Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

26.10.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник позивача [PERSON] адвокат Трофименко Володимир Володимирович з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в якому позивач просить суд: - визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] ; - визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі вже тривалий час не проживають у квартирі за спірною адресою, їхні особисті речі в житлі відсутні, що підтверджується показаннями сусідів, викладеними в актах непроживання особи за місце реєстрації. Відповідачі не приймають ніякої участі в утриманні квартири, не сплачують за комунальні послуги, не отримують поштову кореспонденцію, зовсім втратили інтерес до житла та не виявляють ніякого бажання доглядати за квартирою. При цьому реєстрація відповідачів за спірною адресою спричиняє позивачу труднощі в отриманні державної допомоги на утримання квартири у вигляді субсидії, бо він одноособово утримує квартиру. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Під час судового засідання 21.07.2023 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду пояснив суду таким чином як про це вказано вище. Представник позивача вказав на те, що відповідачі ще до війни з 2021 року вже не мешкали у спірній квартирі. Про це є акти з місця проживання. Відповідачі не сплачували рахунки по комунальним платежам. Позивач самостійно їх оплачує, хоча всі зареєстровані особи несуть тягар утримання майна житла, та позивач бажає отримати субсидію. При цьому представник позивача пояснив, що позивач та відповідачі є родичами. Сестра позивача [PERSON] вийшла заміж та переїхала проживати до чоловіка, а [PERSON] це її донька. Відповідачі у встановлений судом строк не подали відзиви на позов або заяви про визнання позову. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 08.12.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 27.04.2023 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 06.10.2023 року учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце судового розгляду справи. Представник позивача подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якому також зазначив, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник позивача у судовому засіданні 21.07.2023 року також не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного розгляду. Відповідачі повторно не з`явились у судові засідання, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву на надавали. Представник третьої особи подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив суд прийняти рішення по справі, відповідно до чинного законодавства України. Суд на підставі положень ст. ст. 128, 223, 247, 280-283 ЦПК України розглянув справу за відсутності учасників справи за наявними в матеріалах справи письмовими доказами та без фіксування судового процесу технічними засобами. Під час судового розгляду справи суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що відповідно до корінця посвідчення № [NUMBER] на право зайняття службової житлової площі від 28.04.1981 року виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих, [PERSON] (померлому) як основному квартиронаймачу було видано посвідчення на право заняття службової житлової площі, як шоферу Автогосподарства Дніпропетровського трамвайно-тролейбусного управління, на період його роботи на вказаній посаді з 19.08.1975 року по 13.11.1998 року, разом з ним проживали: [PERSON] (дружина) (померла), [PERSON] (донька), [PERSON] (син). Відповідно до листа КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР від 26.01.2021 року №202 «Про надання архівної довідки», під час виділення житла, у зв`язку з відсутністю бланків ордерів встановленого зразка, [PERSON] було видано посвідчення на право заняття службової житлової площі від 29.04.1981 року №7. Відповідно до листа Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 29.03.2021 року №10/5-545, за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 23.06.1981 року по 03.11.2006 року; склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) становить 4 особи: [PERSON] , з 15.04.1999 року по теперішній час, [PERSON] , з 28.04.1994 року по теперішній час, [PERSON] , з 26.10.2018 року по теперішній час, [PERSON] з 18.07.2001 року по теперішній час. Позивач та відповідачі зареєстровані за адресою місця проживання: [ADDRESS] , проте відповідачі фактично не проживають у вказаному житловому приміщенні понад шість місяців, особистих речей там не мають. Це підтверджується копіями: паспорта громадянина України, серії [NUMBER] від 03.06.2003 року, [PERSON] , [INFO] , листа Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 29.03.2021 року №10/5-545, актів про непроживання особи за місцем її реєстрації від 12.07.2021 року, від 26.10.2021 року, від 26.08.2022 року, від 19.10.2022 року за підписами сусідів, листа КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР від 26.01.2021 року №202 «Про надання архівної довідки», свідоцтв про смерть [PERSON] від 07.06.2022 року, серії [NUMBER] (повторно), та про смерть [PERSON] від 16.12.2020 року, серії [NUMBER] (повторно), свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 08.06.2011 року, батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] , листами-відповідями Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управлення у сфері Державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 01.12.2022 року на запити суду від 28.10.2022 року. На підтвердження факту оплати платежів за комунальні послуг та утримання квартири позивач надав суду копії дублікатів чеків за період вересень жовтень 2022 року. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з положеннями ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 61 ЖК України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до положень ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до положень ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з положеннями статей 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до пунктів 3, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 (чинні станом на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що позивач разом з донькою зареєстрований та фактично користується квартирою [ADDRESS] , утримує її, сплачує платежі за комунальні послуги. Суд, вирішуючи спір по суті враховує те, що відповідачі не надали суду доказів того, що вони продовжують проживати у спірному житловому приміщенні та ведуть спільне з позивачем та його родиною господарство, або причини, з яких вони не проживають у спірному житлі є поважними. Проте реєстрація відповідачів у квартирі створює перешкоди позивачу у реалізації його права користування майном. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачів права користування спірним житловим приміщенням. Також суд бере до уваги те, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява №58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п. 47). У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява №30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач довів належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх позовних вимог та наявність достатніх правових підстав для позбавлення відповідачів права користування спірним житловим приміщенням квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до вимог\~ст.\~141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у загальному розмірі 1984,40 грн по 992,20 грн з кожної, відповідно.

Outcome: approved