Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

14.06.2023 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2021 у справі №214/9106/21 присуджено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.11.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, він вже сплачує аліменти ще на двох своїх дітей від попереднього шлюбу. Так, судовим наказом Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.01.2020 у справі №211/576/20 присуджено стягувати з нього аліменти на утримання\~ [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття, на користь матері\~ [PERSON] , починаючи стягнення з 27.01.2020. Таким чином, позивач наголошує на тому, що з нього стягуються аліменти на трьох дітей у сукупному розмірі 58% від всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, що суперечить вимогам чинного законодавства та ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Позивач зазначає, що стягнення аліментів на утримання [PERSON] було присуджено судовим наказом від 23.11.2021 без урахування вже наявного судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання двох інших дітей [PERSON] , [PERSON] . Просить суд зменшити розмір аліментів, що стягується на утримання доньки [PERSON] , з 1/4 частини до 1/6 частини. Ухвалою суду від 22 червня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18 липня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що твердження позивача про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів є безпідставними і необґрунтованими, оскільки наявність інших утриманців, в розумінні чинного законодавства, не самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. У неї соціальні виплати та аліменти єдиним джерелом доходу, можливість працювати є суттєво обмеженою з огляду на її стан здоров`я та наявність маленької дитини, на відміну від позивача. Просить відмовити в задоволенні позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, з підстав, зазначених у ньому. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні, з підстав, зазначених в відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши учасників процесу, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно судового наказу від 28 січня 2020 року виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з [PERSON] стягуються аліменти на утримання\~ [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття, на користь матері\~ [PERSON] , починаючи стягнення з 27.01.2020. Крім того, згідно судового наказу від 23 листопада 2021 року виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з [PERSON] стягуються \~аліменти на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач просить задовольнити його вимоги та зменшити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини до 1/6, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки з усіх видів його заробітку (доходу) стягуються аліменти на трьох дітей у сукупному розмірі 58% від всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, що ставить його у скрутне матеріальне становище. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 192СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також судом звертається увага, що під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192СК України. Так, належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано взагалі. Також, суд враховує, що визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства. Позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, чи зміну її сімейного стану, чи здоров`я. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed