Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

05.07.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 7 520, 25 грн та стягнути витрати на правову допомогу 2 500, 00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що вона з 20.03.2012 року працює на підприємстві Відповідача - у структурному підрозділі «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» розподілювач робіт 3 розряду пункту технічного обслуговування вагонів. В період з 2017-2021 роки перебувала у щорічних основних відпустках, та користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі. Так, за 2017 рік їй було не доплачено 997,50 грн., за 2018 рік\~1\~421,75 грн., за 2019 рік\~1\~664,25 грн., за 2020 рік\~1\~976,75 грн., за 2021 рік\~1 460 грн. Станом на момент звернення до суду із вказаною позовною заявою сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 7\~520,25 грн. Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії\~Придніпровська залізниця\~і голови Дорожньої профспілкової організації\~Придніпровська залізниця\~Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, застосовано величину125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Позивач вважає, що відповідач свідомо порушив умови щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, встановлені пунктом 3.1.15. Колективного договору на 2014-2015 роки, дія якого продовжена у 2017-2021 роках, а саме - виплачуючи її у розмірі меншому за встановлену на час виплати мінімальну заробітну плату. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 21.08.2023 року відповідач подав до суду відзив, в якому вказав, що позов не визнає та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що вважає зазначений спір таким, що виник з виконання умов колективного договору, угоди або окремих їх положень, тому такий спір, на його думку, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Позовні вимоги про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше мінімальної заробітної плати, вважають такими, що не підлягають задоволенню, а Колективний договір, укладений між відокремленим структурним підрозділом Криворізьке локомотивне депо\~та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів, в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року в частині виплати матеріальної допомоги у розмірі не менше мінімальної заробітної плати вважають недійсним. Також, відповідач не погоджується зі стягненням витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн., вважаючи цей розмір неспівмірним і таким, що підлягає значному зменшенню, посилаючись на те, що дана справа не може бути визнана справою значної складності, що потребує значного часу на виконання адвокатом робіт по її підготовці, враховуючи також значну кількість аналогічних позовів поданих представником позивача в інтересах інших осіб, обставини усіх цих справ є однаковими, позовні вимоги обґрунтовані одними і тими ж доказами, в позові зазначені одній ті ж аргументи, відмінність полягає лише у ціні позову, тому вважає, що витрачений адвокатом час не може бути значним. Крім того, представник відповідача подав клопотання про застосування строків позовної давності, в якому зазначив, що вважає, що матеріальна допомога на оздоровлення за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України\~Про охорону праці, а є додатковою соціальною гарантією (додатковим благом), а не різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати, тому вважає, що до зазначеного позову повинен застосовуватись тримісячний строк позовної давності, визначений\~ст. 233 КЗпПУ. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху відмовлено. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що [PERSON] працює на підприємстві відповідача з 20.03.2012 року на посаді розподілювач робіт 3 розряду пункту технічного обслуговування вагонів, що підтверджується копією трудової книжки, а.с.15-16. Згідно розрахункових відомостей про заробітну плату позивача йому було нараховано матеріальну допомогу до відпустки за: листопад 2017 року в розмірі 2 202,50 грн.; липень 2018 року в розмірі 2\~301,25,25 грн.; липень 2019 року в розмірі 2\~508,75 грн.; жовтень 2020 року в розмірі 2\~746,25 грн.; жовтень 2021 року в розмірі 4\~540 грн., а.с. 17-21. Пунктом 3.1.15 Колективного договору відокремленого структурного підрозділу\~Експлуатаційне вагоне депо Батуринська\~на 2014-2015 роки, встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини, незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 % тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Згідно з п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників відокремленого структурного підрозділу\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~вносяться протягом строку його дії до узгоджувальної комісії і при погодженні сторін затверджуються на спільному засіданні адміністрації і профспілкового комітету , а всі інші\~на конференції трудового колективу, а.с. 22-24. Відповідно до Спільної постанови СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~та ППО ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~від 20.01. 2017р., продовжено дію чинного колективного договору між адміністрацією СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~і профспілковим комітетом ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~на 2017 рік до укладення колективного договору АТ\~Українська залізниця, а.с.25. Відповідно до Спільної постанови СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~та ППО ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~від 14.04.2017р., застосовано з 01.04.2017р. у діючому колективному договору СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська замість величини\~мінімальна заробітна плата\~розраховувати величину\~125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а.с.26. Відповідно до Спільної постанови СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~та ППО ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~від 31.01.2018р., продовжено дію чинного колективного договору між адміністрацією СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~і профспілковим комітетом ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~на 2018 рік до укладення колективного договору АТ\~Українська залізниця, а.с. 27. Відповідно до Спільної постанови СП\~Експлуатаційне вагон не депо Батуринська\~та ППО ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~від 23.01 2019р., продовжено дію чинного колективного договору між адміністрацією СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~і профспілковим комітетом ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~на 2019 рік до укладення колективного договору АТ\~Українська залізниця, а.с. 28. Відповідно до Спільної постанови СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~та ППО ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~від 23.01.2020р., продовжено дію чинного колективного договору між адміністрацією СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~і профспілковим комітетом ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~на 2020 рік до укладення колективного договору АТ\~Українська залізниця, а.с.29. Відповідно до Спільної постанови СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~та ППО ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~від 24.12.2020р., продовжено дію чинного колективного договору між адміністрацією СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~і профспілковим комітетом ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~на 2021 рік до укладення колективного договору АТ\~Українська залізниця, а.с. 30. Зі спільної постанови СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~та ППО ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~від 15.06.2021р., вбачається, що керівництво структурного підрозділу та первинна профспілкова організація внесли зміни до колективного договору СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська, а саме до п.3.1.15, який викладено у редакції: при наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини, незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням, за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 % тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року, а.с.31. Також, зі спільної постанови СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~та ППО ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~від 25.01.2022р., вбачається, що керівництво структурного підрозділу та первинна профспілкова організація внесли зміни до колективного договору СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська, а саме до п.3.1.15, який викладено у редакції: при наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини, незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням, за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 % тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів (з коефіцієнтом 1,31) для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року, а.с.32. Оцінка суду. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, ст.19 ЦПК України. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно до ст.1,2 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачу Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно\~ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст.13 КЗпП України\~та ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України\~визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно\~ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч.2\~ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.15 Колективного договору на 2014-2015 роки, укладеного ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~та первинної профспілковою організацією\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська, який є чинним станом на 2021 року, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. При цьому, відповідно до спільної Постанови СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~та ППО ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~від 14.04.2017р. постановлено застосовувати з 01.04.2017р. замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто станом на момент прийняття спільної Постанови від 14.04.2017р., мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 200 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1 600 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2 000 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3 200 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1 860 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2 325 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3 723 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1 921 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2 401,25 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4 173 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2 102 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2 627,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4 723 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2 270 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2 837,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 6 000 грн. Згідно з п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо. Отже, Спільна постанова СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~та ППО ВСП\~Експлуатаційне вагоне депо Батуринська\~від 14.04.2017р., якою прийнято рішення про застосовування з 01.04.2017р. розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величини125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом замість величини «не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги», призвела до погіршення становища працівників порівняно із законодавством. Виходячи зі змісту п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що призводять до погіршення соціального становища працівників, повинні були прийматися на конференції трудового депо, а отже самостійне вирішення керівництвом СП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~з ППО ВСП\~Експлуатаційне вагонне депо Батуринська\~питання щодо застосування розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами суперечить вимогам Колективного договору, а отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення величина 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Відповідно до\~ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Ст.9 КЗпП\~не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Суд також вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016р. не створює юридичних наслідків та перешкод для застосування п.3.1.15 Колективного договору в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається виключно Колективним договором. Таким чином, під час розрахунку та виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення підлягають застосуванню вимоги п.3.1.15 Колективного договору, згідно якого матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, яку обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Перевіривши наведені позивачем розрахунки, суд погоджується з ними і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 7\~520,25 грн., яка складається з: - 997,50 грн. недоплаченої допомоги за 2017 рік (3 200 грн.-2\~202,50 грн.); - 1\~421,75 грн. недоплаченої допомоги за 2018 рік (3 723 грн. - 2\~301,25 грн.); - 1\~664,25 грн. недоплаченої допомоги за 2019 рік (4 173 грн. 2\~508,75 грн.); - 1\~976,75 грн. недоплаченої допомоги за 2020 рік (4 723 грн.- 2\~746,25 грн.); - 1 460 грн. недоплаченої допомоги за 2021 рік (6 000 грн.- 4 540 грн.). При цьому твердження представника відповідача про те, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки виник з приводу колективного договору, суд визнає безпідставним, з огляду на встановлені вище обставини і наявнісь саме трудового спору щодо невиплати заробітної плати працівнику. Що стосується клопотання представника відповідача про застосування до вимог позивача тримісячного строку позовної давності, то воно судом оцінюється критично з урахуванням ч. 2\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~та ч. 2 ст. 233 КЗпПУ (в редакції, яка діяла станом до 19.07.2022 року), згідно якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь\~яких строків. Відповідно до ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 20/06 від 20.06.2023р., укладений з адвокатом Товкун А.В.; акт № 1 про надання правової допомоги від 20.06.2023р., у якому міститься опис наданих послуг, а саме: усна консультація позивача щодо підстав для звернення до суду із вказаною позовною заявою, правовий аналіз документів, що надані позивачем - 500 грн., складення позовної заяви (підготовка правової позиції, аналіз судової практики, ксерокопії позовної заяви та доданих до неї документів у кількості відповідно до сторін, подання позову до суду - 2000 грн.; квитанцію № 3254078 від 20.06.2023р. про сплату грошових коштів на користь адвоката у розмірі 2 500 грн., а.с.39-43, 44, 45. Аналізуючи наведені докази, суд визнає заявлені позивачем витирати на професійну правничу допомогу співмірними з складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому твердження представника відповідача проте, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, заявлений позивачем є\~неспівмірним та таким, що підлягає значному зменшенню, з причини того, що дана справа не є справою значної складності, що потребує значного часу на виконання адвокатом робіт по її підготовці, суд визнає голослівним та таким, що не містить конкретних доводів з приводу наданих позивачем доказів; а посилання на ту обставину, що представником позивача складено значну кількість аналогічних позовів в інтересах інших осіб, суд визнає недоречним, враховуючи характер правничої допомоги. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. Також, відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, з урахуванням результатів розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved