Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Рудзей Ю.В. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Єфіменко Денис Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 3170, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» грошових коштів в сумі 37 000,00 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 31 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинено виконавчий напис №3170 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» заборгованості в сумі 37 000,00 грн. 21 квітня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Єфіменко Д.О. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] щодо виконання виконавчого напису. У межах виконавчого провадження винесено постанови про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на доходи боржника. На думку представника позивача, приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Вважає, що заборгованість не є безспірною, з огляду на те, що пункт 3.2 Договору фінансового кредиту №001/20/118143 від 13 жовтня 2020 року, укладений між сторонами, яким встановлено річну відсоткову ставку у розмірі 730 % річних, є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача фінансових послуг. Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, не перевірив безспірності заборгованості, у зв`язку з чим, представник позивача вважає оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін. (а.с.35-36). Також ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №3170, вчиненого 31 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» заборгованість в розмірі 37 000,00 грн, в межах виконавчого провадження [NUMBER]. (а.с.37-38). Відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано 21 липня 2021 року, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 42). Копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами третіми особами приватним виконавцем та приватним нотаріусом отримано 22 липня 2021 року та 21 липня 2021 року відповідно, що також підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.41, 43). 28 липня 2021 року представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» на адресу суду направив відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору №001/20/118143 від 13 жовтня 2020 року між ТОВ «Глобал Кредит» та [PERSON] , позивач отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн, строком на 30 днів, шляхом переказу на картку АТ «КБ «Приватбанк». 26 березня 2021 року між ТОВ «Глобал Кредит» та ТОВ «ФК «Сонаті» був укладений договір про відступлення прав вимоги №С-ГК-260321-2, за яким право вимоги до [PERSON] за договором №001/20/118143 від 13 жовтня 2020 року перейшло до ТОВ «ФК «Сонаті». 31 березня 2021 року відповідач надіслав вимогу. Представник відповідача зазначив, що не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором, позивач порушив норми законодавства та умови кредитного договору, а тому у відповідача були всі обґрунтовані та законні підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Вказує на безспірність суми заборгованості за договором №001/20/118143 від 13 жовтня 2020 року та законність дій щодо стягнення заборгованості. На думку представника відповідача, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належним і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, виконавчий напис є таким, що підлягає виконанню. Вважає, що наведені позивачем доводи в обґрунтування позовної заяви не можуть бути підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки зводяться до переоцінки доказів. (а.с. 45-47) Крім того, 05 серпня 2021 року від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» на адресу суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу (а.с. 68-69). 27 серпня 2021 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Рудзей Ю.В. надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року №826/20084/14. Вказує, що договір, який було надано нотаріусу на підтвердження укладення кредитного договору, не було посвідчено нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. (а.с. 73-76) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року відмовлено у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» про залучення у справі правонаступника відповідача. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс». (а.с. 97-98) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» про залучення у справі правонаступника відповідача залишено без розгляду. (а.с. 117-118) Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Треті особи не скористався своїм правом та не направили до суду заяв по суті справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї Глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Судом установлено, що 13 жовтня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Глобал Кредит» укладено договір фінансового кредиту №001/20/118143, відповідно до умов якого кредитор надає позивальникові фінансовий кредит у розмірі 10 000,00 грн, на засадах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути його на умовах, що передбачені цим договором. Строк дії договору становить 30 діб: з 13 жовтня 2020 року по 12 листопада 2020 року включно. Відсоткова ставка складає 2.00% на добу, що дорівнює 730.00% річних, 6 000,00 грн, процентна ставка є фіксованою, проценти нараховуються 100 діб від дати укладання договору. (а.с. 12-13, 48). 26 березня 2021 року між ТОВ «Глобал Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» укладено договір про відступлення прав вимоги №С-ГК-260321-2, відповідно до умов якого ТОВ «Глобал Кредит» передав (відступив) ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» прийняв належні ТОВ «Глобал Кредит» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрах боржників, укладеними між ТОВ «Глобал Кредит» та боржниками (портфель заборгованості) (а.с.49-52), в тому числі до боржника [PERSON] за договором №001/20/118143 від 13 жовтня 2020 року (а.с. 53). 31 березня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» було складено повідомлення, адресоване [PERSON] , яким вимагалось усунення порушення виконання зобов`язання, а саме: оплати заборгованості у розмірі 36 000,00 грн у строк не пізніше 07 квітня 2021 року та попереджалось, у разі невиконання зазначеної вимоги, про застосування заходів примусового позасудового стягнення заборгованості, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с.55). 31 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3170, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за договором №001/20/118143 від 13 жовтня 2020 року, укладеним з ТОВ «Глобал Кредит», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги №С-ГК-260321-2 від 26 березня 2021 року є ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті», заборгованості за договором №001/20/118143 від 13 жовтня 2020 року. Строк платежу за договором №001/20/118143 від 13 жовтня 2020 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості провадиться за період з 26 березня 2021 року по 31 березня 2021 року. Сума заборгованості складає 36 000,00 грн, що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10 000,00 грн; прострочена заборгованість за по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 26 000,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису стягнуто плати із стягувача, згідно чинного законодавства, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника становить 37 000,00 грн (а.с.11). Оскаржуваний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Д.О., виконавче провадження [NUMBER]. Предметом судового спору в цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому, розглядаючи справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд перевіряє дотримання нотаріусом вимог діючого законодавства при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, що встановлюється на підставі поданих нотаріусу особою, яка подала заяву про вчинення виконавчого напису, документів. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (Закон №3425-XII). Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 2 даного Переліку визначено про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 1.1., 1.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 №96/5 (далі за текстом - Порядок) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пунктів 3.1. - 3.5. глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172; якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку; строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу; при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Як убачається з договору фінансового кредиту №001/20/118143 від 13 жовтня 2020 року, ТОВ «Глобал Кредит» надано позичальнику кредит в сумі 10 000,00 грн строком на 30 діб, по 12 листопада 2020 року включно. При цьому, з виконавчого напису від 31 березня 2021 року вбачається стягнення заборгованості за вказаним договором за період з 26 березня 2021 року по 31 березня 2021 року. Згідно наданої відповідачем виписки з особового рахунку за договором фінансового кредиту №001/20/118143 від 13 жовтня 2020 року, яка фактично не є первинним фінансовим документом, заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» станом на 31 березня 2021 року становить 36 000,00 грн (а.с.56). Інших доказів наявності заборгованості за договором фінансового кредиту №001/20/118143 від 13 жовтня 2020 року матеріали справи не містять, як і доказів, що підтверджують зарахування коштів за даним договором на платіжну карту позичальника. Крім того, як убачається з матеріалів справи, вимога про усунення порушень датована 31 березня 2021 року (а.с.55) та вручена позивачу 02 квітня 2021 року, в той час, як виконавчий напис вчинено 31 березня 2021 року (а.с.11), що позбавило позивача можливості надати свої заперечення щодо суми заборгованості та не було враховано приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису. За таких обставин немає підстав вважати, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є безспірною. Також, суд бере до уваги ту обставину, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 31 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Так Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року в справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Договір фінансового кредиту, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Єфіменко Денис Олегович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 362,00 грн. (908,00 грн (за позовною заявою) + 454,00 грн (за заявою про забезпечення позову)). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 12 травня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Рудзей Ю.В. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до умов якого адвокат здійснює представництво інтересів клієнта на умовах і в порядку, визначеному цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу в порядку, визначеному цим договором (а.с. 8-9, 79-80). Згідно п. 1.7. цього договору, сторони визначили розмір гонорару адвоката в розмірі 5 000,00 грн. Як убачається з Акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги, підписаного 30 липня 2021 року, послуги, відповідно до договору правової (правничої) допомоги б/н від 12 травня 2021 року по справі №755/9123/21 виконані та оплачені своєчасно в повному обсязі. Відповідно до п.1.7 договору, вартість наданих послуг адвоката становить 5 000,00 грн. Перелік послуг, що було надано: усні консультації, підготовка позовної заяви, підготовка заяви про забезпечення позову, підготовка відповіді на відзив (а.с. 77). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 26 травня 2021 року, виданого адвокатом Рудзей Ю.В., від [PERSON] прийнято на підставі договору про надання правової допомоги від 12 травня 2021 року кошти в розмірі 5 000,00 грн (а.с. 78). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання заяв по суті справи, інших заяв та клопотань, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, а й того, чи була їх сума обґрунтованою. Виходячи з обсягу наданих стороною позивача документів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення таких витрат, суд вважає за необхідне зазначити, що не вбачає неспівмірності розміру визначеної позивачем та адвокатом вартості послуг зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони. При цьому слід також зазначити, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу, що прямо випливає з положень ч.1 ст.632 ЦК України. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Суд, оцінюючи обґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн в контексті положень ч.5 ст. 137 ЦПК України, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена позивачем сума не є надмірною. Враховуючи викладене, а також те, що в позов задоволено, а заявлений позивачем у позові розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, не є завищеним та є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 5 000,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved