Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

В вересні 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] (а.с. 1-7), в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 170000,0 дол. США, що станом на день подання позову за офіційним курсом НБУ становить 6216662,0 грн.; судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 лютого 2022р. відповідачем [PERSON] була складена розписка, за якою він отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 16000,0 дол. США та прийняв на себе зобов`язання повернути ці кошти до 01 серпня 2022р. 04 травня 2022р. відповідач повторно отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 154000,0 дол. США та прийняв на себе зобов`язання повернути кошти до 01 серпня 2022р., про що ним також було складено дві письмові боргові розписки. Станом на 01 серпня 2022р. відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед кредитором [PERSON] не виконав, тобто не повернув борг в повному обсязі 25 серпня 2022р. між первісним кредитором [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги в якому зазначено, що первісний кредитором [PERSON] відступає на користь позивача право вимоги за трьома договорами позики, оформлені розписками від 22 лютого, 04 травня 2022р. на загальну суму 170000,0 дол. США. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, сума заборгованості за борговими розписками відповідачем не повернута, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022р. відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду, в порядку загального позовного провадження. 14 лютого 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 42- 48), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що укладений між позивачем та первісним кредитором договір відступлення права вимоги не наділяє правом вимоги позивача до відповідача за договорами позики, які були укладенні останнім з первісним кредитором. Крім того, сторона відповідача вважає, що відсутні будь-які правові підстави для задоволення вимог позивача, оскільки на час звернення до суду з вказаним позовом, відповідачем були виконанні всі зобов`язання з повернення сум позики. Так, в досудовому порядку відповідач уповноважив первісного кредитора продати належну відповідачу частку в Статутному капіталі в ТОВ «Академбудсервіс», і отриману суму коштів обернути на погашення суми заборгованості. До того ж, на думку відповідача сума судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу є завищеною. 23 лютого 2023р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 97, 98), в якій позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наголошуючи, що доводи і твердження відповідача щодо виконання ним своїх боргових зобов`язань з повернення позик, є безпідставними та необґрунтованими, про що свідчить, наявність боргових розписок у кредитора. Заперечення на відповідь на відзив, стороною відповідача до суду не подавалась. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2023р. підготовче засідання було закрито та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання стороною позивача, було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом (а.с. 10-12), що 22 лютого, 04 травня 2022р., між відповідачем та [PERSON] було укладено три договори позики, у вигляді боргових розписок, складених особисто відповідачем, за якими останній отримав від [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі: 16000,0 дол. США, 16500,0 дол. США і 137500,0 дол. США відповідно, які зобов`язався повернути в строк до 01 серпня 2022р. У відзиві на позов сторона відповідача не заперечувала факту отримання грошових коштів та складання ним власноруч зазначених боргових розписок. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Надаючи оцінку наведеним вище розпискам з урахуванням наведених норм матеріального права та висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах суд вважає доведеним факти укладання договорів позики, у вигляді боргових розписок. 25 серпня 2022р. між первісним кредитором [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги в якому зазначено, що первісний кредитором [PERSON] відступає на користь позивача право вимоги за трьома договорами позики, оформлені розписками від 22 лютого, 04 травня 2022р. на загальну суму 170000,0 дол. США. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всіє всієї суми заборгованості позивачу судом не встановлено. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом позики у розмірі 170000,0 дол. США (16000,0 дол. США + 16500,0 дол. США + 137500,0 дол. США). Доводи сторони відповідача про виконання ним своїх боргових зобов`язань, наведених у відзиві на позов, судом оцінюються критично, у зв`язку з ненаданням стороною відповідача жодного належного і допустимого доказу на підтвердження зазначених обставин. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12405,0 грн., а також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, в силу положень ст. 137 ЦПК України понесені фактично судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4600,0 грн.

Outcome: approved