Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати виконавчий напис № 2852 від 07.10.2019, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 15.07.2008 року в забезпечення виконання Кредитного договору №V1KWGA0000000736 від 15.07.2008 між позивачем, третіми особами та відповідачем було укладено договір іпотеки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В., реєстровий номер 708. В іпотеку було надано квартиру [ADDRESS] , що належить йому та третім особам на стороні позивача на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22.12.2000, виданого виконкомом Козятинською міською радою, Вінницької області згідно розпорядження від 22.12.2000 №212, зареєстровано в КП «ВООБТІ» 08.02.2001 за реєстровим 624/480. 07 жовтня 2019 року у м. Дніпро, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2852, яким запропонувала відповідачу Акціонерному товариству КБ «Приватбанк» звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , що належить йому та третім особам на стороні позивача на праві власності. За рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна пропонує задовольнити вимоги: 17608,93 дол.США. -заборгованість по кредиту; 8249,67 дол. СШАА заборгованість по відсоткам; 2032,76 дол. США. - комісія; 122440,96 дол. США - пеня. Всього на загальну суму 150332.32 дол.США, що еквівалентно 3980015.10 грн. Строк за який проводиться стягнення 10 років 10 місяців 12 днів, за період з 15.07.2008 по 27.05.2019 року. В січні 2022 року він дізнався, що на його та його рідних квартиру накладено арешт державною виконавчою службою під час виконання вищевказаного виконавчого напису. Про те, що відносно нього вчинено виконавчий напис нотаріуса йому нічого не було відомо до недавнього часу, а саме з моменту отримання документів з виконавчої служби, що мало місце в січні 2022 року. Нотаріус не перевірив факту наявності чи відсутності між сторонами спору щодо заборгованості, чим були порушені вимоги Закону України «Про нотаріат». Також з виконавчого напису не вбачається, що нотаріусом було враховано часткове погашення боргу. Крім того, сума, що підлягає стягненню відповідно до оскаржуваного виконавчого напису, нарахування зазначеної суми не підтверджується жодними доказами з боку Відповідача, йому не надано відповідачем жодного розрахунку по кредитному зобов`язанню для визначення достовірності її нарахування. Зі змісту виконавчого напису, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача та від нього первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними Крім того, позивач вказує, що відповідач AT КБ «Приватбанк» неодноразово зверталось до суду з позовами про стягнення заборгованості по кредитному договору, що, на його думку, саме по собі вже виключає наявність обставин безспірності заборгованості боржника. При цьому зазанчає, що оскільки шляхом подання ПАТ КБ «Приватбанк» позовної заяви з вимогою погасити весь кредит достроково та задоволення її шляхом постановлення судового рішення, позивач реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, та відповідно в зв`язку із цим, настав строк виконання основного зобов`язання. Банк скористався правом дострокової вимоги за кредитним договором, то цим було змінено строк дії кредитного договору та втратив чинності графік платежів за договором. Таким чином нарахування Банком як процентів так і пені з моменту дострокового стягнення всієї суми боргу с безпідставним. Крім того, виконавчий напис вчинений нотаріусом поза строками. Також позивач зазначає, що відповідачем не було надіслано йому письмової вимоги про усунення порушення (листом з повідомленням) з урахуванням положень, визначених Договором іпотеки всім іпотекодавцям, в тому числі і майновим поручителям, та виконавчий напис вчинено нотаріусом, який не мав повноважень на вчинення даного правочину, поза межами свого нотаріального округу. З огляду на вказане вище позивач просив задовольнити його вимоги. Одночасно з подачею позову позивач подав до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 26.01.2022 заяву про забезпечення позову задоволено. Ухвалою суду від 28.01.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача адвокат Оверковський К.В. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак в матеріалах справи наявні заяви від вказаних осіб, в якій вони просять справу слухати у їхню відсутність, підтримують заявлені вимоги, та просять позов задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час, дату та місце судового розгляду справи, за допомогою засобів електронного зв`язку, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи. 26.04.2022 на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, посилаючись на таке. У позовоній заяві [PERSON] визнає факти укладення з AT КБ "ПРИВАТБАНК" кредитного договору та договору іпотеки, отримання кредитних коштів та часткове виконання зобов`язань за ним, а також незаперечення [PERSON] проти наявності заборгованості за кредитним договором, що відображено у рішеннях по справі № 2-1406/2010. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку Банку не повернуті, та враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами кредитор вправі вимагати захисту своїх врав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вважає позов необґрунтованим з підстав зазначення відповідачем AT КБ "Приватбанк" з посиланням, що видача виконавчого напису не входить до видів діяльності банку. З приводу відсутності безспірності вказує, що банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи згідно з Переліком документів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи які підтверджують заборгованіть. Зобов`язання позичальником на сьогоднішній день не виконано, особа зловживає своїм правом на звернення до суду за для ухилення від виконання договірних обов`язків. Договір досі чинний, а отже в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь який час, це право виникає до тих пір доки договір є чинним. Отже на момент вчинення виконавчого напису Банк мав право на звернення. Також позивач посилається на рішення по справі № 2-1406/2010, однак винесене судове рішення у жодному разі не підтверджує факт виконання бов`язання позичальником та іпотекодавцем перед AT КБ "Приватбанк", а навпаки підтверджує наявне право у стягувана AT КБ "Приватбанк" на стягнення боргу з позичальника та іпотекодавців, яке згідно Закону України "Про нотаріат" нотаріус й мав би перевірити. Також наявність зазначеної справи не підтверджує наявність спірності у заборгованості. Більш того, наразі позивач обмежується у праві надати до Суду належні та допустимі докази своїх позовних вимог, зокрема, свої контррозрахунки, в т.ч. щодо розбіжності суми боргу. Позичальник та іпотекодавець своїх боргових зобов`язань перед AT КБ "Приватбанк" не виконав та досі має заборгованість за договором. Позивач продовжує користуватись нерухомим майном, яке є предметом іпотеки. Тобто своїх боргових зобов`язань перед AT КБ «Приватбанк» не виконав та досі має заборгованість за кредитними договорами. Крім цього, жодного доказу визнання Договору(ів) недійсним(и) матеріали позовної заяви та цивільної справи вцілому не містять. Таким чином, Позивач свої вимоги не підтвердив відповідними доказами. Вважає, що викльнавчий напис є правомірним, а доводи позивача є нікчемними. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Дніпровського міськрайонного нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась. Поштова кореспонденція, спрямована на її адресу, повернулась до суду не врученою по причині відсутності адресата за вказаною адресою, хоча адреса, що зазначена на конверті відповідає тій, що вказана у позовній заяві. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність її учасників за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та долучені докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. За загальним правилом ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідно до договору іпотеки від 15.07.2008, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які виступають майновими поручителями [PERSON] було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] , в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № VIKWGA0000000736 від 15.07.2008. 07.10.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, вчинено виконавчий напис №2852, про звернення стягнення на зазначене нерухоме майно, та запропоновано за рахунок коштів ,отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк», шляхом перерахування коштів на рахунок банку у розмірі 17608,93 дол.США: -заборгованість по кредиту: 8249,67 дол. США заборгованість по відсоткам; 2032,76 дол. США. - комісія; 122440,96 дол. США - пеня. Всього на загальну суму 150332.32 дол.США, що еквівалентно 3980015.10 грн. Строк за який проводиться стягнення 10 років 10 місяців 12 днів, за період з 15.07.2008 по 27.05.2019 . Рішенням Козятинського\~міськрайонного суду\~Вінницької області\~по справі\~№2-1406/2010\~від 29.12.2010 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] [PERSON] .. [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору №VIKWGA0000000736 від 15.07.2008 року в сумі 39100,38 доларів США, що становить 311239 грн.06 коп за курсом НБУ 7,96 станом на 16.12.2010, в тому числі з процентами та пенею. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2011 вказане рішення залишено без змін. Заступником начальника Козятинського ВДВС 06.01.2022 відкрито виконавче провадження №68052379 про звернення стягнення за виконавчим написом №2852 від 07.10.2019, на нерухоме мано квартиру [ADDRESS] , відповідно до договору іпотеки від 15.07.2008, укладеного в забезпечення виконання Кредитного договору №V1KWGA0000000736 від 15.07.2008 . Вказане також підтверджено наявною в матеріалах справи інформацією про виконавче провадження №68052379. До матеріалів справи також долучено ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 04.04.2013, яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] розстрочено виконання рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, встановивши боржникам солідарну щомісячну сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 5000,00 грн до повного погашення коштів за умовами договору. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 89 Закону, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Аналогічна інформація викладена і в підпунктах 2.1, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 даного Переліку, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у численних постановах Верховного Суду, а саме: від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, № 369/6415/17 від 26 лютого 2020 року та інших, які мають враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд звертає увагу, що позивач заперечував безспірність заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк". В той же час, слід зазначити, що матеріали справи не містять документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис. Також в матеріалах не міститься розрахунку заборгованості. Відповідачем не надано суду жодних документів, які б підтвердили факт подання таких документів нотаріусу, та наявність самого кредитного договору. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус отримав від відвовідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості та суми відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Крім того, не доведено, що позивач отримував вимогу про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом вчинення виконавчого напису, або письмової вимоги про усунення порушень, а отже - він був позбавлений можливості надати будь-які пояснення чи аргументи на предмет наявності ознак безспірності заборгованості, яку визначено до стягнення у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Таким чином, представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною. Вказані обставини вказують на обгрунтованість позову, та наявність підстав визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Доводи відповідача, викладені у відзиві, не вказують на дотримання нотаріусом вимог Порядку при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису. Жодних доказів на підтвердження правомірності дій нотаріуса відповідачем не надано. Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна проти України, № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутність безпірності боргу позивачем доведена, що є достатньою умовою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і приходить до висновку про їх задоволення в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Представник Банку клопотав про зменшення стягнення в рахунок компенсації правничої допомоги, наданої позивачу, вказуючи на необгрунтованість їх розміру та доведеності їх фактичної сплати. З матеріалів справи встановлено, що 24.01.2022 між адвокатом Оверковським К.В. та Поліщуком О.В. укладено договір про надання правової допомоги № 3. За змістом такого договору, гонорар адвоката визначено у розмірі 5 000 грн. Відповідно до акту наданих послуг адвоката від 25.01.2022 вартість послуг адвоката становить 6 000 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера ДОГ-2022.01 -ВІНН від 24.01.2022, позивачем сплачено адвокату 5 000 грн за вказаним жоговором про надання правової допомоги. Таким чином, доведено факт сплати позивачем адвокату грошової суми у розмірі 5 000 грн за надання його послуг у цій справі; в акті детально прописані дії, які були виконані адвокатом, та їх вартість. Отже, клопотання відповідача є необгрунтованим та безпідставним, а витрати, що були понесені позивачем на оплату послуг адвоката підлягають компенсації відповідачем. Також підлягають стягненню з відповідача витрати по оплаті позивачем судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved