Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

04.09.2023р. [PERSON] в особі представника - адвоката Демченка К.В. (діє на підставі ордеру серії АЕ № 1223554 від 01.09.2023р. а.с. 47 - 50) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, зазначивши заінтересованою особою Першу Дніпровську державну нотаріальну контору (а.с. 2 6). Ухвалою судді Наумової О.С. від 08.09.2023р. відкрито провадження у справі (а.с. 53). В обґрунтування вимог [PERSON] посилалася на те, що 06.07.2023р. вона звернулась до Першої Дніпровської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (помер [INFO] ), який доводився їй рідним дідусем. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 18.11.2008р. за реєстровим номером 5582 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Т.В. 30.08.2023р. заявниця звернулась до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого на квартиру [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Водолазської Н.В. від 30.08.2023р., за результатами зазначеної заяви та матеріалів, які містяться в спадковій справі №478/2013, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , через розбіжності у прізвищі спадкоємця у заповіті, посвідченому 29.03.2011р. за реєстровим №781, за яким [PERSON] конкретизував спадкове майно, а саме, квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що у двох заповітах вказано різні прізвища заявниці - [PERSON] і [PERSON] , нотаріусу не можливо впевнитись, що мова йде про одну і ту саму особу, що стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Жодної [PERSON] , [INFO] , в родині [PERSON] і яка б мала відношення до спадкової квартири, не має і не було. При складанні заповіту 29.03.2011р. за реєстровим №781 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Т.В. не вимагались оригінали документів, які посвідчують особу спадкоємця ( [PERSON] ), внесення даних у заповіт здійснювалось зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, як це передбачено статтею 1248 Цивільного кодексу України, і була допущена помилка при написанні прізвища спадкоємця « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Невідповідність написання прізвища заявника в заповіті та паспорті заявника створює перешкоди в оформленні ним спадщини. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення для оформлення спадщини. Спір про право в даних правовідносинах відсутній, так як інших спадкоємців за заповітом не має. Виправити помилку у заповіті заповідачем особисто не має можливості у зв`язку зі смертю [INFO] спадкодавця. На підставі викладеного заявниця просить суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), заповіту [PERSON] , [INFO] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Т.В. 29.03.2011р. за реєстровим №781. Представник заявниці адвокат Демченко К.В. надав до суду заяву, в якій викладені в заяві вимоги по справі № 201/10233/23 підтримав та просив задовольнити. Також просив провести судове засідання без його участі за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. 57). Представник Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, в особі заступника Водолазької Н.В., направила на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу беї їх представника. Вирішення справи віднесла на розсуд суду (а.с. 55 56). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.07.2023р. заявниця [PERSON] звернулась до Першої Дніпровської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (помер [INFO] ), який доводився їй рідним дідусем (а.с. 7). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 18.11.2008р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Т.В. за реєстровим номером 5582 (а.с. 12 - 15). 30.08.2023р. заявниця [PERSON] звернулась до Першої Дніпровської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого на квартиру [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Водолазської Н.В. від 30.08.2023. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 9 11). На запит державного нотаріуса Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Водолазської Н.В. про витребування інформації про заповіти, для встановлення особи спадкоємця та заповіданого майна приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцева Т.В. повідомила (вих. №1270/02-14 від 25.07.2023р. (вхід. №112/01-16 від 24.08.2023р.), що 18.11.2008р. за реєстровим № 5582 був посвідчений заповіт - [PERSON] , [INFO] , який все належне йому майно заповів заявниці - [PERSON] , [INFO] . В подальшому, 29.03.2011р. за реєстровим №781 був посвідчений заповіт [PERSON] , [INFO] , який належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] заповів [PERSON] , [INFO] , та поклав на [PERSON] обов`язок надати право постійного користування вищевказаною квартирою [PERSON] , [INFO] . Таким чином, при вирішенні питання про вчинення нотаріальних дій по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом померлого [PERSON] було встановлено розбіжності у прізвищі спадкоємця у заповіті, посвідченому 29.03.2011р. за реєстровим №781, за яким [PERSON] конкретизував спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що у двох заповітах вказано різні прізвища заявниці - [PERSON] і [PERSON] , то це стало підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до паспорту [NUMBER] , виданого 13.09.2005р. Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, реєстраційного номеру облікової картки платника податків [NUMBER] , прізвищем заявниці є « [PERSON] » (а.с. 16 - 18). Дівоче прізвище [PERSON] « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 19). Крім цього, згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER] , матір`ю заявниці є [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). А відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00038428830 від 08.02.2023р., батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с. 21 - 22). Таким чином, [PERSON] знаходиться у родинних відносинах з померлим і є онукою [PERSON] . Крім цього, в документах на спадкову квартиру [ADDRESS] , а саме, в технічному паспорті від 12.12.2008р., свідоцтві про право власності на житло, угоді про розірвання договору довічного утримання, технічному паспорті від 21.07.2023р., (а.с. 23 45) вказано правильне прізвище заявниці - [PERSON] поряд з прізвищем заповідача - [PERSON] . Наведені факти, документи і у тому числі на спадкову квартиру, родинні відносини, заповіт від 18.11.2008р. за реєстровим №5582 на ім`я [PERSON] , тощо підтверджують, що при складанні заповіту 29 березня 2011 року за реєстровим №781 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Т.В. була допущена помилка при написанні прізвища спадкоємця « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Невідповідність написання прізвища заявника в заповіті та паспорті заявника створює перешкоди в оформленні ним спадщини. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення для оформлення спадщини. Спір про право в даних правовідносинах відсутній, так як інших спадкоємців за заповітом не має. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 1242 ЦК України \~ \~ \~ \~заповідач може обумовити виникнення права на спадкування у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов`язаної, так і не пов`язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини тощо. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення і встановити його іншим шляхом неможливо. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Судові витрати суд залишає за заявником. На підставі викладеного та

Outcome: approved