Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названою позовною заявою та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на земельні ділянки, які розташовані на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області (колишня назва Дмитрівська сільська рада Болградського району Одеської області): площею 0,8201 га з кадастровим номером 5121483000:01:001:0868; площею 0,8203 га з кадастровим номером 5121483000:01:001:0869; площею 0,28 га з кадастровим номером 5121483000:01:004:1118 та площею 0,2801 га з кадастровим номером 5121483000:01:004:1121, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] помер [PERSON] 07.03.2009 року спадкоємцем за заповітом, [PERSON] , було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та були успадковані два сертифікати на право на земельну частку (пай), які перебувають у КСП «Світанок» Болградського району, розміром кожний 1,19 га належним померлому на підставі сертифікатів серії ОД №0295430, ОД №0295429, виданих Болградською РДА від 10.11.1997 року, про що були внесені відповідні записи у сертифікат на право на земельну частку, а також є запис про передання [PERSON] право на земельну частку згідно з сертифікату серії ОД №0295430 від 10.11.1997 року в зв`язку з успадкуванням після смерті [PERSON] . Але оформити прав власності на змелені ділянки, виготовити технічну документацію та зареєструвати її позивач не може, оскільки з`ясувалось, що 14.12.2006 року на ім`я померлого [PERSON] виготовлено та зареєстровано Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯА №366095 на підставі рішення Болградської РДА №377 від 08.06.2005 року. Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, який був виданий після смерті [PERSON] , не є таким документом, який підтверджує право власності на земельну ділянку. Дані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 22.05.2023 року було відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.06.2023 року на виконання ухали суду від приватного нотаріуса Агбун М.І. надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Представник відповідача\~ надав заяву про визнання позовних вимог. Ухвалою суду від 25.07.2023 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не прибув, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~Представник відповідача\~ про час та місце розгляду справи сповіщений\~ належним чином, в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку\~про задоволення позовних вимог\~за наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 23.04.2005 року Дмитрівською сільською радою Болградського району Одеської області. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, який зареєстрований в реєстрі за №15 від 11.01.2005 року. Спадкоємцем за вказаними заповітом є [PERSON] , [INFO] , який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі за №1168 від 07.03.2009 року, спадкове майно якого складається з двох сертифікатів на право на земельну ділянку. яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» Болградського району, розміром кожний 1,19 га, належних померлому на підставі сертифікатів серії ОД №0295430, ОД №0295429, виданих Болградською райдержадміністрацією 06.12.2022 року і 10.11.1997 року. Положеннями ст.ст.1216-1218 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі\~права\~та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, ч.3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Станєвою В.Б. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого Дмитрівською сільською радою Болградського району 11.01.2005 року і зареєстрованого в реєстрі за №15, видане на ім`я [PERSON] .. 16.03.2009 року Болградської райдержадміністрацією Одеської області було внесені записи у сертифікат на права на земельну частку серії ОД №0295429 щодо передання права на земельну частку [PERSON] , а також наявний запис від 06.12.2002 року про передання права на земельну частку [PERSON] згідно сертифікату серії ОД №0295430 від 10.11.1997 року у зв`язку з успадкуванням після смерті [PERSON] . З Розпорядження Болградської райдержадміністрації №737/А-2009 від 08.06.2005 року вбачається, що затверджено технічну документацію із землеустрою щодо передачі в натурі [PERSON] земельних часток (паїв) на підставі сертифікатів серії ОД №0295430, ОД №0295429 загальною площею 2,2 га. Однак, як стверджує позивач, оформити та зареєструвати право власності на зазначені земельні ділянки він не може, оскільки на підставі Розпорядження Болградської райдержадміністрації №377 від 08.06.2005 року виготовлений Державний акт серії ЯА №366095 від 14.12.2006 року на земельні ділянки площею 0,8201\~га з\~кадастровим номером\~5121483000:01:001:0868;\~площею 0,8203\~га з\~кадастровим номером\~5121483000:01:001:0869;\~площею 0,28\~га з\~кадастровим номером\~5121483000:01:004:1118\~та площею\~0,2801\~га з\~кадастровим номером\~5121483000:01:004:1121, в якому власником зазначений [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.05.2023 року приватним нотаріусом Агбун М.І. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки згідно Державного акту серії ЯА №366095 від 14.12.2006 року в зв`язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, який був виданий після смерті [PERSON] , не є таким документом, який підтверджує право власності на земельну ділянку. Відповідно до\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 17 Розділу\~Х\~Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Статтею 1 Закону\~визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), а саме: - колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; - громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом Згідно\~ст. 2 Закону\~основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому\~законом\~порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стаття 3 цього закону\~визначає, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Як роз`яснено в п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, успадкувавши право на земельні частки згідно сертифікатів серії ОД №0295429, ОД №0295430, мав право на отримання земельної ділянки в натурі, однак, оскільки на підставі зазначених сертифікатів було оформлено правоустановчий документ - Державний акт серії ЯА №366095 від 14.12.2006 року, в якому власником земельних ділянок зазначений [PERSON] , не може реалізувати своє право шляхом оформлення належного право установчого документу, хоча є власником зазначених земельних ділянок як спадкоємець за заповітом. Згідно\~ст. 81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3\~ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2\~ст. 373 ЦК України\~передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім цього, позовні вимоги визначні відповідачем в повному обсязі. Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання відповідачем позову без застережнь, й таке визнання не суперечить закону не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,\~суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, що буде належним способам захисту права позивача на спадщину. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. На підставі викладено, положень ст.ст. 81,\~152 Земельного Кодексу України, ст.ст. 328,\~ 373,\~ 1216-1218,\~1223,\~1261,\~1268,\~1270 ЦК України,\~\~ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, ЦПК України,\~\~ суд

Outcome: approved