Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

[PERSON] 7 серпня 2023 року звернулася до суду із позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно Представник позивача адвокат Бобак О.Б. 29 серпня 2023 року подала до суд заяву, в порядку 49 ЦПК України, в якій просить вірно зазначити відповідача: [PERSON] , замість " [PERSON] ", так як після реєстрації шлюбу вона 20 жовтня 2001 року змінила прізвище на " [PERSON] ". В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що [INFO] в с. Нагірне Самбірського району Львівської області помер її батько, [PERSON] , який до дня смерті постійно проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] разом з членами сім`ї. На той час разом з ними позивачка не була зареєстрована, однак шляхом подачі до Самбірської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, прийняла спадщину батька. Спадкове майно на яке відкрилась спадщина становить майно, яке батько успадкував після смерті своєї дружини, матері позивачки, [PERSON] , яка померла [INFO] , однак не оформив своїх спадкових прав, а саме: житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 1,06 га, призначена для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 4624287200:11:000:0532. Спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом. На заяву позивачки про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на вище зазначене майно державний нотаріус повідомив, що не може видати свідоцтва на спадщину, оскільки нею не подано правовстановлюючих документів на згадане майно. З огляду на наведені обставини позивачка просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом майна [PERSON] , який помер [INFO] , власником в цілому: житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 71,0 м2, житловою площе. 47,4 м2, за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, площею 1,0600 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4624287200:11:000:0532, за адресою: Львівська область, Самбірський район, Ралівська сільська рада. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~та залучено\~до участі\~у справі\~як третю\~особу,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~ [PERSON] (а.с. 29). Копія спадкової справи до суду надійшла 29 серпня 2023 року (а.с. 49-62). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2023 року заяву [PERSON] , подану в порядку 49 ЦПК України, про заміну прізвища відповідачки [PERSON] на « [PERSON] » задоволено\~та закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду з викликом учасників справи (а.с. 72). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 65). Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду відзиви на позовну заяву, у якій просять розглянути справу за їх відсутності, позов визнають повністю та не заперечують проти його задоволення (а.с. 33, 39, 43). Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду пояснення, у якому не заперечує проти задоволення позову та просить розгляд справи провести без її участі (а.с. 63). На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, беручи до уваги визнання позову всіма відповідачами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Нагірне Самбірського району помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Ралівською сільською радою 1 листопада 2002 року, серія [NUMBER] (а.с. 8). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Ралівської сільської ради № 995 від 28 липня 2023 року відомо, що [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] (а.с. 9). Спадкове майно на яке відкрилась спадщина становить майно, яке [PERSON] успадкував після смерті своєї дружини, [PERSON] , яка померла [INFO] , однак не оформив своїх спадкових прав, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 1,06 га, призначена для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 4624287200:11:000:0532. Із копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 березня 1988 року (а.с. 17) та довідки Самбірського МБТІ від 11 серпня 2015 року № 951 (а.с. 16) відомо, що житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Із довідки виданої виконавчим комітетом Ралівської сільської ради № 992 від 28 липня 2023 року відомо, що згідно записів в по господарської книги с. Нагірне Самбірського району Львівської області, станом на 15 квітня 1991 року, в господарстві були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Господарство [PERSON] відносилось до суспільної групи «робітничий двір» (а.с. 15). Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, положення зазначеного кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини, що є предметом судового розгляду, виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, до вказаних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України в редакції 1963 року. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990 року, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 15 квітня 1991 року. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 6 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами)\~положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). \~ \~ \~ \~До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" (885-12 ) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим. Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1. ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] в с. Нагірне Самбірського району померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим Ралівською сільською радою 11 січня 2002 року (а.с. 13). Спадкування майна після її смерті здійснюється за законом. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Ралівської сільської ради № 1348 від 11 серпня 2016 року відомо, що [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті постійно проживала в селі Нагірне Самбірського району. Заповіт від її імені в Ралівській сільській раді не посвідчувався. За нею на праві власності рахується житловий будинок [ADDRESS] . Тип будинку бувший колгоспний двір. А також земельна ділянка, площею 1,06 га рілля, призначена для ведення особистого підсобного господарства згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІV-ЛВ № 087612 від 22 березня 2002 року, зареєстрований за № 8190. На день смерті були зареєстровані із спадкоємців першої черги: чоловік [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Позивачка і відповідачі за витребуванням своєї частки в майні двору, про виділ чи поділ двору не звертались і погоджувались з тим, що одноосібним власником майна колишнього колгоспного двору будинковолодіння в [ADDRESS] , була лише [PERSON] . Трирічний строк на витребування частки в майні двору минув. У контексті вище наведених правових норм регулювання майнових відносин у майні колишнього колгоспного двору, власником житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] була [PERSON] , що входить до складу її спадщини. Відповідачі повідомили, що не претендують на частку в майні колишнього колгоспного двору. Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виготовленого 19 вересня 2018 року відомо про земельну ділянку, площею 1,0600 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4624287200:11:000:0532, розташовану за адресою: Львівська область Самбірський район Ралівська сільська рада, яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 22 березня 2002 року, серія ІV-ЛВ № 087612, за розпорядженням Самбірської РДА № 106 від 18 березня 2002 року виділена [PERSON] (а.с. 22). Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 березня 1988 року, так і оригінал Державного акту на право приватної власності на землю від 22 березня 2002 року № ІV-ЛВ № 087612 втрачені, про що в газеті «Голос Самбірщини» від 28 липня 2023 року подано відповідне оголошення (а.с. 25). Крім того, спадкоємцем за законом є сестра позивачки, [PERSON] , яка подала нотаріусу заяву від 20 липня 2023 року, посвідчену старостою Воютицького старостинського округу Бісковицької сільської ради, про те, що пропустила термін на спадкування майна матері, [PERSON] , на оформлення спадкових прав не претендує та не заперечує проти видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом. Вона не заперечує, щоб визнати позивачку власником спадкового майна: житлового будинку та земельної ділянки (а.с. 11). Із копій матеріалів спадкової справи № 48/2005 вбачається, що [PERSON] 25 липня 2023 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом. Спадковим майном є житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 1,06 га, призначена для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 4624287200:11:000:0532. Інших спадкоємців немає. Із листа державного нотаріуса Самбірської держаної нотаріальної контори Львівської області від 25 липня 2023 року № 1271/02-14 вбачається, що державний нотаріус не може видати свідоцтва на спадщину, оскільки позивачкою не подано правовстановлюючих документів на згадане майно. Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всі відповідачі визнали позовні вимоги, не спростували обставини, на які посилається позивачка. Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1630 грн. 00 коп. (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачка при зверненні до суду не просила відшкодувати їй понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність, понесені позивачкою судові витрати при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved