Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності. В обґрунтування позову зазначає, що вона та відповідачі є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Їй на праві приватної власності належить 1/2 частина вказаного домоволодіння, [PERSON] 1/4 частина та [PERSON] 1/4 частина. [PERSON] померла [INFO] . Відповідач [PERSON] відмовляється приймати спадщину після померлої матері, яка складається з 1/4 частини будинку, а тому вона позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідачі у будинку не проживають. Згідно висновку судового експерта Шлапак С.Л. № 4/3-23, з технічної точки зору можливо провести поділ в натурі об`єкта нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] з виділенням в окремий об`єкт самостійного користування. Позивач просила суд припинити право спільної часткової власності та виділити їй та відповідачам частки житлового будинку в окрему одиницю, як самостійний об`єкт права власності на нерухоме майно. Ухвалою судді від 05.07.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити на підставі доказів, які маються в матеріалах справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату розгляду справи повідомлялися належним чином, на адресу суду направили заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 41, 42). Відповідачі позов визнали в повному обсязі. Суд, враховує вимоги ч. 3 ст. 200 ЦПК України, відповідно до якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачі позовні вимоги визнали, про що особисто направили суду заяви від 13.09.2023 року. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, установив такі фактичні обставини справи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями № з господарськими будівлями [ADDRESS] . [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 21 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 15882, належить 1/2 частина вказаного житлового будинку з господарськими спорудами (а.с. 5). [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВВВ № 545619, виданого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 09.02.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-152, належить 1/4 частина будинку (а.с. 11). [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВВВ № 5456120, виданого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 09.02.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-154, належить 1/4 частина будинку (а.с. 11). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 893 (а.с. 12). Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований разом із матір`ю на момент її смерті. Будь-яких дій щодо відмови від спадкування після смерті матері [PERSON] не вчиняв. Згідно витягу зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, будь-яких заяв щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] немає. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦПК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 542570, належить приватизована земельна ділянка, кадастровий номер 5310436100:08:002:0749, площею 0,0409 га (а.с. 9). Розмір земельної ділянки, належної відповідачам або такої, що перебуває у їх користуванні, суду не відомий. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 25.09.2012 року за № 1566 загалом нерухоме майно, яке перебуває у спільній частковій власності складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 103,4 кв.м, житловою площею 60,4 кв.м, прибудови літ. «а», прибудови літ. «а2», веранди літ. «а3», альтанки літ. «В», погребу літ. «Вп», літньої кухні літ. «М», навісу «Мн», гаражу літ. «З», гаражу літ. «Л», вигрібної ями «І», колодязю питного літ. «к», воріт № 2, огорожі №№ 1,4, хвіртки № 3. Згідно технічного паспорту будинку садибного типу р.№:ТІ01:0142-3016-9826-2721 від 13.01.2022 року (а.с. 6-8) вказаний будинок складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 107,8 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м,, прибудови літ. «а», прибудови літ. «а2», ганку літ. «аг», ганку літ. «аг1», веранди «а4», погребу літ. «Вп», сараю літ. «л», літньої кухні літ. «М», навісу «м», навісу «Мн», гаражу літ. «З», гаражу літ. «Л», вигрібної ями «І», колодязю питного літ. «к», воріт № 2,6, огорожі № 4, хвіртки № 3,5. Без дозвільних документів проведена реконструкція житлового будинку за рахунок веранди літ. «а4» та побудовано сарай літ. «л». Між сторонами за довгий час спільного використання земельної ділянки фактично склався порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 12.05.2023 року та уточнень до висновку від 26.09.2023 року, за технічними показниками об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , може бути поділено. Позивач фактично окремо від відповідачів користується своєю частиною житлового будинку, господарськими будівлями та спорудами. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК країни). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності\~це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до п.1\~ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 1 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 1 ст. 183 ЦК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень, наданих у п. 6, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 04.10.1991 року № 7 з наступними змінами, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 12.05.2023 року та уточнення до нього від 26.09.2023 року (а.с. 59-73, 74), відповідно до яких за технічними показниками об`єкт нерухомого майна може бути поділено. Питання щодо самочинного будівництва веранди літ. «а4» та побудовано сарай літ. «л» суд не вирішує. Позивач фактично окремо від відповідачів користується частиною житлового будинку та господарськими будівлями і спорудами, спільна частка позивача облаштована окремим входом. Для здійснення запропонованого варіанту розподілу та приведення виділюваних квартир до вимог будівельних норм житлового будинку переобладнання проводити не потрібно. Позивач [PERSON] володіє 1/2 часткою домоволодіння. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частки кожен, а загалом вони володіють 1/2 часткою. Відповідно до ст. 15,\~16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідачі позовні вимоги визнали в повному обсязі (а.с. 41, 42), заперечень проти позову суду не направили, свого варіанту встановлення порядку користування житловим будинком та надвірними будівлями суду не надали. Ураховуючи, що [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері відповідно до частини 3 статті 1268 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідачів судових на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial