Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитно-заставним договором № DN81АR18750384 від 21.05.2008 року у розмірі 32144,72 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2015 року складає 681146,55 грн., а також стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідно до укладеного Кредитно-заставного договору № DN81АR18750384 від 21.05.2008 року відповідачка 21.05.2008 року отримала строковий кредит у розмірі 9363,74 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 20.05.2015 року включно. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 26.06.2015 року, відповідачка має заборгованість у розмірі 32144,72 доларів США. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути без участі представника позивача. Не погодившись з позовними вимогами, представником відповідачки подано до суду відзив на позову заяву відповідно до якого вказує, що банком пропущено строк позовної давності, тобто після 7 років з моменту внесення останнього платежу позичальником. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 1672,88 дол. США. Зазначена позовна вимога не ґрунтується на нормах чинного законодавствах. У кредитному договорі встановлений обов`язок позивальника сплачувати щомісячну винагороду банку, проте не зазначено, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Також, заборонено застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення штраф і пеня. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 21 травня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений Кредитно-заставний договір № DN81АR18750384, згідно з умовами якого остання отримала від позивача строковий кредит у розмірі 9363,74 доларів США терміном з 21.05.2008 року по 20.05.2015 року на наступні цілі: частина Кредиту в розмірі 7935,23 доларів США надається з метою придбання Позичальником Автомобіля; частина Кредиту в розмірі 469,11 доларів США надається з метою оплати перших страхових платежів за Договорами Страхування на першій рік дії кредиту; частина Кредиту в розмірі 7,17 доларів США надається з метою оплати коштів за реєстрацію Предмета Застави в Державному Реєстрі; частина Кредиту в розмірі 952,23 доларів США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі Кредиту, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 9,6% річних (а.с.7-16). Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Останнє зарахування\~згідно розрахунку\~заборгованості,\~за кредитним\~договором № DN81АR18750384 від 21.05.2008 року позичальник зробив 31 березня 2010 року. Крім того, спірний кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. Саме з цього часу виникло право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кожним черговим платежем. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Outcome: dismissed