Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Заявник звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; копію рішення направити до Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві для взяття [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на профілактичний облік та до виконавчого комітету Дніпровської районної ради міста Києва. Свої заявлені вимоги заявник обґрунтовує тим, що він зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним за вказаною адресою зареєстровані та фактично проживають: мати [PERSON] , племінник [PERSON] , сестра [PERSON] , та племінниця [PERSON] . Племінник [PERSON] постійно вчиняє домашнє насильство по відношенню до нього, що проявляється в погрозах застосування фізичної сили, вбивстві, побиттям меблів та псування речей, які йому належать. Крім того, [PERSON] виражається стосовно нього нецензурною лайкою, вчиняє принизливі дії по відношенню до нього, часто зачиняє вхідні двері в квартиру, тому він інколи не може потрапити додому і ночує на вулиці. Робить дрібні пакості у вигляді вимикання світла та води (перекриває воду), коли він знаходиться в туалетній або ванній кімнаті, завдає тілесних ушкоджень, ставить підніжки, замахується на нього та намагається спровокувати бійку. Коли вгамувати його не уявляється можливим, він змушений звертатися до працівників поліції. Крім нього, також потерпає від домашнього насильства мама [PERSON] , яка через хворобу постійно знаходиться в лежачому стані і не має можливості встати на ноги. Останнім часом [PERSON] веде себе більш агресивно по відношенню до нього, тому є ризик отримання ним тілесних ушкоджень або взагалі вбивства. Так, 22.11.2019 о 14:00 год. перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї бабусі [PERSON] . 26.11.2019 Дніпровським районним судом міста Києва [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа № 755/18841/19). 28.08.2021 близько о 09:00 год., за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно дядька [PERSON] , а саме, фізичного характеру, вдаривши останнього пряжкою по голові, чим завдав фізичного болю скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 03.11.2021 Дніпровським районним судом міста Києва [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа № 755/15098/21). 01.02.2023 близько о 14:00 год., за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно бабусі [PERSON] чим вчинив адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 22.02.2023 Дніпровським районним судом міста Києва [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа № 755/1762/23). 04.07.2023 приблизно о 12:30 год., [PERSON] вчинив психологічне та фізичне насильство відносно свого дядька [PERSON] , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 24.07.2023 Дніпровським районним судом міста Києва [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа № 755/10013/23). 02.07.2023 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно дядька [PERSON] , а саме не впустив його додому. Крім того, вчинив вказане правопорушення, будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 10.08.2023 Дніпровським районним судом міста Києва [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа № 755/10755/23). 14.01.2023 стосовно кривдника [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис, серії АА № 006245 від 14.01.2023, що підтверджується інформацією наданою Головним управлінням Національної поліції у місті Києві Дніпровським управлінням поліції № 238-A3/125/50/05-2023 від 05.07.2023. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 452/317/19-ц). Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, згідно з Постановою від 17.02.2021 у справі № 766/13927/20 передбачає можливість тимчасового обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису. Крім того інформаційним листом № 286-АЗ/125/50/01-2023 від 02.08.2023, яке надане Головним управлінням Національної поліції у місті Києві Дніпровським управлінням поліції визначено, що згідно ІП «Єдиний облік» Інформаційного порталу Національної поліції встановлено, що громадянин [PERSON] звертався до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві у зазначений в адвокатському запиті період (з січня 2021 року по серпень 2023) п`ять разів, а саме: 13.03.2021 з приводу того, що його племінник [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , буянить, перебуває в неадекватному стані, ламає та б`є все (ЄО від 13.03.2023 року № 10509); 16.05.2021 з приводу того, що його племінник [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , буянить, погрожує заявнику фізичною розправою, б`є посуд (ЄО від 16.05.2023 року №20830); 03.07.2023 з приводу того, що його племінник [PERSON] , не пускає до квартири за адресою: [ADDRESS] , (ЄО від 03.07.2023 року № 30745); 04.07.2023 з приводу того, що його племінник [PERSON] не пускає до квартири за адресою: [ADDRESS] , та погрожує вбити його (ЄО від 04.07.2023 року № 31140); 07.07.2023 з приводу того, що його племінник [PERSON] не пускає до квартири за адресою: [ADDRESS] (ЄО від 07.07.2023 року № 31733). 03.05.2023 він звернувся до структурного підрозділу Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству - Денного центру соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі. В ході звернення йому було надано безоплатну первинну правову допомогу, а саме: консультацію і роз`яснення з правових питань. Він потерпає від насильства зі сторони [PERSON] вже протягом кількох років. Поведінка племінника негативно впливає на його здоров`я, здоров`я його матері та їхню працездатність. Після скандалів, сварок, образ та погроз з боку [PERSON] , він не може нормально жити. Крім того, [PERSON] постійно закриває та забиває балкон в кімнаті, де проживає він та його матір. 25.07.2023 знову відбулося домашнє насильство з боку [PERSON] по відношенню до нього, однак йому стало дуже погано, через що було викликано швидку медичну допомогу та був встановлений діагноз гострий гіпертонічний криз. Потім він знаходився на амбулаторному лікуванні з 28.07.2023 по 04.08.2023, що підтверджується випискою з амбулаторної картки хворого від 21.08.2023. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.09.2023 відкрито провадження у цій цивільній справі та призначено її розгляд проводити у порядку окремого провадження, призначено судове засідання на 02.10.2023. Заявник та її представник у судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили суд її задовольнити. Заявник додатково пояснив, що [PERSON] у кімнаті де він, заявник, мешкає зняв вхідні двері, ручки з балконних дверей та забив їх цвяхами так, що їх не можливо відкрити, відрізав розетки, викручує лампочки. Також, [PERSON] забороняє йому користуватися пральною машиною, перекриває воду та виключає світло коли він, заявник, йде до ванної кімнати, викидає його продукти харчування, б`є посуд, та викидає особисті речі у під`їзд, пошкодив його комп`ютер, музичний центр. Такі дії [PERSON] супроводжуються нецензурною лайкою та погрозами вбивства. Також, [PERSON] змінює або блокує замки у вхідних дверях, у зв`язку чим він, заявник інколи ночує на вулиці. Неодноразові виклики поліції не допомогли. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті судової влади України на сторінці Дніпровського районного суду м. Києва та направлення смс повідомлення. За нормою ч.ч. 1,2 ст. 350-5 Цивільного процесуального кодексу України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність заінтересованої особи. Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, заявник та заінтересована особа проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Дніпровського управління поліції ГУ НПУ у м. Києві від 05.07.2023 №238-А3/125/50/05-2023, стосовно кривдника [PERSON] 14.01.2023 було винесено терміновий заборонний припис, серії АА №006245 від 14.01.2023. Як вбачається з відповіді Дніпровського управління поліції ГУ НПУ у м. Києві № 286-АЗ/125/50/01-2023 від 02.08.2023, згідно ІП «Єдиний облік» Інформаційного порталу Національної поліції встановлено, що громадянин [PERSON] звертався до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві у зазначений період п`ять разів, а саме: 13.03.2021 з приводу того, що його племінник [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , буянить, перебуває в неадекватному стані, ламає та б`є все (ЄО від 13.03.2023 року № 10509); 16.05.2021 з приводу того, що його племінник [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , буянить, погрожує заявнику фізичною розправою, б`є посуд (ЄО від 16.05.2023 року №20830); 03.07.2023 з приводу того, що його племінник [PERSON] , не пускає до квартири за адресою: [ADDRESS] , (ЄО від 03.07.2023 року № 30745); 04.07.2023 з приводу того, що його племінник [PERSON] не пускає до квартири за адресою: [ADDRESS] , та погрожує вбити його (ЄО від 04.07.2023 року № 31140); 07.07.2023 з приводу того, що його племінник [PERSON] не пускає до квартири за адресою: [ADDRESS] (ЄО від 07.07.2023 року № 31733). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2019 у справі №755/18841/19, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за малозначністю, обмежившись усним зауваженням. Зі змісту вказаної постанови убачається, що [PERSON] 22.11.2019 о 14:00 год. перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до бабусі, чим своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.11.2021 у справі №755/15098/21, [PERSON] притягнуто до адміністративного відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Зі змісту вказаної постанови убачається, що [PERSON] 28.08.2021 близько 09:00 год., за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно дядька, а саме, фізичного характеру, вдаривши пряжкою по голові, чим завдав фізичного болю та чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2023 у справі №755/10013/23, [PERSON] притягнуто до адміністративного відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. Зі змісту вказаної постанови убачається, що [PERSON] 04.07.2023 о 12:30 год. вчинив психологічне та фізичне насильство відносно [PERSON] , який являється дядьком, чим вчинив адміністративне правопорушення, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.08.2023 у справі №755/10755/23, [PERSON] притягнуто до адміністративного відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. Зі змісту вказаної постанови убачається, що [PERSON] 02.07.2023 за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно дядька [PERSON] , а саме не впустив його додому. Крім того, вчинив вказане правопорушення, будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 03.05.2023 [PERSON] , в порядку самозвернення звернувся до структурного підрозділу Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству - Денного центру соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статті. Крім того, [PERSON] звертався за медичною допомогою та перебував на амбулаторному лікуванні в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва» з 28.07.2023 по 04.08.2023 з діагнозом гіпертонічний криз, гіпертонічна хвороба ІІ ст. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3-6, 8, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Відповідно статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Левчук проти України» (заява № 17496/19), в якій визнав порушення ст.8 Конвенції з прав людини (право на повагу до приватного і сімейного життя). Згідно до ст.8 Конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. ЄСПЛ у даній справі вказав, що покладаючись на статтю 8 Європейської Конвенції з прав людини, суди не мають бути надмірно формалістичними у своїх рішеннях, які викликають у особи почуття безкарності та піддають заявника, ще більшому ризику психологічного переслідування та нападу. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19, обмежувальний припис, передбачений вищезазначеним законом, за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм кримінального законодавства), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених цим законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Також Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19, звернув увагу щодо необхідності оцінки судом пропорційності втручання у права та свободи особи при застосуванні обмежувального припису. Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (дивитись, наприклад, рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п. 39). Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. У цій справі життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявника, як найвища соціальна цінність, переважають над правом заінтересованої особи на її житло, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим, якщо суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У кожному конкретному випадку суд має враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Заявник надав належні докази, зокрема протоколи про адміністративні правопорушення, згідно з якими ухвалено постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, докази прийняття стосовно кривдника термінового заборонного припису, що підтверджує тривалий конфлікт між [PERSON] та [PERSON] . Отже, враховуючи тривалий період протягом якого [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство щодо [PERSON] , не висловлює щирого каяття щодо своєї поведінки, про що свідчать дії останнього (неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства), суд дійшов обґрунтованого висновку про високий рівень вірогідності повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис відносно [PERSON] , оскільки заявник як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції та судом до нього заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявника, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до заявника психологічного, економічного та фізичного насильства. Тому, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки [PERSON] та його вплив на заявника, враховуючи дані про особу [PERSON] , обґрунтованих підстав вважати, що він не здатний повністю контролювати свої дії, неодноразово демонстрував агресивну поведінку відносно [PERSON] , тривалість та неодноразовість вчинення протиправних дій, суд вважає, що такі втручання в особисті права [PERSON] , як заборона [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборона [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання постраждалої особи - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , є пропорційним, доречним та відповідає меті його застосування, та водночас забезпечить дієвий та ефективний захист заявника від кривдника. В той же час, суд вважає, що строк на який заявник просить видати обмежувальний припис із вжиттям заходів обмеження прав [PERSON] є недостатньо обґрунтованим. Таким чином, враховуючи вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків, а також те, що заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] , строк на який слід видати обмежувальний припис із застосування заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , має становити два місяці. Відповідно до частини першої статті 350-6 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису, є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 350-7 Цивільного процесуального кодексу України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Outcome: partial