Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

Позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на користь Головного управління і Пенсінного фонду України в м. Києві (р/р [NUMBER] , МФО 322669, код СДРПОУ 42098368 у Головному управлінні міста Києва та Київській області AT "Ощадбанк", отримувач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, призначення платежу: погашення переплати пенсії) безпідставно отримані кошти (пенсію) у сумі 157 192,66 грн 29.07.2009 року відповідач звернувся до управління із заявою про перерахунок пенсії. У лютому 2022 року за результатами перевірки пенсійної справи [PERSON] було виявлено, що згідно з поданням від 02.06.2016 № 107 Національною гвардією України для призначення пенсії дата звільнення 2.9.04.2016 р. На день звільнення 29.04.2016 р., його вік становив 44 років 10 місяці 26 днів., тобто він не досяг 45-річного віку У зв`язку із зазначеним, у громадянина [PERSON] утворилась переплата пенсії за період з 30.04.2016 по 31.12.2021 в розмірі 157 192,66 гри. З метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування надміру виплачених коштів в сумі 157 192,66 гри. Головним управлінням Пенсійного фонду України на адресу Відповідача було направлено листи № 2600- 0705-8/143524 від 03.1 1.2022 року, № 2600-0505- 8/52190 від 21.03.2023 року з вимогою добровільного внесення коштів, проте листи Відповідачем проігноровано та у добровільному порядку бюджетні кошти у розмірі 157 192,66 гри. Відповідачем повернуті не були. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач відмовляється повертати вищезазначену переплату, позивач просив стягнути її в примусовому порядку. Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмовий відзив в якому просив відмовив у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те що [PERSON] перебував на обліку в Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ. В 2016 році [PERSON] отримав право на пенсію за вислугу років. Страховий стаж станом на 29.04.2016 (дату звільнення зі служби) для призначення пенсії складав 28 років 08 місяців 29 днів, у тому числі військова служба 21 рік, 08 місяців, 11 днів. З 30.04.2016 відповідачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ довічно. Однак, з 01.03.2022 позивачем була припинена виплата пенсії відповідачу та виведена переплата пенсії за період з 30.04.2016 по 28.02.2022. 03.06.2023 [PERSON] звернувся із заявою до ГУ ПФУ в м. Києві, в якій просив відновити виплату його пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.03.2022. Однак, відповіді на своє звернення позивач не отримав. 18.07.2023 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві був скерований адвокатський запит з метою отримання відповіді на вищевказану заяву позивачу. Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.07.2023 №2600-0202-8/147400 причиною припинення виплати пенсії стало те, що у лютому 2022 року за результатами перевірки пенсійної справи [PERSON] було виявлено, що згідно з поданням від 02.06.2016 №107 Національної гвардії України для призначення пенсії на день звільнення - 29.04.2016 його вік становив 44 роки 10 місяців 26 днів, тобто він не досяг 45-річного віку, а тому підстави для відновлення виплати пенсії відсутні Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Печерський район) перебуває громадянка [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У лютому 2022 року за результатами перевірки пенсійної справи [PERSON] було виявлено, що згідно з поданням від 02.06.2016 № 107 Національною гвардією України для призначення пенсії дата звільнення 2.9.04.2016 р. На день звільнення 29.04.2016 р., його вік становив 44 років 10 місяці 26 днів., тобто він не досяг 45-річного віку У зв`язку із зазначеним, у громадянина [PERSON] утворилась переплата пенсії за період з 30.04.2016 по 31.12.2021 в розмірі 157 192,66 гри. З метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування надміру виплачених коштів в сумі 157 192,66 гри. Головним управлінням Пенсійного фонду України на адресу Відповідача було направлено листи № 2600- 0705-8/143524 від 03.1 1.2022 року, № 2600-0505- 8/52190 від 21.03.2023 року з вимогою добровільного внесення коштів, проте листи Відповідачем проігноровано та у добровільному порядку бюджетні кошти у розмірі 157 192,66 гри. Відповідачем повернуті не були. Згідно зі ст. 60 Закону № 2262-ХІІ пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду. Згідно зі ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788- ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 103 Закон №1788-ХІІ суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Водночас, частиною 2 ст. 101 Закон №1788-ХІІ визначено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Отже, обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.02.2019 у справі №344/6370/14-а та в постанові від 18.04.2019 у справі № 489/5870/16-а. Відповідно до ч. 1-3 ст. 326 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі України. Від імені та в інтересах держави України право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себс за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. У пункті три Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, передбачено, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо. Згідно з частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Тлумачення наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво виплачені суми пенсії можуть бути стягнуті позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності зі сторони набувача. Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум. Окрім цього, суд вважає що спеціалісти УПФУ перед тим, як провести виплату відповідачу пенсії, могли пересвідчитися у правильності проведених нарахувань, однак цього не зробили, що свідчить про недотримання стандарту належної обачливості. Також суд звертає увагу, що пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічна правова позиція також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». У відповідності до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини другої ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір не розподіляється, а покладається на нього.

Outcome: dismissed