Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

04.01.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток співвласників у справі спільної сумісної власності, в якій позивач, з урахуванням уточненої редакції позови від 21.03.2013 року, просить суд визнати нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 378542951101, та нежитлове приміщення №2, загальною площею 5,2 кв.м., в будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224145351101, об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , визначивши за співвласниками цього майна частки у спільній сумісній власності , а саме: частку [PERSON] , в розмірі 4/5 часток; частку [PERSON] , - 1/5 частка. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй за час життя майно, у тому числі на: квартиру [ADDRESS] та нежитлове приміщення №2, загальною площею 5,2 кв.м., в будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями до майна померлої, як стверджує позивач, є він, як син - [PERSON] та [PERSON] , дочка померлої, які у встановлений законом строк звернулись до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі з відповідними заявами про прийняття спадщини, за наслідком чого заведено спадкову справу за № 454с/2022. Разом з тим, позивач - [PERSON] стверджує, що вищевказане нерухоме майно, яке зареєстровано на праві власності за померлою [PERSON] , як матір`ю, є їх спільним сумісним майном, частка в якому зокрема [PERSON] складає 4/5, виходячи з наступних обставин. Позивач посилається на те, що станом на час придбання вказаного майна, він не був одруженим та на постійній основі проживав з померлою матір`ю - [PERSON] за однією адресою однією сім`єю. Він є моряком дальнього плавання починаючи з 2007 року. Також, вказане спірне нерухоме майно, було отримано померлою його матір`ю у власність за наслідком укладених у 2009 році договорів про інвестування в будівництво з ТОВ «Мале підприємство «Брокерська фірма «Бастма». Позивач вказує, що вказане нерухоме майно було придбано за його власні кошти, які в свою чергу були отримані [PERSON] у необхідному розмірі в ЗАТ «ОТП Банк» з банківського рахунку позивача, яка діяла на підставі відповідної нотаріально посвідченої довіреності виданої позивачем на її ім`я, а також отримані безпосередньо від [PERSON] за наслідком грошових переказів через систему MoneyGram. Додатково позивач стверджує, що [PERSON] в силу власного віку, доходів та особистих грошових коштів на придбання відповідного майна, не мала. Після отримання [PERSON] 31 березня 2010 року квартири [ADDRESS] на підставі Акту приймання - передачі від 31.03.2010 р., остання вчинила дії з реєстрації права власності на цю квартиру. В подальшому, як зазначає позивач, ним та його матір`ю на протязі року здійснювались ремонтні роботи у вказаній квартирі, внаслідок чого було збільшено площу, що стало підставою для отримання відповідних документів та проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 24.7. кв.м. Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. На підставі викладеного позивач стверджує, що у відповідності до положень ч.4 ст. 368 ЦК України, вищевказане спірне нерухоме майно, яке наразі складає спадкову масу після смерті [PERSON] , є спільною сумісною власністю її та позивача, в якому з урахуванням суми грошових коштів витрачених позивачем на це майно, його частка складає 4/5 частки. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 31.10.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Разом з позовною заявою, представником позивача надано до суду клопотання про витребування доказів, за наслідком розгляду якого 13.03.2023 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою витребувано: - з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином завірену копію спадкової справи №454с/2022, заведену до майна [PERSON] , померлої [INFO] ; - з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірені копії реєстраційних справ відносно нерухомого майна: квартири [ADDRESS] ; нежитлового приміщення [ADDRESS] . На виконання зазначеної ухвали суду, до суду надійшли витребувані судом докази, а саме: 03.04.2023 року з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі, та 31.03.2023 року з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради. 21.03.2023 року в порядку ст. 49 ЦПК України, представником позивача надано до суду заяву про зміну предмету позову, з вищевикладеними вимогами та підставами, яку прийнято судом до розгляду 12.04.2023 року. 02.03.2023 року представником відповідача [PERSON] надано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав необґрунтованості та їх безпідставності. 04.04.2023 року представником відповідача додатково надано відзив на позовну заяву в уточненій редакції. 12.04.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача про виклик та допит свідків, яка задоволена судом в підготовчому судовому засіданні 12.04.2023 року. 23.05.2023 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 03.07.2023 року в судовому засіданні судом за клопотанням представника позивача було здійснено допит в якості свідків: [PERSON] та [PERSON] . 07.09.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача про доручення доказів, яке задоволено судом в судовому засіданні 26.09.2023 року. Також, в судовому засіданні 26.09.2023 року судом було здійснено допит в якості свідка: [PERSON] . В судовому засіданні призначеному 09.10.2023 року: - представник позивача [PERSON] - [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити; - представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З поданих до суду доказів судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У відповідності до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , змінив власне ім..я та прізвище на - [PERSON] . Також судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . За наслідком викладеного судом встановлено, що позивач - [PERSON] та відповідачка - [PERSON] є рідними братом та сестрою, а також дітьми - [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, РНОКПП [NUMBER] , на ім`я якої 23.09.1999 року Київським РВ УМВС України в Одеській області видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , в якому наявний запис про реєстрацію останньої 13.02.2007 року за адресою: [ADDRESS] . 27.11.2008 року [PERSON] (який надалі за наслідком зміни імені та прізвища - [PERSON] ) складено та надано довіреність на ім`я [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Степановою І.А., зареєстрована в реєстрі за №6260. Відповідно до вказаної довіреності, [PERSON] ( [PERSON] ) надав право [PERSON] на розпорядження усім своїм майном, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось, укладати усі передбачені за законом угоди по керуванню та розпорядженню майном, у тому числі розпоряджатись валютними рахунками, вносити на них додаткові гроші, перераховувати гроші на інші рахунки, тощо, зі строком дії довіреності до 27.11.2011 року. У зазначеній довіреності від 27.11.2008 року нотаріусом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . З поданої до суду заяви на видачу готівки №6 від 20.05.2009 року, вбачається, що 20.05.2009 року [PERSON] у відділенні «Дерібасівське» ЗАТ «ОТП Банк» в місті Одесі, було отримано грошові кошти з поточного рахунку [PERSON] на підставі довіреності від 27.11.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Степановою І.А., зареєстрованої в реєстрі за №6260, в сумі 352 080,96 грн., що станом на день їх отримання у відповідності до курсу НБУ складало еквівалент 46200,00 доларів США. 11 червня 2009 року [PERSON] укладено з ТОВ МП «Брокерська Фірма «Бастма» договір №90/4/09 стр. Про інвестування в будівництво 10-ти поверхового двохсекційного цегляного житлового будинку [ADDRESS] , за умовами якого генпідрядник зобов`язався виконати будівельні роботи в житловому будинку та виконати замовнику пов`язані з цим послуги, за наслідком чого після введення будинку в експлуатацію, передати інвестору однокімнатну квартиру за будівельним [ADDRESS] (будівельний №90). Договірна вартість чого складає 382200,00 грн., в тому числі ПДВ, що складає еквівалент 53000,00 доларам США, зі сплатою в строк до 12.06.2009 року. 10 липня 2009 року [PERSON] укладено з ТОВ МП «Брокерська Фірма «Бастма» договір №90/4/09 н.п.стр. Про інвестування в будівництво 10-ти поверхового двохсекційного цегляного житлового будинку [ADDRESS] , за умовами якого генпідрядник зобов`язався виконати будівельні роботи в житловому будинку та виконати замовнику пов`язані з цим послуги, за наслідком чого після введення будинку в експлуатацію, передати інвестору нежитлове приміщення (підсобне), загальною площею 5,2 кв.м., розташоване на 1-ому поверсі, в секції №1, житлового будинку розташованого в місті Одесі, Київський район, мкр. «Д» житлового району ІV-5 «Південний» (будівельний №90). Договірна вартість чого складає 2310,00 грн., в тому числі ПДВ 385,00 грн., що складає еквівалент 300,00 доларів США. Пунктом 2.4 договору передбачено, що інвестор зобов`язався внести вказану суму договору в повному обсязі в строк до 15.07.2009 року. Тієї ж дати, 10 липня 2009 року [PERSON] укладено з ТОВ МП «Брокерська Фірма «Бастма» договір №90/4/1 н.п.стр. Про інвестування в будівництво 10-ти поверхового двохсекційного цегляного житлового будинку [ADDRESS] , за умовами якого генпідрядник зобов`язався виконати будівельні роботи в житловому будинку та виконати замовнику пов`язані з цим послуги, за наслідком чого після введення будинку в експлуатацію, передати інвестору нежитлове приміщення (підсобне), загальною площею 4.1 кв.м., розташоване на 1-ому поверсі, в секції №1, житлового будинку розташованого в місті Одесі, Київський район, мкр. «Д» житлового району ІV-5 «Південний» (будівельний №90). Договірна вартість чого складає 2360,00 грн., в тому числі ПДВ 395,00 грн., що складає еквівалент 300,00 доларів США, зі сплатою на момент підписання договору. Пунктом 2.3 договору передбачено, що інвестор зобов`язався внести вказану суму договору в повному обсязі в строк до 07.05.2010 року. У відповідності до заяви на одержання переказу «Money Gram» вбачається, що [PERSON] 13.10.2009 року отримано грошові кошти в сумі 360,00 доларів США від [PERSON] . В подальшому на виконання вищевказаних договорів ТОВ МП «Брокерська Фірма «Бастма» було укладено з [PERSON] наступні акти - приймання передачі нерухомого майна, а саме: - 31.03.2010 року Акт приймання-передачі квартири [ADDRESS] , за умовами якого [PERSON] підтверджує отримання на виконання договору №90/4/09 від 11.06.2009 року квартири [ADDRESS] ; - 31.03.2010 року Акт №4 приймання-передачі нежитлового приміщення в житловому будинку [ADDRESS] , за умовами якого [PERSON] підтвердила отримання на виконання договору №90/4/09 н.п. від 10.07.2009 року - нежитлового приміщення, площею 5,2 кв.м., розташованого на 1-му поверсі, 1-ої секції, житлового будинку [ADDRESS] ; - 31.03.2010 року Акт №4/1 н.п. приймання-передачі нежитлового приміщення в житловому будинку [ADDRESS] , за умовами якого [PERSON] підтвердила отримання на виконання договору №90/4/1 н.п. від 10.07.2009 року - нежитлового приміщення, площею 4,1 кв.м., розташованого на 1-му поверсі, 1-ої секції, житлового будинку [ADDRESS] . За наслідком отримання вказаних документів, судом встановлено, що [PERSON] отримано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , серії [NUMBER] , видане 29.08.2011 року виконавчим комітетом Одеською міською радою, що посвідчує належність на праві власності квартиру [ADDRESS] , на підставі якого за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав за №31284780 від 13.09.2011 року. Також, судом встановлено, що [PERSON] отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.11.2013 року за індексним номером 13514036, на нежитлове приміщення №2, загальною площею 5,2 кв.м., по [ADDRESS] , на підставі якого [PERSON] 25.11.2013 року зареєстровано право власності на вказане нежитлове приміщення, про що складено запис про право власності №3564547, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №224145351101. Доказів на підтвердження отримання [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно на підставі Акту №4/1н.п. приймання-передачі нежитлового приміщення в житловому будинку [ADDRESS] від 31.03.2010 року, до суду не надано. Разом з тим, з матеріалів реєстраційної справи щодо нерухомого майна №378542951101 судом встановлено, що за наслідком проведеної реконструкції квартири [ADDRESS] , а також на підставі у тому числі документів та Акту №4/1н.п. приймання-передачі нежитлового приміщення в житловому будинку [ADDRESS] від 31.03.2010 року, Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 27.05.2014 року серії IY№142141470070, [PERSON] отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.06.2014 року за індексним номером №22656178 на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м, на підставі якого видано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №13593905 від 05.06.2014 року та за [PERSON] зареєстровано право власності на вищевказану квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,1 кв.м., про що складено запис про право власності №5919651, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №378542951101. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що матір сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , набула у власність нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 378542951101, та нежитлове приміщення №2, загальною площею 5,2 кв.м., в будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224145351101. Також судом встановлено, що внаслідок набуття у власність вказаного майна, [PERSON] 27.04.2021 року зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями №Д1-134177-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданими 31.08.2022 року Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради. [INFO] року [PERSON] , [INFO] , у віці 66 років померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ч.1,2 ст. 1269 ЦК України). Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч.1 ст.1270 ЦК України). Отже, внаслідок смерті матері сторін по справі, відкрилась спадщина на належне [PERSON] , померлій [INFO] за час життя майно. Судом встановлено, що 15.08.2022 року [PERSON] звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі вказаної заяви, державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі 15.08.2022 року заведено спадкову справу №454с/2022 до майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] . 16.08.2022 року з заявою про прийняття спадщини до майна, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] звернулась донька останньої - [PERSON] . З матеріалів вказаної спадкової справи №454с/2022 також вбачається відсутність інформації про будь-яких інших спадкоємців до майна [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач в цій справі - [PERSON] вважає, що вищевказане нерухоме майно, належне [PERSON] , померлій [INFO] , є належним йому та померлій матері на праві спільної сумісної власності, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частинами, 1, 2, 4 статті 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Разом з тим, відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19), підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті3,74 СК України). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Приймаючи викладене, судом встановлено, що [PERSON] , померлою [INFO] , за час життя було набуто у власність нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 378542951101, та нежитлове приміщення №2, загальною площею 5,2 кв.м., в будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224145351101, за наслідком укладених з ТОВ МП «Брокерська Фірма «Бастма» договорів інвестування в будівництво 10-ти поверхового двохсекційного цегляного житлового будинку [ADDRESS] : за №90/4/09 стр. від 11.06.2009 року сумою на 53000,00 доларів США; за №90/4/09 н.п.стр. від 10.07.2009 року сумою на 300,00 доларів США; №90/4/1 н.п.стр. від 10.07.2009 року сумою на 300,00 доларів США; що в загальній сумі складає 53600,00 доларів США. Також судом є встановленим, що в момент укладення спірних договорів, [PERSON] мала належні повноваження на право діяти від імені [PERSON] ( [PERSON] ), у тому числі на розпорядження коштами з його рахунків на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27.11.2008 року, за р.6260, за наслідком чого здійснила зняття грошових коштів з розрахункового рахунку свого сина - позивача по справі [PERSON] ( [PERSON] ) в сумі еквівалентній 46200,00 доларів США, а також отримавши 360,00 доларів США від останнього 13.10.2009 року за наслідком грошового переказу системою «Money Gram», що в цілому складає отриманих від позивача грошових коштів сумі 46560,00 доларів США. У відповідності до наданої до суду трудової книжки серії [NUMBER] кладеної на ім`я [PERSON] вбачається, що з останнього місця роботи остання була звільнена 11.02.1998 року за власним бажанням. У відповідності до відповіді Головного управління ДПС в Одеській області від 14.07.2023 року за №33086/6/15-32-50-08 вбачається, що відповідно до наявної інформаційно-комунікаційної системи ДПС, [PERSON] , була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності та перебувала на обліку в Київській державній податковій інспекції ГУ ДПС в Одеській області з 20.06.2006 року по 29.03.2010 року, з 30.03.2010 року стан платника - припинено, ліквідовано. У відповідності до інформації наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області вбачається, що [PERSON] перебувала на обліку та отримувала пенсію за віком, розмір якої внаслідок перерахунку з надбавками станом на 25.11.2018 року складав 1525,50 грн., та в подальшому також перераховувався. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану [PERSON] , та в спростування вказаних обставин відповідачем до суду не надано. На підставі викладеного в цілому, суд вважає доведеними доводи позивача та встановленим, що набуте [PERSON] вищевказане нерухоме майно, придбане зокрема у тому числі за частку грошових коштів [PERSON] ( [PERSON] ), які складають в сумі 46560,00 доларів США, з загальної вартості придбаного майна в сумі 53600,00 доларів США, що в процентному співвідношенні складає 86,86% від 100% (46560,00*100/53600=86,86). Також, судом встановлено, що [PERSON] ( [PERSON] ) є рідним сином [PERSON] померлої [INFO] , з якою на час придбання останньою спірного нежитлового приміщення проживав спільно за однією адресою: [ADDRESS] , що вбачається зі встановленого місця проживання [PERSON] та [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу у довіреності від 27.11.2008 року, зареєстрованої в реєстрі за №6260, записом про реєстрацію [PERSON] у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , та довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за №Д1-134177-ю/л від 31.08.2022 року про реєстрацію за новою адресою: [ADDRESS] , починаючи з 27.04.2021 року. Суд зазначає, що проміж вищевказані встановлені судом обставини на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які є належними та допустимими, судом також було здійснено під час розгляду справи допит свідків. Свідок - [PERSON] допитана в судовому засіданні 03.07.2023 року повідомила суду, що є знайомою [PERSON] померлої [INFO] , починаючи з 1999 році. Свідок зазначила, що померла [PERSON] займалась підприємницькою діяльністю, зокрема смажила млинці на орендованій квартирі в [ADDRESS] та здійснювала їх продаж на ринку «Южний». Також свідок стверджувала, що по її інформації [PERSON] придбала квартиру на власні зароблені кошти, померла була самодостатньою особою, а також свідок їй позичала грошові кошти в сумі 6000 доларів США, які [PERSON] за час життя їй повернула. Також свідок на питання суду зазначила, що доказів на підтвердження позичення [PERSON] в борг грошових коштів в неї немає. Свідок стверджувала, що ремонт у придбаній [PERSON] квартирі допомагали здійснювати дітей, а дочка померлої - [PERSON] ходила в рейси та також заробляла грошові кошти. Свідок свідчила, що [PERSON] за життя бажала залишити більшу частку належного їй нерухомого майна дочці - [PERSON] . Свідок - [PERSON] за наслідком допиту зазначила, що є дочкою подруги померлої [PERSON] , а саме дочка - [PERSON] . Свідок підтвердила, що їй відома [PERSON] , яка займалась продажем млинців, яка в свою чергу позичала грошові кошти у її матері - [PERSON] . Свідок зазначила, що їй відомо про заробіток померлої [PERSON] у розмірі близько 2500-3000 доларів США. Також свідок зазначила, що померла [PERSON] за життя хотіла, щоб квартиру діти поділили в рівних частках. Свідок - [PERSON] допитаний в судовому засіданні 26.09.2023 року зазначив, що є товаришем [PERSON] . Свідок надав свідчення, що йому відомо про намір придбання [PERSON] квартири на 1 поверсі, діями з придбання чого займалась його матір - [PERSON] , а [PERSON] в свою чергу пересилав матері грошові кошти на її придбання. Також свідок підтвердив, що [PERSON] є моряком, перебував у рейсах. Засвідчив, що [PERSON] дійсно продавала млинці на ринку «Южний», а [PERSON] , як дочка померлої [PERSON] , жодного відношення до придбаного останньою нерухомого майна не має. Надаючи оцінку вказаним свідченням свідків, суд зазначає, що обставини повідомлені свідками є суперечливими між собою, а свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] взагалі не узгоджуються та навпаки спростовуються з наявними доказами в матеріалах справи з приводу наявності у померлої [PERSON] власних доходів спроможних на придбання нерухомості за власні кошти, приймаючи факт отримання грошових коштів з рахунків позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності, за наслідком чого не приймаються судом в якості належних і достатніх доказів. Будь-яких доказів стороною відповідача на підтвердження обставин викладених в спростування заявлених позовних вимог в порушення вимог ст.. 81 ЦПК України, до суду не надано. Приймаючи викладене, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає доведеними доводи, що нерухоме майно: квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 378542951101, та нежитлове приміщення №2, загальною площею 5,2 кв.м., в будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224145351101, є спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , як таке що придбано членами сім`ї в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. У відповідності до положень статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Приймаючи вищевикладене, враховуючи, що спірне нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , померлої [INFO] , враховуючи доведеність обставин, що вказане нерухоме майно придбано на 86,86 відсотків за власні грошові кошти позивача, суд вважає спроможними та обґрунтованими доводи позивача, що частка [PERSON] у вказаному нерухомому майні складає 4/5 частки, а частка [PERSON] , померлої [INFO] - 1/5 відповідно. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом приймається, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток у праві спільної власності, підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог [PERSON] , у відповідності до положень ст.. 141 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача у відшкодування сплаченого останнім судового збору підлягає 9119 (дев`ять тисяч сто дев`ятнадцять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Outcome: approved