Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] про усунення перешкод у реалізації права користування та володіння спадковим майном. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її батькові [PERSON] за життя належало на правах приватної власності майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер 7321081800:02:002:1027, земельна ділянка, площею 0, 25, кадастровий номер 7321081800:02:002:0126. 05 вересня 2019 року був оформлений заповіт, згідно якого все своє майно [PERSON] заповів на її користь. [INFO] її батько [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина на вказане майно. Вказує, що 26 листопада 2021 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом та про заведення спадкової справи. Також до нотаріуса звернулася її сестра [PERSON] , тобто відповідачка по справі, із заявою про прийняття спадщини за законом, оскільки вона є пенсіонером. А тому має право на обов`язкову частку у спадковому майні. Крім того, на час смерті батька [PERSON] у спадковому будинку проживав син її сестри [PERSON] із сім`єю. Зазначає,\~що 24\~лютого 2022\~року в\~Україні було\~оголошено про\~введення воєнного\~стану,\~а тому,\~відповідно внесених\~змін,\~на час\~воєнного стану\~перебіг шестимісячного\~строку зупинився.\~Тобто,\~оформити своїх\~спадкові права\~шляхом реєстрації\~права власності\~буде можливе\~після оголошення\~закінчення воєнного\~стану та\~ще одного\~місяця.\~Фактично,\~після смерті\~ [PERSON] ,\~вона та\~її сестра\~прийняли спадщину\~у встановленому\~законом порядку,\~про що\~свідчить інформація\~нотаріуса від\~05.04\~2022\~року.\~Відповідно їхні\~частки у\~спадковому майні\~складають 3/4\~ згідно заповіту за нею та 1/4 згідно закону за [PERSON] . Однак, відповідачі з дня смерті батька та до цього часу чинять їй перешкоди у користуванні спадковим майном. Зокрема, їй не надають доступу до житлового будинку та господарських споруд (не дають ключі, не відчиняють вхідну хвіртку, взагалі відмовляють у відвідуванні господарства). Також не дають можливість обробляти земельну ділянку (город) на її розсуд. Відповідачі заперечують її право користування майном із-за відсутності факту оформлення права власності. Таким чином, вона фактично позбавлена можливості розпорядженню спадковим майном, його збереження, інвентаризації тощо. На підставі викладеного, просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкод у здійсненні права користування та володіння спадковим майном житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , земельною ділянкою площею 0,25 га, кадастровий номер 7321081800:02:002:1027 та земельною ділянкою площею 0,25 га, кадастровий номер 7321081800:02:002:1026), як особі, яка прийняла спадщину після померлого [PERSON] , зокрема, у спосіб надання ключів від вхідних дверей будинку, воріт, хвіртки, а також заборони їм чинити перешкоди у доступі та у користуванні цим майном. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак її представник [PERSON] подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю та справу просить розглядати у його з позивачкою відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Треті особи [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.\~3,4 ЦПК України\~та\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Так, судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 188717244 від 14.11.2019 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 188708252 від 14.11.2019 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер 7321081800:02:002:0126, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7304878662019 від 01.10.2019 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер 7321081800:02:002:1027, яка розташована в с. Слобідка, Чернівецької області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до заповіту від 05 вересня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 107, посвідченого секретарем виконавчого комітеті Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] . [INFO] в с. Слобідка Чернівецького району Чернівецької області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно ч.\~4\~ст.\~1268\~ЦКУ незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.1296 ЦКУ відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, згідно відповіді приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Невестюк А.М. № 19/02-14 від 05 квітня 2022 року, після смерті [INFO] [PERSON] , який постійно проживав в [ADDRESS] , ним була зведена спадкова справа. Спадкоємцями [PERSON] станом на 05 квітня 2022 року є: за заповітом [PERSON] та за законом, згідно ст. 1241 ЦКУ [PERSON] . При цьому з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.11.2022 року [PERSON] є власницею частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Частинами 1 та 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм Майном. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 р., в рішенні в справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003 р. зазначено, що у разі, якщо публічний орган порушив закон чи допустив помилки у його застосуванні, суб`єкт приватного права не може відповідати за такі помилки публічних органів, а позбавлення особи майна на підставі цього є неприпустимим. Європейський Суд наголошує, що навіть у разі, якщо майно чи право на майно були набуті особою з тим чи іншим порушенням зі сторони третіх осіб, позбавлення власника такого майна чи права на майно вимагають наявності підстав, що виправдовують такий захід з точки зору вимог ст.1 Першого протоколу згідно з її тлумаченням в усталеній практиці Суду. А згідно з усталеною практикою Суду, при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися "справедливий баланс" між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи, тобто, повинен дотримуватися принцип пропорційності. В своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року), зокрема, стосовно необхідності дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved