Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

\~Представник позивача\~звернулась до\~суду із\~зазначеним позовом,\~в якому\~просить стягнути\~солідарно з\~відповідачів на\~користь позивача\~заборгованість по\~оплаті за\~послугу з\~централізованого опалення\~за період\~з 01\~вересня 2009\~року по\~01\~лютого 2019\~року у\~розмірі 28451\~грн.\~94\~коп.,\~а також\~понесені витрати\~зі сплати\~судового збору\~у розмірі\~1921\~грн.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~вказано,\~що на\~виконання своєї\~статутної мети\~КПТМ «Криворіжтепломережа»\~здійснює постачання\~теплової енергії\~відповідачам за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Так як\~будинок [ADDRESS] \~є багатоповерховим,\~опалення до\~квартири [ADDRESS] \~здійснюється від\~транзитних трубопроводів\~будинку і\~є невід`ємною\~частиною системи\~опалення вказаного\~будинку,\~що свідчить\~про те,\~що відповідачі\~отримують теплову\~енергію.\~Однак,\~у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами як споживачами послуг з централізованого опалення своїх зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги, у них за період з 01 вересня 2009 року по 01 лютого 2019 року виникла заборгованість у розмірі 28451 грн. 95 коп. З метою стягнення вказаної заборгованості позивачем на адресу відповідачів було направлено повідомлення про стан заборгованості та вимогою її погашення. Проте до теперішнього часу заборгованість відповідачами не сплачена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.09.2019 року позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» були задоволені, ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення за період із 01 вересня 2009 року по 01 лютого 2019 року у розмірі 28451 грн. 95 коп., а також ухвалено стягнути сплачений судовий збір у рівних частинах з кожного окремо, тобто по 960 грн. 50 коп. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.07.2023 року зазначене вище заочне рішення суду від 06.09.2019 року було скасоване, а справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, але його представник надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог пред`явлених до її довірителя, посилаючись на наступне. Так, у відзиві зазначено, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , у період з 18 лютого 2018 року по 21 березня 2023 року, проте з грудня 2016 року проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним актом про фактичне місце проживання особи, а відтак у період за який представник позивача просить стягнути заборгованість [PERSON] не був споживачем послуг з централізованого опалення та матеріали справи не містять доказів фактичного споживання ним теплової енергії саме за адресою: [ADDRESS] . Крім того, зазначено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] не укладався договір на постачання житлово-комунальних послуг за зазначеною адресою та звернуто увагу суду, що власником вказаної квартири, по утриманню якої утворився борг є саме відповідач [PERSON] , яка у відповідності до положень ст. 322 ЦК України зобов`язана нести тягар утримання належного їй майна. Представником позивача, у свою чергу, було надано відповідь на відзив, в якій представник не погодилась з доводами викладеними у відзиві на позов та зазначила, що відповідач [PERSON] з 18 лютого 2018 року по 01 лютого 2019 року був зареєстрований за адресою, за якою утворилась заборгованість, у зв`язку з чим у вказаний період був споживачем послуг з централізованого опалення, позаяк наданий ним акт про фактичне місце проживання за іншою адресою не може бути підтвердженням того, що відповідач не проживав за місцем реєстрації у спірний період, а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати наданих послуг, підтвердженням надання яких є акти про початок та закінчення постачання теплової енергії. Разом з тим, представник відповідача [PERSON] надала до суду заперечення, в яких наголошувала на тому, що її довірителем не заперечується факт надання позивачем послуг до квартири, по утриманню якої утворився борг, проте він за вказаною адресою надані послуги не споживав, оскільки там не проживав, а відтак фактично не користувався наданими послугами. Представник позивача надала до суду відповідь на заперечення, в яких звертала увагу суду на те, що в спірний період обидва відповідачі були зареєстрованими у квартирі по утриманню якої утворився борг, тобто були споживачами послуги з постачання теплової енергії, а також зазначила, що акт про проживання відповідача [PERSON] за іншою адресою не доводить факт того, що він не проживав чи не міг проживати за зареєстрованим місцем проживання, у зв`язку з чим просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача також надала у судове засідання письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] також надала у судове засідання письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та за відсутності її довірителя з урахуванням їх заперечень проти пред`явлених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та з 21 липня 2017 року зареєстрованою в ній. Окрім неї у вказаній квартирі у період з 22 лютого 2018 року по 21 березня 2023 року був зареєстрований відповідач [PERSON] . Послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за зазначеною адресою надаються\~КПТМ «Криворіжтепломережа», що убачається з долучених до матеріалів справи переліку будинків, до яких подається теплова енергія, актів та інформації на підключення та відключення опалення в будинках. Згідно розрахунку заборгованості, за адресою: [ADDRESS] , позивачем надавались послуги з централізованого опалення, але їх вартість своєчасно та в повному обсязі не сплачувалась, у зв`язку з чим за період із 01 вересня 2009 року по 01 лютого 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 28451 грн. 95 коп. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 714 ЦК України\~ за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини з приводу постачання теплової енергії (централізованого опалення), що виникли між сторонами, регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні\~послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630. У\~даному випадку\~застосовуються положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV, які були чинними до 01 травня 2019 року. Так, редакція\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, а саме ч. 1 визначала, що споживач - це, зокрема, фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~від 24.06.2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» в\~редакції\~ від 24.06.2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Відповідно до ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року\~споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Між тим, матеріали справи не містять відомостей стосовно того, що між КПТМ «Криворіжтепломережа» та відповідачем [PERSON] , як власником квартири, по утриманню якої утворився борг, чи будь-яким іншим мешканцем вказаної квартири,\~укладено договір про надання послуг з централізованого опалення. При цьому відповідачі, в свою чергу, не надали належних та допустимих доказів того, що до вищевказаної квартири не надаються послуги теплопостачання, зокрема, актів про ненадання послуги теплопостачання, доказів звернення відповідачів до позивача щодо надання послуг неналежної якості, відсутності підведення до квартири, по утриманню якої утворився борг трубопроводу тощо, у зв`язку з чим суд виходить із того, що між сторонами склались фактичні договірні відносини з надання указаних послуг, а посилання у відзиві на позов на відсутність обов`язку сплачувати за надані позивачем послуги у зв`язку з відсутністю укладеного між сторонами договору, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживачів. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №14-280цс18, а також у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі №176/456/17. Відповідно до ч. 6 ст.\~19\~Закону України\~«Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно\~здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. \~Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21.07.2005\~року №630 (зі змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з наступними змінами і доповненнями, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків. Згідно п. 7 зазначених Правил, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. \~\~\~\~ Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до\~ ст.\~526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до\~ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Між тим, у відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, відповідач [PERSON] до винесення рішення у справі заявив про застосування до виниклих правовідносин позовної давності, перебіг якої кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання обов`язку із внесення щомісячної плати і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Таким чином, позивач звернувся до суду з даним позовом 26 квітня 2019 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів із вересня 2009 року по березень 2016 року включно, а відтак у стягненні з відповідачів заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за цей період слід відмовити. Разом з тим, суд зауважує, що позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за надані послуги за період із квітня 2016 року, а відтак на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , за період із 01 квітня 2016 року по 01 лютого 2019 року у розмірі 14270 грн. 74 коп.\~ Між тим, суд враховує, що відповідно до відомостей щодо реєстрації місця проживання відповідачів, які містяться в матеріалах справи, відповідач [PERSON] був зареєстрований у квартирі, по утриманню якої утворився борг з 22 лютого 2018 року по 21 березня 2023 року, у зв`язку з чим вважає за доцільне стягнути з нього солідарно з відповідачем [PERSON] заборгованість за централізоване опалення саме за період із лютого 2018 року по лютий 2019 року у розмірі 6072 грн. 41 коп., а за період із квітня 2016 року по лютий 2018 року у розмірі 8198 грн. 33 коп. лише з відповідача [PERSON] як власника майна. При цьому суд зазначає, що не приймає до уваги наданий представником відповідача [PERSON] акт від 19.06.2023 року про фактичне проживання особи (осіб) в житловому приміщенні, складений мешканцями будинку [ADDRESS] , згідно з яким [PERSON] з грудня 2016 року по даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , оскільки такий не доводить факт того, що відповідач у зазначений період не проживав за зареєстрованим місцем проживання та як убачається зі змісту положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», викладених вище, особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, а також власники (співвласники) квартири, зобов`язані їх утримувати, у тому числі, нести витрати по оплаті фактично наданих житлово-комунальних послуг нарівні з іншими дієздатними, які проживають та/або зареєстровані у житлі, або співвласниками, у зв`язку з чим, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення суми заборгованості з відповідача [PERSON] за спірний період, коли він був фактично зареєстрованим у квартирі по утриманню якої утворився борг. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача [PERSON] у розмірі 758 грн. 53 коп. та з відповідача [PERSON] у розмірі 204 грн. 99 коп. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial