018 по 30.06.2021 працював на посаді лікаря ветеринарної медицини, а з 01.07.2021 був переведений до відділу господарського обслуговування на посаду слюсаря-ремонтника та працював до 02.02.2023. Наказом 18-к від 02.02.2023 позивач був звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, в зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи. Вважає вказане звільнення не правомірним та таким, що порушує його права. У зв`язку з викладеним просить суд визнати протиправним та скасувати наказ в.о. директора Державного Підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи інституту зернових культур національної академії аграрних наук України» № 18-к від 02.02.2023 «Про звільнення [PERSON] ». Поновити на роботі до відділу господарського обслуговування на посаду слюсаряремонтника на Державному Підприємстві «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи інституту зернових культур національної академії аграрних наук України». Стягнути з Державного Підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи інституту зернових культур національної академії аграрних наук України» на мою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.02.2023 до дня поновлення на роботі. Ухвалою судді Батманової В.В. від 30 березня 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні без повідомленням сторін та ухвалою судді Батманової В.В. від 15 травня 2023 року перейдено до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача скористався правом на подання відзиву, в якому позов не визнав з підстав того, що наказ про звільнення було постановлено з дотриманням вимог КЗпП України, позивач за висновком медичної комісії не придатний до роботи на займаній посаді та відмовився від запропонованих інших посад, а відтак підстав для поновлення на роботі та виплаті середнього заробітку не має. Позивач також надав до суду відповідь на відзив в якій заперечував проти доводів відповідача, підтримав свої позовні вимоги та просив суд задовільнити їх в повному обсязі. В наданій суду 26.09.2023 заяві позивач позовні вимоги підтримав, справу просив розглядати за його відсутністю, без фіксування процесу технічними засобами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з\~приписами ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи чи\~в разі\~якщо відповідно\~до положень\~цього Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши, матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважаю, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Судом встановлено, що позивач є особою з інвалідністю з дитинства, встановлена III група інвалідності. У 2018 році влаштувався на роботу в ДП «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи інституту зернових культур національної академії аграрних наук України». У період з 29.03.2018 по 30.06.2021 працював на посаді лікаря ветеринарної медицини, а з 01.07.2021 був переведений до відділу господарського обслуговування на посаду слюсаря-ремонтника та працював до 02.02.2023. 08.09.2022 відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області відносно Відповідача було відкрито справу про банкрутство та введено процедуру розпорядження майном У зв`язку із зазначеним відповідачем було введено процедуру скорочення чисельності штатних одиниць для зменшення навантаження зарплатного фонду. 13.01.2023 позивача було направлено для проходження медичної комісії для надання медичного висновку на відповідність стану здоров`я виконуваній роботі. 23.01.2023 відповідно до висновку медичної комісії [PERSON] не придатний до роботи на займаній посаді. Наказом 18-к від 02.02.2023 позивач був звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, в зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи. Позивачу було повідомлено про відсутність вільних вакансій на підприємстві, які відповідають його кваліфікації, про що було складено відповідний Акт. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048 цс 15. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано жодними доказами позивача, відповідачем складено акт про відсутність вільних вакансій на підприємстві, які відповідають його кваліфікації та винесено спірний наказ про звільнення. Таким чином, враховуючи встановлену невідповідність [PERSON] виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи, наявність акту про відсутність вільних вакансій на підприємстві, які відповідають його кваліфікації останній був правомірно звільнений 02.02.2023 Наказом № 18-к згідно пункту другого статті 40 КЗпП України та позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат вирішити відповідно до\~ст. 141 ЦПК\~України, а саме у разі відмови в позові позивач за яким був звільнений від сплати судового збору, судовий збір відноситься за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed