Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.11.2020 звернувся в Ленінський районний суд м. Харкова з позовом до Комунального підприємства «Харківський метрополітен» про стягнення моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] в тунелі метрополітену поблизу станції метро «Центральний ринок» в м. Харків стався наїзд електропоїздом метрополітену на [PERSON] , 1937 року народження, який внаслідок пригоди загинув. Позивач вказував, що є сином померлого, а відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо безпеки громадян, зокрема, встановлення огорож, парканів, сигналізації, відеоспостереження, тощо. В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з КП «Харківський метрополітен» моральну шкоду в розмірі 525000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03.11.2020 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем КП «Харківський метрополітен» 25.11.2020 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що [INFO] [PERSON] приблизно о 11 год 50 хв. переліз через огороджувальний бар`єр, переступив через контактну рейку на копії, призначену для руху по ній рухомого складу, зайшов до тунелю та пішов по ньому в напрямку станції «Південний вокзал». Побачивши поїзд, що їхав йому назустріч, останній ліг на шпали і потрапив під рухомий склад. Після зупинки електропоїзда [PERSON] живим був вилучений з-під рухомого складу працівниками метрополітену та доставлений до медичного закладу. Відповідач вважає, що має місце свідомий умисел потерпілого, який знав та повинен був знати, що вчиняє заборонені дії, що неминуче призведуть до його загибелі. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. 03.12.2020 [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, де позивач зазначив, що вважає доводи відповідача про умисел потерпілого необґрунтованими. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.09.2021 зупинено провадження в даній справі до розгляду справи № 642/2040/18. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.03.2023 справа прийнята до провадження суду, поновлено провадження в цивільній справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Позивач просив проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, які викладені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , 1937 року народження, приблизно о 11 год 50 хв., перебуваючи на території станції «Центральний ринок» метрополітену в м. Харків, переліз через огороджувальний бар`єр, переступив через контактну рейку на колії, призначену для руху по ній рухомого складу, зайшов до тунелю та пішов по ньому в напрямку станції «Південний вокзал». В подальшому на відстані приблизно 50 м. до кінця платформи станції метро «Центральний ринок» поїзд М11 здійснив наїзд на [PERSON] , який від отриманих ушкоджень помер того ж дня у Харківській міській клінічній лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова. Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 29-Ат/18 від 09.02.2018 у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження, причиною смерті є важка перепоно-мозкова травма з внутрішньочерепними крововиливами, переломом черепу і забоєм головного мозку, що ускладнилось в своїй течії набряком-набряканням головного мозку та дислокацією стовбуру головного мозку. Також встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Встановлено, що відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки, тому шкода, завдана в результаті пригоди, що сталася [INFO] в тунелі метрополітену м. Харків та в результаті якої настала смерть [PERSON] , підлягає відшкодуванню відповідачем. Відповідач, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, посилається, зокрема і на те, що вина КП «Харківський метрополітен», як власника джерела підвищеної небезпеки, відсутня, а має місце умисел [PERSON] . Дослідженими в справі доказами встановлено, що за фактом пригоди, що сталася [INFO] було внесено відомості до ЄРДР за № 12018220830000014 від 18.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Також судом встановлено, що за фактом травмування [INFO] [PERSON] було проведено службове розслідування, було здійснено позаплановий заїзд состава № 5897/5896, оглянуто колісні пари та механічне обладнання, зауважень не виявлено, огляд було здійснено після застосування екстреного гальмування. За результатами випробувань електричних і пневматичних гальм на складі вагонів №№ 5896-6827-9047-5716-5897 встановлено їх відповідність Правилам технічної експлуатації. Також згідно з актом комісії від 19.01.2018 встановлено справність пристрою «Пристрій контролю проходу до тунелю». Відповідно до акту позапланового комісійного огляду та перевірки підвіски контактної рейки встановлено її відповідність технічним параметрам. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість твердження відповідача щодо відсутності вини власника джерела підвищеної небезпеки в настанні даної пригоди. Натомість, матеріалами справи підтверджено, що смерть [PERSON] настала у зв`язку з його особистою грубою необережністю. Зокрема, останній, в порушення Правил користування Харківським метрополітеном, самовільно переліз через огороджувальний бар`єр, переступив через контактну рейку на колії, зайшов до тунелю та почав рух по ньому. Ч. 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, відповідно до положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України відсутність вини власника джерела підвищеної небезпеки не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоди. Відповідно до ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Тому наявність необережності [PERSON] підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. Твердження відповідача про те, що причиною події є умисел потерпілого не підтверджено дослідженими в справі доказами, тому оцінюється судом критично. Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд бере до уваги, що позивач є сином померлого. Разом з тим, як встановлено дослідженими в справі доказами, позивач проживав окремо від батька [PERSON] . Матеріали справи не містять жодних даних про те, що між позивачем та померлим існували тісні родинні стосунки та соціальні зв`язки. Враховуючи встановлені судом обставини, наявність грубої необережності померлого, відсутність між позивачем та померлим тісних родинних та соціальних зв`язків, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд оцінює моральні страждання позивача в розмірі 5000 грн. та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача КП «Харківський метрополітен» на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тому, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач судовий збір за розгляд справи судом при подачі позову не сплачував, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684 грн.

Outcome: partial