Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

заявник звернулася до суду та просить встановити факт, що трудова книжка серії [NUMBER] , заповнена 15 березня 1963 року на ім`я « [PERSON] » належить [PERSON] , який помер [INFO] . Мотивує заяву тим, що звернулася до Голвоного управління ПФУ у Закарпатській області задля призначення пенсії по втраті годувальника, де було виявлено розбіжності у написанні імені її померлого батька, а саме у трудовій книжці серії [NUMBER] , заповненій 15 березня 1963 року, ім`я її батька [PERSON] записано як « [PERSON] ». У той же час у свідоцтві про її народження та свідоцтві про смерть батька такий записаний як « [PERSON] ». Оскільки такі розбіжності позбавляють її права оформити пенсію по втраті годувальника, тому змушена звернутися до суду та просить задовольнити її заяву. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та задовольнити вимоги заяви у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у судове засідання також не з`явилася, направивши пояснення по справі, в яких вказувала на те, що через розбіжності у документах заявника вона не може скористатися своїм правом на призначення пенсії по втраті годувальника. Просила розглянути заяву без участі представника, враховуючи подане письмове заперечення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до такого висновку. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд встановив, що [INFO] народилася заявник [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 червня 1971 року. Також встановив, що з 1999 року заявнику [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності з дитинства безстроково, що підтверджується Висновком № 526 про час настання інвалідності, Довідкою МСЕК серії 2-18 АГ № 036397 та пенсійним посвідченням щодо призначення пенсії як інваліду дитинства серії [NUMBER] . [INFO] помер батько заявника [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в\~\~ Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 05 серпня 2023 року.\~\~\~ Втративши годувальника, заявник звернулася до відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у місті Перечині з метою призначення пенсії по втраті годувальника, де було встановлено, що у трудовій книжці її батька, заповненій 15 березня 1963 року, прізвище, ім`я та по батькові записане як « [PERSON] » (на рос. мові), 1940 року народження, що не збігається із записами свідоцтва про народження заявника та свідоцтва про смерть її батька, через що пенсія заявнику [PERSON] не призначена. Відтак наведені розбіжності перешкоджають заявнику [PERSON] як такій, що втратила годувальника, реалізувати своє право на оформлення та відповідно отримання пенсії по втраті годувальника. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Як роз`яснено у Постанові Пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, а це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, зважаючи на вказані норми закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що її вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved