Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Адвокат Паньків В.Д. звернувся до суду з заявою в інтересах [PERSON] та просить встановити факт постійного проживання заявниці та [PERSON] , яка померла [INFO] , з 09.08.2005 за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви представник заявниці зазначив, що з 2005 року до часу смерті [PERSON] проживала без реєстрації у будинку своєї дочки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Всі свята проводили в родинному колі. Заявниця за власні кошти проводила похорон своєї мами. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що розташоване по [ADDRESS] . Після смерті матері заявниця звернулася до нотаріуса Коломийського РНО Стефурак Н.Я. із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій у зв?язку з відсутністю доказів її проживання з померлою однією сім?єю не менше п?яти років на час відкриття спадщини. Встановлення факту постійного проживання заявниці із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини має для заявниці юридичне значення, так як є необхідним для реалізації її права на спадщину. Ухвалою Городенківського районного суду від 01.08.2023 відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку окремого провадження. Судове засідання, призначене на 25.08.2023, не відбулося, справу було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді Андріюк І.Г. у відпустці з 16.08.2023 по 08.09.2023 згідно наказу № 02-11/14/2023 від 01.08.2023 «Про надання відпустки Ірині Андріюк». Судове засідання, призначене на 26.09.2023, було відкладено за клопотанням представника заявниці - адвоката Паньківа В.Д. 03.10.2023 представник заявниці подав до суду заяву про зміну предмета позову та просив ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] ,із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] ,на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . За приписами ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Крім цього, положеннями ч.5 ст.49 ЦПК України передбачено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Заява про зміну предмета позову подана представником заявниці у строк, визначений ч.3 ст.49 ЦПК України, з доказами направлення її копії заінтересованій особі. Суд прийняв до розгляду заяву про зміну предмета позову. Представник заявниці - адвокат Паньків В.Д. у судовому засіданні підтримав заяву [PERSON] про встановлення факту її постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини з наведених в заяві про встановлення факту постійного проживання підстав, заявлені вимоги просить задовольнити. Городенківська міська рада 25.08.2023 від відправника Міська Рада Городенка gmr.if.ua@gmail.com > на офіційну електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами, яка не скріплена електронним цифровим підписом, що підтверджується відміткою працівника канцелярії «без КЕП». Частиною першою, другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». За визначеннями, наведеними у підпунктах 14, 16 пункту 1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, електронний документ - це оригінал електронного документу з обов`язковими реквізитами, що надають йому юридичної сили, в тому числі з електронним цифровим підписом (далі - ЕЦП) автора, що не підлягає редагуванню. Електронний цифровий підпис - це електронний цифровий підпис в форматі, що забезпечує можливість встановлення дійсності підпису у довгостроковому періоді (після закінчення строку чинності сертифіката), визначеному відповідно до вимог законодавства. ЕЦП використовується в АСДС для підписання та погодження (візування) інформаційних ресурсів в цілому або фіксування певних дій з ними (внесення зауважень, пропозицій, погодження частини тексту тощо). Вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення передбачені ст.183 ЦПК України, відповідно до ч.2 якої письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Враховуючи те, що заява, надіслана на електронну пошту суду 25.08.2023 від Міська Рада Городенка gmr.if.ua@gmail.com >, не підписана електронним цифровим підписом, її слід повернути заявнику без розгляду, що відповідає ч.4 ст. 183 ЦПК України. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. Суд, заслухавши вступне слово представника заявниці, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: повторного свідоцтва про народження заявниці серії [NUMBER] , виданого 20 вересня 2022 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 38 від 15 липня 1958 р.; Витягу № 0001547826 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 16 червня 2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, з якого вбачається, що заявниця у зв?язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 17 від 26 серпня 1977 р., складений виконавчим комітетом Нижньострутинської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області; шлюб розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 18 від 13 лютого 1986 р. За заповітом, посвідченим 22.02.2006 секретарем Стрільченської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 30, [PERSON] , жителька с. Стрільче Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповіла [PERSON] . Мати заявниці [PERSON] померла [INFO] у с. Стрільче Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16 від 09 серпня 2013 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 серпня 2013 р. виконкомом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. До спадкового майна [PERSON] входять земельні ділянки, розташовані на території Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області в урочищах «Штефене поле» та «Над лагером», цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами 1,9033 га та 0,2077 га, що належали спадкодавцю згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 884173 та серії ЯД № 884299, виданих 22.08.2007 Городенківською РДА. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, - визначено ч.1 ст.1221 ЦК України. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч.1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно матері заявниця звернулася до нотаріуса. Приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я., розглянувши документи, подані заявницею щодо відкриття спадщини та заведення спадкової справи, повідомила, що вона претендує на майно [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. За даними Спадкового реєстру станом на 18.07.2023 спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не відкривалася. Оскільки на час відкриття спадщини заявниця не була зареєстрована разом із спадкодавцем, з поданих нею документів факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини встановити неможливо, тому прийняти у неї заяву про прийняття спадщини та завести спадкову справу після смерті [PERSON] не вбачається можливим. Для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини заявниці рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ч.3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Підпунктами 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно із ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею були зареєстровані: онук [PERSON] , 1983 р.н., дружина онука [PERSON] , 1990 р.н., правнука [PERSON] , 2008 р.н., правнука [PERSON] , 2012 р.н.; з 2005 р. до дня смерті [PERSON] проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , де була зареєстрована та проживала її дочка [PERSON] , що стверджується довідкою № 138, виданою 10.07.2023 Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , які є сусідками заявниці, суду пояснили, що померла [PERSON] дійсно проживала в будинку заявниці з того часу, коли захворіла (приблизно за сім років до смерті), та її похованням займалася заявниця. Відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Наведений висновок зробив Верховний Суд у справі№484/747/17 від 10.01.2019. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. У судовому засіданні здобуто достатньо доказів на підтвердження факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] ,на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини надасть змогу заявниці оформити право на спадщину за заповітом на нерухоме майно спадкодавця. Крім того, встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки судом не встановлено спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину. Чинним законодавством не передбачено іншого (позасудового) порядку встановлення зазначеного факту. Враховуючи те, що встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем начас відкриття спадщини необхідно заявниці для оформлення спадкових прав, іншого порядку встановлення такого факту законом не визначено, встановлення даного факту не порушує прав інших осіб, а тому, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що заявлені [PERSON] вимоги слід задовольнити. При винесенні рішення судом враховується те, що згідно постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області віднесена до Коломийського району Івано-Франківської області.

Outcome: approved