Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено про те, що [INFO] батько позивача - [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] загальною площею 41,8 кв.м., складається з двох житлових кімнат площею 30,3 кв.м., кухні, допоміжних приміщень. Оскільки позивачу було подаровано квартиру [ADDRESS] , позивач приватизував на своє ім?я земельну ділянку, на якій розташована вказана квартира. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: син позивача - [PERSON] з 04.07.2007 року; батько позивача - [PERSON] з 02.03.2002 року. Вказує про те, що [PERSON] не проживав та не проживає в належній позивачу квартирі [ADDRESS] з часу набуття ним права власності на квартиру. Син проживав разом з позивачем та його дружиною за адресою: [ADDRESS] в будинку, який на праві власності належить дружині позивача - [PERSON] . Вказує про те, що останні вісім років [PERSON] постійно проживає в Польщі. Зазначає про те, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2020 року, а проживає за адресою: [ADDRESS] в будинку, який придбав після того, як подарував позивачу квартиру. Таким чином, вказує про те, що оскільки відповідачі в квартирі без поважних причин не проживають більше року, не оплачують комунальні послуги та не беруть участі у її утриманні, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про захист порушеного права власності, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Просить визнати [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлені. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, до суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією договору дарування від 29.08.2005, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області. Згідно копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , з 04.07.2007 року; [PERSON] , [INFO] , з 02.03.2002 року, що стверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] . Згідно Акта депутата Бучанської міської ради від 24.07.2023, син [PERSON] - [PERSON] , батько - [PERSON] зареєстровані, але не проживають за адресою: квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в наслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач як власник квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вище наведені норми законодавства та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідачі у квартирі позивача не проживають понад встановлений законодавством строк, а також позовні вимоги визнали повністю, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Outcome: approved