Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

04.11.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із вказаним цивільним позовом до [PERSON] , де в обґрунтування своїх позовних вимог зазначило, що 24.02.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений Договір позики № 1431219, за яким останній отримав грошові кошти на певний строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, та зобов`язався його повернути, сплативши за нього проценти, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором позики № 1431219 від 24.02.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Реєстру боржників № 3 від 16.08.2021 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, сума заборгованості [PERSON] за Договором позики № 1431219 від 24.02.2021 року становить 23716,00грн., з яких: 7000,00грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16716,00грн. сума заборгованості за відсотками. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій спрямованих на повернення вказаних грошових коштів, з метою захисту порушеного права й охоронюваних законом інтересів, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 04.11.2022 року, визначено склад суду з розгляду позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» головуючого судді Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 13.12.2022 року, відкрито провадження за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», визначено здійснити його розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 14.02.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшов відзив на позов, згідно якого [PERSON] просить суд відмовити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні його позовних вимог, оскільки позивач не надав суду доказів укладення договору позики, та підтвердження отримання позичальником на його виконання грошових коштів. Позивач в судове засідання не з`явився, у поданому клопотанні просив розглянути даний позов за відсутності його представника, позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у поданій позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору позики № 1431219, укладеного 24.02.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , останньому надані грошові кошти на певний строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, за сплатою відсотків за їх користування, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором позики № 1431219 від 24.02.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Реєстру боржників № 3 від 16.08.2021 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, сума заборгованості [PERSON] за Договором позики № 1431219 від 24.02.2021 року становить 23716,00грн., з яких: 7000,00грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16716,00грн. сума заборгованості за відсотками. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор\~це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договорів, щодо виконання яких виник спір між сторонами, їх укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальників можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів суд доходить висновку про укладення та підписання [PERSON] договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1431219 від 24.02.2021 року з ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за допомогою одноразового паролю\~ідентифікатора; невиконання ним, як позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності у нього боргових зобов`язань перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке надуло прави вимоги за вищевказаним договором за договорами факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. Договір позики (на умовапх повернення позики в кінці строку позики) № 1431219 від 24.02.2021 року, укладений між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення і нарахування. Твердження відповідача [PERSON] про те, що позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не довело належними доказами обставин перерахунку на його банківський рахунок коштів відповідно до умов укладеного договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1431219 від 24.02.2021 року, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що грошові кошти у сумі, визначеній умовами дорговору, кредитором проводилося на банківську картку, яку зазначив [PERSON] . Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного, матеріали справи не містять, і лише відповідач є саме тією особою, яка могла спростувати наявність у нього такого рахунку у банку. Посилання відповідача [PERSON] у відзиві на позов на те, що він не укладав договір\~позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1431219 від 24.02.2021 року відхиляються судом, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора і без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, відповідачем [PERSON] не надано суду доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені. У матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення відповідача до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій. Також відповідач не оскаржував правомірність укладеного договору. Ураховуючи те, що за умовами вищезазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, усупереч вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих у кредит коштів або відсутність у нього банківської картки у банківській установі, на яку перераховувалися кредитні кошти не надав, відтак, суд дійшов висновку, що за договором\~позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1431219 від 24.02.2021 року, наявна заборгованість, яку необхідно стягнути на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як нового кредитора в силу вимог ст.ст.512, 514 ЦК України, відповідно до укладеного договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. Вимоги про стягнення заборгованості за договором\~позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1431219 від 24.02.2021 року, необхідно задовольнити в наступному розмірі. Згідно із умовами цього договору кредит надано у розмірі 7000,00грн., на 30 днів, під 1,99% процентної ставки (базової, іфксованої) за один день. Номінальна відсоткова ставка 1,99% за один день користування кредитом від 7000,00грн становить 139,30грн. за день (7000 / 100 х 1,99). Таким чином, заборгованість за відсотками становить 4179,00грн. за 30 днів (139,30 х 30). Ураховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредит (основний борг) за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1431219 від 24.02.2021 року у розмірі 7000грн.00коп., та проценти (штрафні санкції) за цим же договором позики у розмірі 4179грн.00коп. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до пункту 2 укладеного з відповідачем договору, нозика надавалася на 30 днів. Таким чином, строк дії договору позики закінчився через 30 днів після його укладення, а саме\~25.03.2021 року. Умовами договору передбачено можливість автоматичного продовження строку його дії, однак, матеріали справи не містять доказів його пролонгації. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним. У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 02.10.2020 року у справі № 911/19/19 зазаначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00грн., що підтверджується платіжним документом. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача на користь позивача повинні бути стягненні судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1170,28грн. (23716 / 11179 = 2,12; 2481 / 2,12 = 1170,28). Виходячи із викладеного,

Outcome: partial