Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Представник Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» виконуючий обов`язки генерального директора Сніжко О.О. звернувся до суду із заявою, в якій просить продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного стаціонару зі звичайним типом нагляду стосовно [PERSON] . В обґрунтування заяви посилався, що [PERSON] був госпіталізований до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2022 року, яким стосовно [PERSON] , [INFO] , було застосовано примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару до КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» та строк протягом часу наявності діагнозу, за яким було проведено госпіталізацію, але не більше ніж на 6 місяців. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2023 було продовжено стосовно [PERSON] , [INFO] , госпіталізацію до КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» у примусовому порядку на строк, протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію, але не більше, ніж на 6 місяців. 14.09.2023 [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «ОКПЛ № 3» у складі: виконуючого обов`язки медичного директора зі стаціонарної роботи - Ю. Тимченко, виконуючого обов`язки завідуючого відділення №4 - Н. Литвинової, лікаря відділення - Пєнцової О.М. Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості, в нього виявляються значні відхилення у поведінці, які потребують особливої уваги і лікування, він є безпорадним, не може самостійно задовольняти свої потреби, становить соціальну небезпеку для себе та оточуючих. Обстеження і лікування [PERSON] можливе тільки в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, а тому [PERSON] потребує продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу - лікар-психіатр Пєнцова О.М. підтримала заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі зі звичайним типом нагляду стосовно [PERSON] . Посилалася, що за своїм психічним станом останній становить суспільну небезпеку, він не контактний, у відділенні часто рухово розгальмований, імпульсивний, намагається виявляти агресію стосовно себе та інших пацієнтів, не осмислює навколишню обстановку, в нього виражене зниження інтелектуально-мнестичних функцій, не може самостійно задовольняти свої потреби, потребує постійного стороннього догляду, спостереження, в зв`язку з чим, його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, зазначила, що тяжкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості, на яке страждає [PERSON] , носить значні відхилення у поведінці, які потребують особливої уваги та піклування. Прокурор у судовому засіданні вважав за необхідне продовжити застосування примусових заходів медичного характеру стосовно [PERSON] . Особа, стосовно якої розглядається питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру [PERSON] у судовому засідання через психічний стан здоров`я не зміг висловити своє ставлення до вимог заяви. Представник [PERSON] адвокат Сметанін Д.В. при висловленні позиції щодо вирішення питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно [PERSON] , підтримав заяву, просив суд її задовільнити. Суд, вислухавши вступне слово учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2022 року стосовно [PERSON] , [INFO] , застосовано примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару до КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» на строк протягом часу наявності діагнозу, за яким було проведено госпіталізацію, але не більше ніж на 6 місяців. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2023 було продовжено стосовно [PERSON] , [INFO] , госпіталізацію до КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» у примусовому порядку на строк, протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію, але не більше, ніж на 6 місяців. Відповідно до акту психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку згідно зі ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 14 вересня 2023 року №12/9374, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості, виявляє значні відхилення у поведінці, які потребують особливої уваги і лікування. Потребує продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару, оскільки є безпорадним, не може самостійно задовольняти свої потреби, представляє соціальну небезпеку для себе та оточуючих (зберігається невпорядкована та агресивна поведінка, накидався на медичний персонал, інших пацієнтів, ламав майно, завдав собі тілесних ушкоджень рвана рана калитки), у зв`язку з чим [PERSON] за своїм психічним станом потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). У параграфі 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи. З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст. 14 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в закладі з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в закладі з надання психіатричної допомоги проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з ч. 2 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У заяві про продовження примусової госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості, в результаті чого він становить небезпеку для себе і оточуючих, є безпорадним, не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, а тому потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Оскільки хворий є безпораднім, не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби внаслідок наявного в нього тяжкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості, становить соціальну небезпеку для себе та оточуючих, йому рекомендовано продовжити примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар згідно із ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», на строк не більше 6 місяців. Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що хворий не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, є безпорадним, становить небезпеку для себе та оточуючих, враховуючи пояснення учасників справи, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на вимоги ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, продовження такої госпіталізації є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved