Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

Позивач подав до суду вищевказану позовну заяву, посилаючись на ті обставини, що приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Остапенко Є.М. було видано виконавчий напис №75177 від 31.05.2021 р., відповідно до якого з позивача пропонується стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія "Авансар"» заборгованість за кредитним договором №200201759 в розмірі 29\~698,95 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 850,00 грн, що в загальному розмірі складає 30\~548,95 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису, приватний виконавець Качурка В.В. відкрив виконавче провадження ВП №69586688 від 09.08.2022 р. Вважає, що виконавчий напис вчинений з численними порушеннями, відповідачем не було направлено позивачу жодних вимог, документи на час вчинення виконавчого напису не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, кредитний договір нотаріально не посвідчувався, напис не було вчинено на оригіналі договору та до нього не підшито. У зв`язку з чим позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Остапенко Є.М. реєстраційний номер №75177 від 31.05.2021 р., за яким пропонується стягнути з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія "Авансар"» заборгованість за кредитним договором №200201759 в розмірі 29\~698,95 грн., а також витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 850,00 грн, що в загальному розмірі складає 30\~548,95 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн. стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 28.06.2023 року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 08.08.2023 року. Також ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. належним чином завірені копії документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису від 31.05.2021 року №75177. Ухвалою суду від 28.06.2023 року вирішено питання про забезпечення позову. У судове засідання 06.10.2023 року сторони не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були своєчасно повідомлені належним чином. Представник позивача направив на електронну адресу заяву 30.06.2023 року, в якій позов підтримав в повному обсязі, позов просив розглядати за його відсутності. Представник відповідача - ТОВ «Фінансова компанія "Авансар"» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання відповідач був своєчасно повідомлений належним чином. Відзив на позов суду не надав. 25.07.2023 року ТОВ «Фінансова компанія "Авансар"» через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не погоджуючись щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, вважаючи їх необґрунтованими (а.с.30-38). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору , в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання своєчасно повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення суду є 06.10.2023 року. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Дослідивши подані позивачем документи і матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Із матеріалів справи судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Остапенко Є.М. було видано виконавчий напис №75177 від 31.05.2021 р., відповідно до якого з позивача пропонується стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія "Авансар"» заборгованість за кредитним договором №200201759 в розмірі 29\~698,95 грн., а також витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 850,00 грн, що в загальному розмірі складає 30\~548,95 грн. (а.с.10). На підставі вищевказаного виконавчого напису, приватний виконавець Качурка В.В. відкрив виконавче провадження ВП №69586688 від 09.08.2022 р. (а.с.11). Постановою приватного виконавця Качуркою В.В. від 03.06.2023 року по ВП №69586688 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.12). Між тим, із законністю вказаного виконавчого напису позивачка не згодна, тому звернулась до суду з дійсним позовом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У свою чергу\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-XII\~(надалі за текстом - Закон) передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону (в редакції чинній на час вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам\~ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі за текстом - Порядок). Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Згідно підпунктів 3.2. і 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до підпункту 5.1. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. При цьому, згідно підпунктів 6.1. і 6.2. пункту 6 глави 16 розділу ІІ Порядку, за заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Відповідно до підпунктів 7.1. і 7.3. пункту 7 глави 16 розділу ІІ Порядку, у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Згідно із пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі\~\~№ 419/2304/18 суд згідно з принципом jura\~novit\~curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з принципом jura\~novit\~curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.\~ Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Остапенко Є.М. було видано виконавчий напис №75177 від 31.05.2021 р., відповідно до якого з позивача пропонується стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія "Авансар"» заборгованість за кредитним договором №200201759 в розмірі 29\~698,95 грн., а також витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 850,00 грн, що в загальному розмірі складає 30\~548,95 грн. Вказаний виконавчий напис перебуває на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В.В. (виконавче провадження ВП №69586688 від 09.08.2022 р.) Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на\~Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана\~Постанова\~не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до\~Постанови\~та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені\~Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим,\~Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2.\~постанови Пленуму Вищого адміністративного суду\~України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2.\~постанови Пленуму Вищого адміністративного суду\~України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною\~Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй\~Постанові\~по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1\~постанови Кабінету Міністрів України від\~\~ 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за кредитним договором, а нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів, на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі\~Постанови\~ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених\~Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.\~ Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, беручи до уваги те, що заборгованість боржника не є безспірною, що свідчить про вчинення виконавчого напису 31.05.2021 року з порушенням вимог\~ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. На виконання\~вимог ст.\~81\~ЦПК України\~стороною позивача\~до суду\~надано докази, що [PERSON] звернувся\~за правовою\~допомогою. На підтвердження даної вимоги надано акт виконаних робіт від 21.06.2023 р. на загальну суму 5000 грн.: складання та подання позовної заяви 3 години 3000 грн., складання та подання заяви про забезпечення позову 2 години 2000 грн. (а.с.16), квитанцію прибуткового касового ордера №б/н від 21.06.2023 року на суму 5000 грн. (а.с.15), договір про надання професійної правової допомоги від 21.06.2023 року (а.с.7). Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача доведені вимоги у частині стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., тому суд задовольняє дану вимогу. Згідно ч. 7\~ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У зв`язку з чим суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 28.06.2023 року, на строк протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили , після спливу якого вони вважаються скасованими.

Outcome: approved