Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

03 квітня 2023 року представник АТ «Сенс Банк» Ременюк Т. О. звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, нараховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 860/13-27/18/3/7-170 від 02 жовтня 2007 року у розмірі 114880,24 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2684 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що 02\~жовтня 2007\~року між\~АКБСР «Укрсоцбанк»»\~та [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№ 860/13-27/18/3/7-170.\~Загальними Зборами\~Акціонерів від\~09\~березня 2010\~року прийнято\~рішення про\~зміну типу\~на назви\~з АКБСР\~«Укрсоцбанк» на\~ПАТ «Укрсоцбанк»,\~а з\~10\~серпня 2018\~року ПАТ\~«Укрсоцбанк» змінив\~найменування на\~АТ «Укрсоцбанк».\~На підставі\~рішення №\~5/2019 АТ «Укрсоцбанк»\~від 15\~жовтня 2019\~року припинено\~АТ «Укрсоцбанк»\~шляхом приєднання\~до АТ\~«Альфа-Банк»,\~який є\~правонаступником всього\~майна,\~прав та\~обов`язків АТ\~«Укрсоцбанк». 12\~серпня 2022\~року позачерговими\~загальними зборами\~акціонерів АТ\~«Альфа-Банк»\~прийнято рішення\~про зміну\~найменування банку\~з АТ\~«Альфа-Банк»\~на АТ\~«Сенс Банк»,\~а державна\~реєстрація змін\~до відомостей\~про юридичну\~особу була\~проведена 30\~листопада 2022\~року. З огляду на викладене, позивач є законним правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Позивач зазначає,\~що Банк\~свої зобов`язання\~за кредитним\~договором №\~860/13-27/18/3/7-170\~від 02\~жовтня 2007\~року виконав\~у повному\~обсязі,\~надавши відповідачу\~кредит, однак відповідач\~належним чином\~взяті на\~себе зобов`язання\~не виконує,\~ у\~результаті чого\~має заборгованість\~перед кредитором.\~Вказує,\~що 06\~квітня 2015\~року Постійно\~діючим третейським\~судом при\~Асоціації українських\~банків було\~прийняте рішення\~№ 601/13\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~Публічного акціонерного\~товариства «Укрсоцбанк»\~заборгованість за\~кредитним договором\~у розмірі\~204690,04\~грн витрати\~зі сплати\~третейського збору\~у розмірі\~2446,90\~грн. Оскільки, відповідач умови договору не виконав, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у порядку ст. 625 ЦК України. Заборгованість за кредитом, розрахована на підставі положень ст. 625 ЦК України, складає 114880,24 грн, з яких: 18422,10 грн сума заборгованості по 3 % річних на кредитну заборгованість, 96458, 14 грн сума заборгованості за інфляційними втратами. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2023 року справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 травня 2023 року вищевказану цивільну справу передано в провадження суді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Представник позивача АТ «Сенс Банк» у судове засідання не з`явився, на адресу суду від представника позивача Кравцова С. М. надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, в якому він позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 22 травня 2023 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 02 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 860/13-27/18/3/7-170, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Положеннями п. 1.1.1 Договору встановлено, що надання кредиту здійснюється окремими частинами зі сплатою 14,80 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 350\~000 грн, з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості. Відповідно до вимог п.3.3.7 та 3.3.9 Договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти в розмірі, передбаченому п.1.1.1 цього Договору, та комісії в розмірах, зазначених в Додатку № 1 до цього Договору, у порядку, визначеному п.п. 2.6., 2.8, 2.9. цього Договору та Тарифами, а також здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного в п.1.1.1 цього Договору, у сумі різниць між максимальним лімітом заборгованості, що діяв у попередньому періоді та максимальним лімітом заборгованості, що діятиме в наступному періоді, в строк не пізніше останнього робочого дня попереднього періоду, а також в кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом, що визначений в п.1.1.1.84 цього Договору. Згідно з п.6.2 Договору сторонами договору погоджена третейська угода, згідно з якою спір має вирішуватись у відповідності до ст. 5 Закону України «Про третейські суди». Вимогами п.7.3 Договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. 13 жовтня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 860/13-27/18/3/7-170 від 02 жовтня 2007 року, де у п.1. зазначено, що у зв`язку із зміною умов кредитування за договором кредиту № 860/13-27/18/3/7-170 від 02 жовтня 2007 року, сторони домовились, що з 01 липня 2008 року встановити проценту ставку за користування кредитом на рівні 18 процентів річних. 09 березня 2010 року Загальними Зборами Акціонерів прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 червня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»). Зі змісту ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року слідує, що 06 квітня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків прийняте рішення № 601/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 204690, 04 грн та третейський збір в сумі 2446, 90 грн, однак, копію зазначеного рішення стороною позивача до матеріалів позовної заяви надано не було. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2015 року у справі № 601/13, яким було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 204690,04 грн та витрати пов`язані з вирішенням спору третейським судом у сумі 2446,90 грн. 12 серпня 2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статусу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30 листопада 2022 року внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Зі змісту статуту АТ «Сенс Банк» вбачається, що він є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа Банк». Відповідно до інформації, яка міститься в АСВП, виконавче провадження 48892654, де боржником зазначений [PERSON] , а стягувачам - ПАТ "Укрсоцбанк", станом на день ухвалення рішення по справі (24 липня 2023 року) перебуває на примусовому виконанні у Салтівському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивач посилається на те, що відповідач не виконав рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 квітня 2015 року у справі № 601/13, а тому позивача виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦПК України, за увесь час прострочення в межах позовних вимог. 20 лютого 2023 року АТ «Сенс Банк» надіслав на адресу відповідача вимогу про усунення порушення, в якій зазначено про необхідність відповідача у 30-ти денний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та нераховану неустойку у розмірі 114\~880, 24 грн, яка боржником не отримана, заборгованість не погашена. З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 860/13-27/18/3/7-170 від 02 жовтня 2007 року, розрахованої відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України слідує, що сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість у розмірі 204690, 04 грн за період з 28 грудня 2019 року по 27 грудня 2022 року становить 18422, 10 грн; сума заборгованості за інфляційними витратами за період з січня 2020 року по листопад 2022 року 96458, 14 грн. Положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частина друга статті 11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість. Проте, судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, сторона позивача посилається на те, що відповідач належним чином не виконує постановлене 06 квітня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків рішення № 601/13 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 204690,04 грн витрати зі сплати третейського збору у розмірі 2446,90 грн. Разом з тим долучені до справи матеріали не містять вищевказаного рішення третейського суду, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості переконатися у тому, що дійсно вказаним рішення стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість саме за кредитним договором № 860/13-27/18/3/7-170 від 02 жовтня 2007 року, який долучений до матеріалів справи, та за невиконання умов якого у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення в порядку ст. 625 ЦК України, враховуючи ту обставину, що долучена до матеріалів справи копія ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року також не містить посилання на те, за яким саме кредитним договором (номер, дата укладання) була стягнута з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість, а містить лише посилання на саме рішення третейського суду. Отже матеріали справи не містять підтверджень, що прийняте 06 квітня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків рішення № 601/13 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 204690,04 грн та витрат зі сплати третейського збору у розмірі 2446,90 грн стосувалося саме неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором № 860/13-27/18/3/7-170 від 02 жовтня 2007 року та що у зв`язку з таким невиконанням відповідачем зобов`язань за умовами кредитного договору у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення в порядку ст. 625 ЦК України. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони в цивільному процесі мають протилежні матеріально-правові та процесуальні інтереси. Незважаючи на зацікавленість сторін у справі, законом зазначається, що вони зобов`язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов`язки. Принцип змагальності, в свою чергу, надає особам, які беруть участь у справі, рівних можливостей в процесі доказування, а особливо сторонам в позовному провадженні. Цей основоположний принцип закріплений і у Конституції України. Стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості) сторони, треті особи та їх представники наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта. У цьому випадку доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі. У частині 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів з урахуванням положень ЦПК України зазначені ним обставини. Однак, таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. З огляду на викладене АТ «Сенс Банк» не доведені заявлені позовні вимоги, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову АТ «Сенс Банк» про стягнення заборгованості, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed