Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - відповідач, КП «Київтеплоенерго»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, комунального концерну «Центр комунального сервісу» (далі - третя особа, КК «Центр комунального сервісу»), в якому просить: визнати незаконними дії відповідача щодо здійсненого перерахунку (донарахування) плати за послугу з централізованого опалення по квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу, за період з жовтня 2019 року по листопад 2021 року у сумі 27185,43 грн. та щодо нарахування 3% річних у розмірі 410,96 грн. та інфляційної складової боргу у розмірі 954,43 грн.; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок плати (нарахувань) за послугу з централізованого опалення по вказаній квартирі, власником якої є позивач, за опалювальні періоди 2019-2020 роки та 2020-2021 роки відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, та договорів про надання комунальних послуг, укладених до 01.05.2019, провести відповідні коригування по особовому рахунку позивача та скасувати заборгованість у сумі 27185,43 грн.; зобов`язати відповідача скасувати нарахування 3 % річних у розмірі 410,96 грн. та інфляційну складову боргу у розмірі 954,43 грн. по вищевказаній квартирі, власником якої є позивач; вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач сумлінно оплачує всі рахунки за спожиту теплову енергію та централізоване опалення його квартири. З 01.05.2018 виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] є КП «Київтеплоенерго». Починаючи з грудня 2019 року позивачу надходять рахунки-повідомлення на оплату послуг з централізованого опалення з урахуванням сум перерахунку (коригування) за централізоване опалення, зокрема, з грудня 2019 року по жовтень 2021 року загальна сума таких донарахувань для позивача становить 27185,43 грн. Крім того, з липня 2021 року відповідач почав нараховувати 3 % річних та інфляційну складову боргу позивачу, що станом на дату подання цього позову до суду становить: 410,96 грн. - 3% річних, 954,43 грн. - інфляційна складова боргу. На звернення та запити позивача відповідач та третя особа чітких відповідей не дають, не надають кількісні показники спожитої теплової енергії в квартирі позивача за кожен розрахунковий період, показники теплової енергії, витрачені на опалення місць загального користування тощо. Крім того, до 01.08.2020 у квартирі відповідача був відсутній індивідуальний (квартирний) засіб обліку теплової енергії. Нарахування позивачу за послугу з централізованого опалення проводились як для приміщення, що не оснащене вузлом розподільного обліку. Відповідач неправомірно застосував Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджену наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 за № 1502/32954, при проведенні перерахунку до договорів, укладених до 01.05.2019, оскільки її застосування можливо лише при переході на нові договірні відносини між споживачем та виконавцем комунальної послуги. Позивач вважає, що виставлення рахунків-повідомлень та вимог оплати за спожиту теплову енергію в такому об`ємі, який фактично не споживала квартира позивача, дискримінує його права як споживача послуги з централізованого опалення та ставить у нерівне становище перед споживачами, у яких встановлені квартирні лічильники тепла. Перерахунок (коригування) плати за централізоване опалення у квартирі позивача та нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат проведено незаконно, з порушенням норм чинного законодавства, порушує права та законні інтереси позивача як споживача послуг. Посилаючись на вказані обставини, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методики № 315 позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.02.2022 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку позовного (спрощеного) провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 26.01.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що нарахування плати за отриману послугу з централізованого опалення мешканцям будинку позивача проводяться відповідно до Правил № 630 (які були чинними на час виникнення спірних правовідносин). В період з травня 2019 року по серпень 2021 року в програмного комплексу для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» проводилось перерозподілення обсягу теплової енергії, використаної на потреби централізованого опалення будинку. Суми, отримані в результаті перерахунку було відображено в квитанціях для сплати за послугу з централізованого опалення. Нарахування плати за отриману послугу з постачання гарячої води по квартирі позивача проводились відповідно до наданих власником квартири показників індивідуального засобу обліку гарячої води, при ненаданні показників нарахування плати за отриману послугу з постачання гарячої води по квартирі позивача здійснювалось по середньодобовому споживанню відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Договори про надання комунальних послуг, укладені до 01.05.2019, передбачають застосування положень Правил № 630 та Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Мінбуду України від 31.10.2006 № 359, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 за № 1237/13111. Крім того, виставлення рахунків за надані послуги за своєю суттю є претензією. 09.02.2023 від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що до серпня 2020 року позивач не мав квартирного (індивідуального) засобу обліку теплової енергії. Фактично відповідачем застосовувались положення Методики № 315, яка не могла застосовуватись до договорів, укладених до 01.05.2019. Крім того, представник позивача зауважує, що квартира позивача є однокімнатною, загальною опалювальною площею 52.30 кв. м. Позивачеві за опалювальний сезон 2019-2020 років було нараховано плату за централізоване опалення у розмірі 10683,97 грн. згідно з рахунками-повідомленнями. А в той же час, пізніше, за цей опалювальний період відповідачем були проведені перерахунки (донарахування) на суму 26495,82 грн. Позивач вважає, що зазначені суми не відповідають дійсним обсягам теплової енергії, використаним на опалення її однокімнатної квартири, є необґрунтовано завищеними, не відображають реальної ситуації, нараховані незаконно та повинні бути скасовані. 17.05.2023 на адресу суду представником відповідача на виконання ухвали суду від 24.03.2023 було подано копії затребуваних документів. 18.05.2023 представником позивача до суду було подано клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 26.05.2023 представником позивача до суду було подано письмові пояснення по справі. Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явились; про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 03.10.2023 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 03.10.2023 подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі та відмовити в задоволенні позову. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за наявності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 07.02.2022 № 298154122). Позивач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надає КП «Київтеплоенерго» у зазначеному житловому будинку. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначала, що користувалася послугами з центрального опалення зазначеної квартири, що надавалися КП «Київтеплоенерго», та вчасно виконувала свої обов`язки зі сплати за надані послуги, проте, починаючи з грудня 2019 року позивачу надходять рахунки-повідомлення на оплату послуг з централізованого опалення з урахуванням сум перерахунку (коригування) за централізоване опалення, зокрема, з жовтня 2019 року по листопад 2021 року загальна сума таких донарахувань для позивача становить 27185,43 грн., що вважається заборгованістю позивача перед відповідачем. Стосовно позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо здійсненого перерахунку (донарахування) плати за послугу з централізованого опалення по квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу, за період з жовтня 2019 року по листопад 2021 року у сумі 27185,43 грн. та щодо нарахування 3% річних у розмірі 410,96 грн. та інфляційної складової боргу у розмірі 954,43 грн., суд зазначає наступне. Спосіб захисту, що визначається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має бути «ефективним» як у законі, так й на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєва проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)). Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Право визначення способу захисту порушеного покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем способу захисту порушеного права. Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову. Так, у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 462/5889/16-ц міститься правовий висновок, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Крім того, Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 у справі № 462/5889/16-ц, зазначив, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Отже, обраний позивачем спосіб захисту, з урахуванням також того, що позивач не вимагав здійснення відповідного перерахунку плати за спожитий природний газ, не відновлює можливе порушене право позивача. Аналіз наведених висновків Верховного Суду свідчить про те, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, у тому числі, визнання незаконними дій щодо нарахування плати за житлово-комунальні послуги, чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Враховуючи кількість судових рішень Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у подібних відносинах та зроблені Верховним Судом неодноразово висновки з цього приводу, вбачається, що така позиція Верховного Суду є усталеною практикою, що має враховуватись судами (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Крім того, Верховний Суд не відступав від своїх висновків, викладених у вищевказаних постановах. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, у справі, що розглядається, повідомлення-рахунки на оплату послуг центрального опалення фактично є претензіями та не свідчать про порушення прав споживача, а є підставою для подальшого звернення виконавця послуг з відповідним позовом до суду. З огляду на зазначені норми права, висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, та обраний позивачем спосіб захисту, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання незаконними дій відповідача щодо здійсненого перерахунку (донарахування) плати за послугу з централізованого опалення по квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу, за період з жовтня 2019 року по листопад 2021 року у сумі 27185,43 грн. та щодо нарахування 3 % річних у розмірі 410,96 грн. та інфляційної складової боргу у розмірі 954,43 грн., задоволенню не підлягають. Разом з тим, позивачем заявлено позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок плати (нарахувань) за послугу з централізованого опалення по вищевказаній квартирі, власником якої є позивач, за опалювальні періоди 2019-2020 роки та 2020-2021 роки відповідно до Правил № 630, та договорів про надання комунальних послуг, укладених до 01.05.2019, проведення відповідних коригувань по особовому рахунку позивача, скасування заборгованості у сумі 27185,43 грн. та зобов`язання відповідача скасувати нарахування 3% річних у розмірі 410,96грн. та інфляційної складової боргу у розмірі 954,43 грн. по вищевказаній квартирі, власником якої є позивач. Суд вважає, що такий спосіб захисту як зобов`язання здійснити перерахунок, скасування заборгованості та зобов`язання скасувати нарахування 3 % річних та інфляційної складової боргу може захистити права позивача та відновити його можливе порушене право. Така позиція підтверджується висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 753/8902/20-ц, від 19.12.2022 у справі № 759/15184/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 зроблено висновок, що вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності права відповідача донарахувати обсяг спожитого природного газу та відсутності обов`язку позивачки, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виник унаслідок донарахування. Така вимога є ефективним способом захисту інтересу позивачки в юридичній визначеності у спірних правовідносинах. Крім того, ефективним способом захисту прав є і вимога зобов`язати відповідача списати з особового рахунку донараховану заборгованість за спожитий природний газ. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо. Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; тому, що постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі. Задоволення вимоги зобов`язати постачальника природного газу списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість унеможливить виставлення цим постачальником рахунків на суму боргу. Тоді як списання постачальником суми боргу з особового рахунку споживача на письмову вимогу останнього (у позасудовому порядку) не позбавляє постачальника права звернутися до суду з вимогою про стягнення боргу, якщо суд не визнав цей борг безпідставним. Вимога про скасування боргу по суті є вимогою про припинення правовідношення (п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України): якщо особа вважає, що її борг існує (тобто існує і правовідношення, змістом якого є право кредитора вимагати сплати боргу та кореспондуючий обов`язок боржника), вона може просити суд цей борг скасувати (тобто припинити зазначене правовідношення) з підстав, передбачених законом. Водночас у цій справі позивач вважає, що борг відсутній. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити у судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Відповідно до ст. 10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. За положеннями ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Правовідносини між виконавцем/виробником послуг з централізованого опалення та споживачем фізичною особою регулюється Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами № 630, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин. Правовідносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії та індивідуальним/колективним споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії та порядок оплати врегульовано положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами № 630. Порядок оснащення будівель вузлами комерційного обліку визначено ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За приписами ст. 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлові послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг. Споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV). Виконавець, тобто суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, зобов`язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (абз. 5 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV). Норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV). Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу (ч.ч. 2, 4 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про теплопостачання» державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 6 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб, але не менш як один раз на шість років для засобів механічного типу та не менш як один раз на дев`ять років для засобів інших типів (абз. 3 ч. 2 ст. 6 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). Відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби. За приписами ч. 1 ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону Україну «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності - за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до п. 12 Правил № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. За змістом п. 21 Правил № 630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. м (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. З матеріалів справи вбачається, що за результатами дій відповідача щодо перерозподілення обсягу теплової енергії використаної на потреби централізованого опалення будинку, в період з грудня 2019 року по жовтень 2021 року, позивачу були здійснені донарахування, зокрема, з урахуванням обсягу теплової енергії, спожитої будинком на потреби ЦО, та зняттям нарахованих Гкал на потреби опалення МЗК. У зв`язку із зазначеним, по квартирі позивача у вказаному будинку нарахована загальна заборгованість в розмірі 27185,43 грн. Розрахунку щодо нарахування, у тому числі, Гкал на потреби опалення МЗК відповідач не навів, разом з тим, у відзиві на позов відповідач зазначив, що до договорів про надання комунальних послуг, укладених до 01.05.2019 (яким є договір, укладений з позивачем), не передбачено можливості застосування виконавцями послуг Методики № 315, відповідно до якої здійснювалось оплата послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку. Такі договори передбачають застосування положень Правил № 630 та Методики № 359. З відзиву відповідача на позов також вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] оснащена будинковим засобом обліку теплової енергії зав. № 69185708 марки MULTICAL, який встановлено на загальному вводі. При цьому, у відзиві відповідач зазначає, що в належній позивачу квартирі [ADDRESS] вказаного будинку облік спожитих послуг з централізованого опалення здійснюється індивідуальним засобом обліку теплової енергії зав. № 70566140 марки Ultraheat. Проте, позивач зазначає у позові та у відповіді на відзив, що до серпня 2020 року позивач не мав квартирного (індивідуального) засобу обліку теплової енергії. Нарахування позивачу за послугу з централізованого опалення проводились як для приміщення, що не оснащене вузлом розподільного обліку. В той же час, відповідачем не надано доказів на підтвердження проведення у належній позивачу квартирі перевірки наявності та коректності роботи вузла розподільного обліку теплової енергії, а також результатів такої перевірки (акту про відсутність вузла розподільного обліку). Крім того, 16.05.2023 відповідач разом з клопотанням про долучення доказів надав додаток «Кількість теплової енергії витраченої на опалення для квартири [ADDRESS] за період з жовтня 2019 року по квітень 2021 року». Із цього додатку встановлено, що за опалювальний період 2019-2020 років позивачеві було нараховано плату за послугу з централізованого опалення у розмірі 10683,97 грн., а за опалювальний період 2020-2021 років - 6436,32 грн., що разом становить 17120,29 грн (яка добровільно була сплачена позивачем і не оспорюється сторонами). В той же час, в наданому розрахунку в графах 11, 12, 15 відповідач вказує кількість теплової енергії, витраченої на опалення квартири позивача та МЗК, без урахування всіх пізніше проведених перерозподілів теплової енергії, перерахунків та коригувань на загальну суму 27185,43 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. За відсутності в матеріалах справи доказів, які підтверджують наявність у КП «Київтеплоенерго» підстав для здійснення перерахунку обсягу отриманої позивачем послуги з централізованого опалення, таких, наприклад, як акт про встановлення відсутності до серпня 2020 року приладу обліку теплової енергії, з урахуванням доводів відповідача, що в належній позивачу квартирі облік спожитих послуг з централізованого опалення здійснюється індивідуальним засобом обліку теплової енергії та заперечень позивача з посиланням, що до серпня 2020 року він не мав квартирного (індивідуального) засобу обліку теплової енергії (що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Акту прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення від 04.08.2020), суд приходить до висновку про безпідставність нарахування відповідачем заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 27185,43 грн., а відтак, і нарахування 3 % річних у розмірі 382,20 грн. та інфляційних втрат у розмірі 914,45 грн. З огляду на зазначене, позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок плати (нарахувань) за послугу з централізованого опалення по вказаній квартирі, власником якої є позивач, за опалювальні періоди 2019-2020 роки та 2020-2021 роки відповідно до Правил № 630 та договорів про надання комунальних послуг, укладених до 01.05.2019, проведення відповідних коригувань по особовому рахунку позивача, скасування заборгованості у сумі 27290,82 грн. та зобов`язання відповідача скасувати нарахування 3 % річних у розмірі 410,96 грн. та інфляційної складової боргу у розмірі 954,43 грн. по вищевказаній квартирі, власником якої є позивач, підлягають задоволенню, отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, при подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору і суд задовольняє позовні вимоги лише в частині зобов`язання здійснити перерахунок та скасування заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, то судовий збір у розмірі 1984,80 грн., слід стягнути з відповідача в дохід Держави України. Крім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу. 18.05.2023 представник позивача подав до суду клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якому зазначив, що на час подання клопотання сума таких витрат становить 15000,00 грн. При цьому, остаточний розрахунок цих витрат, детальний опис наданих послуг (виконаних робіт) адвокатом та решту доказів буде надано позивачем після ухвалення рішення суду. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як визначено у ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, детального опису робіт (наданих послуг) або акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На час ухвалення судом рішення позивач не надав до суду документального підтвердження розміру здійснених ним витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, а саме, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та розрахунку таких витрат, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на те, що позивач зазначив, що додаткові докази судових витрат позивача на професійну правничу допомогу будуть надані після ухвалення рішення суду на підставі абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України, питання стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу може бути розглянуто після надання позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи. Враховуючи викладене,

Outcome: partial