Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що він позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 25 лютого 2006 р. З самого початку сімейного життя у сторін були нормальні сімейні відносини, які будувалися на взаємній любові та повазі один до одного. Вони підтримували та допомагали один одному в різних справах та життєвих ситуаціях. Проте, як виявилось пізніше, вони люди різних характерів та поглядів на сімейні цінності та життя загалом. Кожен із сторін має протилежні погляди на відносини в сім`ї. Наразі спільне господарство не ведуть та фактично не підтримують сімейні відносини. Зазначив, що відповідач згідна на розірвання шлюбу, однак він змушений розривати шлюб в судовому порядку, оскільки у сторін є неповнолітні діти, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Просить, постановити рішення, яким шлюб від 25 лютого 2006 р., свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №78, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розірвати та визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідачем подано заяву про визнання позовних вимог, просила розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.02.2006 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області (а.с. 6). Даними свідоцтв про народження стверджується, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . (а.с. 10,11). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, в також у разі звернення до суду органів та осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Матеріали справи не містять доказів того, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, малолітні діти сторін залишились проживати з матір`ю, знаходяться на її утриманні, тривалість такого. Позивачем не надано жодних документальних доказів про його матеріально-побутові умови та про наявність у нього можливості щодо утримання, догляду і виховання дітей. Також відсутні докази створення перешкод відповідачем у проживанні дітей з матір`ю до дати подання позову і позивач таких доказів не подав. За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дітей та відсутності об`єктивних відомостей про дійсне місце проживання дітей, інформації, одержаної у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дітьми, суд позбавлений можливості дотриматися положень ст. 161 СК України та врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків; особисту прихильність дітей до кожного з них; вік дітей, стан їхнього здоров`я; особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дітьми (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, як враховують їхні інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дітьми); можливість створення дітям умов для виховання і розвитку. При цьому, у такому випадку суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів проживання дітей з позивачем, відсутністю оспорюваного інтересу, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом з наданням до нього належних документів та доказів на підтвердження даної вимоги. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial