Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилаються на те, що 10 квітня 2017 року на переїзді №876 станції «Тарасівка» на 875 км. ПК9, перегін Боярка-Вишневе, електропоїзд №7640 Фастів-Київ, ЕР9М, № 569 під керуванням машиніста [PERSON] скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , яка внаслідок отриманих травм померла. 10 квітня 2017 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 09 травня 2017 року кримінальне провадження було закрито. Для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди, що є у даному випадку. Власником зазначеного електропоїзду є виробничий підрозділ моторвагонне ДЕПО Фастів-1, регіональної філії «Південно-західна залізниця», Акціонерного товариства «Українська залізниця», а машиніст [PERSON] працює у вказаному виробничому підрозділі. Позивачі є синами загиблої [PERSON] , а, отже, втратили рідну матір, людину, яка їх виховала, все життя була поруч. Страждання позивачів, пов`язані зі смертю [PERSON] , є не «одномоментним», а «триваючим», тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в їхньому житті. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз. За таких обставин, позивачі просять суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь кожного з них відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. Ухвалою від 08 жовтня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання. У листопаді 2021 року суд отримав відзив Акціонерного товариства «Українська залізниця» на позовну заяву, в обґрунтування якого відповідач посилається на те, що відповідно до Акту службового розслідування нещасного випадку 10 квітня 2017 року була травмована [PERSON] . Причиною нещасного випадку вказано порушення [PERSON] вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Вини працівників залізничного транспорту в настанні нещасного випадку не вбачається. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 09 травня 2021 року кримінальне провадження стосувалося нещасного випадку, внаслідок якого загинула [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] пояснив, що по пішохідному переході стала йти жінка похилого віку. Він став їй кричати, що рухається поїзд, але вона не реагувала та помалу йшла далі. Факт вчинення [PERSON] умисних дій, спрямованих на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України звільняє Акціонерне товариство «Українська залізниця» від будь-якої відповідальності за шкоду, у тому числі моральну, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 16 вересня 2022 року закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду. В судове засідання позивачі не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. В матеріалах справи наявна заява представника позивачів про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 10 квітня 2017 року близько 17 години 30 хвилин констатовано смерть [PERSON] , [INFO] , яка проживала за адресою [ADDRESS] , яку збив потяг на залізничному переїзді станції «Тарасівка». 10 квітня 2017 року зареєстровано повідомлення та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120171102000002114 за ст. 276 ч. 3 КК України. Допитаний як свідок син померлої [PERSON] повідомив, що близько 17 години 30 хвилин дізнався про те, що його матір [PERSON] на переїзді станції «Тарасівка» збив потяг. Його матір користувалася слуховим апаратом. Допитаний як свідок [PERSON] повідомив, що 10.04.2017 року о 8 годині він заступив на чергування на переїзд № 876 станції «Тарасівка». Близько 16 години 45 хвилин переїзд зачинився, шлагбауми опустилися, включилися світлові та звукові сигнали. І в той час зі сторони с. Тарасівка по пішохідному переході стала йти жінка похилого віку. Він став їй кричати, що рухається поїзд, але вона не реагувала та помалу йшла далі. В той час проходив засилочний електропоїзд, який збив дану жінку. Згідно висновку експерта № 208 від 11 квітня 2017 року при експертизі трупа [PERSON] виявлено наступні тілесні ушкодження: забиту рану правої тімяно-скроневої ділянки, садна правої половини обличчя, крововиливи під м`яку мозкову оболонку правої скроневої частки та правої півкулі мозочку, садна в ділянці правої ключиці з переломом клювоподібного відросту правої лопатки, закритий багато уламковий перелом шийки правої плечової кістки, синець правого плеча, непрямий перелом 1 ребра справа по лопатковій лінії, розриви лонного зчленування, передніх зв`язок крижово-здухвинних з`єднань, розшарування підшкірної жирової клітковини нижньої половини передньої черевної стінки, 3 розриви брижі тонкої кишки, відкритий перелом середньої третини правого стегна, поширена рвана рана лівого стегна, синець лівої гомілки, непрямі переломи 2-5 ребер по середньо-ключичній лінії без крововиливу навколо, які могли утворитися посмертно, можливо при виконанні непрямого масажу серця. Смерть [PERSON] настала внаслідок множинних ушкоджень кісток скелету і внутрішніх органів з розвитком шоку. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Аналіз зібраних матеріалів за фактом смерті громадянки [PERSON] свідчить про те, що в даному випадку відсутній склад злочину, передбачений ст. 276 ч. 3 КК України, а має місце нещасний випадок внаслідок порушень правил безпеки руху самою [PERSON] . Згідно постанови Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області про закриття кримінального провадження від 09 травня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120171102000002114 за ст. 276 ч. 3 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України (а.с.7). Згідно з відповіддю регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 29.07.2021 на запит адвоката електропоїзд ЕР-9м №569 закріплено за виробничим підрозділом моторвагонне депо Фастів-1 регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». Машиніст електропоїзда ЕР-9м №569 [PERSON] працює у виробничим підрозділом моторвагонне депо Фастів-1 регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» з 12 листопада 2004 року по теперішній час (а.с.10). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] (а.с.12, 15). Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] та [PERSON] вважають, що відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати їм моральну шкоду, яка була спричинена смертю матері. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї. За змістом статті 1167 ЦК України якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. При цьому, слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята). Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Судом встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок множинних ушкоджень кісток скелету і внутрішніх органів з розвитком шоку. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. При цьому, смерті потерпілої сприяла її власна груба необережність, а саме порушення нею Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Однак, ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, проте, підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. При цьому, обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено. Суд приходить до висновку, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть матері, порушенням укладу їх життя, неможливості відновити становище, яке існувало до смерті матері. Факт загибелі [PERSON] є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З урахуванням допущеної грубої необережності та порушенням самою потерпілою Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, суд вважає за необхідне визначити позивачам розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду у сумі 100 000 грн. кожному. Зазначений розмір моральної шкоди відповідатиме глибині та тривалості моральних страждань позивачів, принципам розумності, виваженості, справедливості та буде обґрунтованим. Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23), від 13 липня 2023 року в справі № 203/2786/17 (провадження 61-3193ск23). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. на користь кожного з позивачів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 2 000 грн.

Outcome: partial