Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 липня 2021 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до п. 1 зазначеного договору позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 77 754 грн. 60 коп., а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в даному Договорі. Отримані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути в строк до 30 липня 2021 року. По закінченні зазначеного строку, відповідачем отриманої суми позики повернуто не було, більше того, останній ухиляється від повернення грошових коштів до цього часу. Про даний факт свідчить те, що відповідач відмовляється від будь-яких розмов з Позивачем, надати пояснення з приводу ситуації, що склалася, відмовляється повертати суму позики. Таким чином вважає, що відповідач порушив права Позивача та вимоги діючого законодавства України, а тому позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом та просив стягнути суму боргу в розмірі 77\~754,60 грн. Ухвалою судді від 05 січня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 03 березня 2023 року по справі було призначено почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставити наступні питання: 1. Чи виконано підпис у розписці від 23.07.2021 року, виданій [PERSON] [PERSON] , який знаходиться у графі «ПІДПИСИ СТОРІН» «Позичальник» над « [PERSON] » [PERSON] чи іншою особою? 2. Чи виконано підпис у договорі позики від 23.07.2021 року, який укладено між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), який знаходиться у графі «ПІДПИСИ СТОРІН» «Позичальник» над « [PERSON] » [PERSON] . Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 08.08.2023 року до суду з Київського науково-дослідного інституту судовик експертиз надійшов надійшов висновок судового експерта № 20234/23-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року поновлено провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з наведених у позові підстав, та просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати пов`язані із проведенням судової почеркознавчої експертизи. Відповідач та його представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення, зазначивши про їх безпідставність. Відповідач зауважив, що не підписував розписку та не отримував від позивача кошти у борг. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, 23 липня 2021 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник), було укладено договір позики. Відповідно до п. 1 Договору позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 2805 доларів США на день укладення договору складає 77\~754,60 грн., а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в даному Договорі. Згідно з пунктом 2.2 Договору факт передачі Позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою Позичальника. У пункті 2.3 Договору сторони погодилися, що повернення отриманої суми здійснюється Позичальником в строк до 30.07.2021 року. На підтвердження отримання зазначених коштів відповідачем була написана розписка про отримання коштів, згідно якої [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] засвідчив отримання грошових коштів в сумі 2805 доларів США на день укладення договору складає 77\~754,60 грн., та взяв на себе зобов`язання повернути їх не пізніше 30.07.2021 року що підтверджується борговою розпискою. Оригінал договору позики та розписки від 23.07.2021 року наявний у позивача та був оглянутий судом у судовому засіданні. Висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 20234/23-32 від 25.07.2023 року (а.с. 174-177) підтверджено, що підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі «Позичальник [PERSON] » розділу «ПІДПИСИ СТОРІН:» у розписці від 23.07.2021 року, складеній від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , виконаний [PERSON] . Підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі «Позичальник: [PERSON] » розділу «ПІДПИСИ СТОРІН:» у договорі позики від 23.07.2021 року, укладеному між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), виконаний [PERSON] . Станом на момент розгляду справи судом [PERSON] борг повернуто не було. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормою ч. 1 ст. 627 ЦК встановлено що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК). При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.05.2021 року у справі №128/891/20-ц, провадження №61-4560св21. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з договору позики № 26/05/21 та розписки від 26 травня 2021року. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу договору позики та боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора. У справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь з відповідача суму грошових коштів (суму позики) переданих за договором позики, тобто 77 754,60 грн., що відповідатиме вимогам ст. 1046 ЦК України. При цьому суд відкидає доводи відповідача, що боргову розписку не підписував та гроші у позивача у борг не брав, як неспроможні та такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а також спростовуються висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 20234/23-32 від 25.07.2023 року. Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеної заборгованості в розмірі 77 754,60 грн. Крім того, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 908 грн. Також, враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем на оплату судової почеркознавчої експертизи в розмірі 8\~364,30 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved