Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

07.07.2023 позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина квартира [ADDRESS] . Позивач у шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте постановою нотаріуса Медведєвій О.Я. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки інформація про дату народження [PERSON] вказана як [INFO] , а у свідоцтві про народження [INFO] . Родинний зв`язок між позивачем та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження. Позивач займалась похованням брата, у позивача залишився оригінал паспорту. У позивача існують перешкоди в оформленні спадщини через помилку у даті народження, ефективним способом захисту є визнання права власності. Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся з заявою про розгляд справи у відсутність позивача та його відсутність, підтримав позов, просив задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача ХМР\~ у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , яка належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 лютого 2015 року приватним нотаріусом ХМНО Яковлєвою К.Б. за реєстровим номером 288. Позивач звернулась до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її брата [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори від 02.05.2023 №694/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанова нотаріуса мотивована тим, що згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 липня 2022 року, виданого відділом ДРАЦС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00037758368 від 08 грудня 2022 року дата народження гр. [PERSON] вказана як 26 червня 1967 року та згідно перевірки Свідоцтва про народження [NUMBER] від 12 липня 1967 року виданого міським ДРАЦС Петропавлівська\~Північно Казахстанської області гр. [PERSON] інформація про дату народження указана як [INFO] .\~ У зв`язку з розбіжностями дати народження гр. [PERSON] в документах, необхідно звернутися до суду для підтвердження родинного зв`язку з померлим. З наданої копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Куйбишевським РАЦС міста П-павловська 16 квітня 1975 року та копії свідоцтва про народження [PERSON] № [NUMBER] , виданим Управління юстиції міста Петропавалівськ\~Сєвєро-Казахстанської області вбачається, що позивач та померлий мають однакове прізвище та по батькові. Обоє народилися в Республіці Казахстан, місто Петропавлівськ. Листом КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» №02-0/733 від 05 червня 2023 року\~ повідомлено, що «у відділі судово-медичної експертизи трупів КЗОЗ «ХОБСМЕ» 30 червня 2022 року було проведено судово-медичну експертизу трупа гр. [PERSON] , 1967 р.н., на підставі якої було видане лікарське свідоцтво про смерть №10-12/2404-Дм/22. Перший примірних (оригінал) лікарського свідоцтва про смерть гр. [PERSON] №10-12-2504-Дм/22 (форма №106/о) разом із оригіналом довідки про причину смерті , згідно з Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженого Наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545, та відповідно до вимог Закону України «Про поховання та похоронну справу», був виданий гр-ці [PERSON] . Дата народження [PERSON] ,\~ що вказана у лікарському свідоцтві про смерть №10-12/2504-Дм/22, - 26 червня 1967 року».\~ Отже, помилка в даті народження була допущена на стадії видачі лікарського свідоцтва про смерть і ймовірно в органах РАЦС також не була помічена та перенесена до свідоцтва про смерть.\~ Документи для реєстрації смерті спадкодавця подавала\~Позивач, що зокрема підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №00036219474 від 20 липня 2022 року. Але вона не звернула увагу на таку помилку\~в документах. Окрім того, позивачем надано докази, які підтверджують, що [PERSON] займалася похованням спадкодавця, їй видали його тіло,\~ позивач займалася реєстрацією смерті брата. У Позивача залишився оригінал паспорту\~померлого громадянина Казахстану [PERSON] № [NUMBER] . Оскільки він не був громадянином України в органі РАЦС\~ при реєстрації смерті не забрали оригінал паспорту, а взяли лише його копію. У Позивача є оригінали документів на майно спадкодавця, а саме договір купівлі-продажу 247 у будинку [ADDRESS] , в якому є посилання на паспорт, який знаходиться зараз у Позивача. В свідоцтві про народження спадкодавця, в оригіналі паспорту, який є у Позивача, та в договорі купівлі-продажу квартири вказана однакова дата народження спадкодавця [INFO] . В свідоцтві про смерть та в інших документах рік та місяць народження спадкодавця вказано вірно, помилку було допущено лише в даті. Помилку було допущено у лікарському свідоцтві про смерть, а потім помилкову дату перенесено до свідоцтва про смерть, яке було видано органом РАЦС. Позивач та спадкодавець мають однакове прізвище та по батькові, народилися на території Республіки Казахстан з різницею у 8 років, що з урахуванням принципу «балансу вірогідностей» може свідчити про доведеність родинних відносин. Сукупність зібраних у справі доказів та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення факту\~того, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] . Встановлення цього факту має для позивача юридичне значення, оскільки дозволяє їй як спадкоємцю реалізувати свої спадкові права. З наданих Сьомої Харківською міською державною нотаріальної конторою матеріалів спадкової справи №388/2022 вбачається, що зазначена справа зведена після смерті [PERSON] . З заявою від 02.05.2023 про прийняття спадщини звернулась [PERSON] . В свою чергу [PERSON] , яка також є сестрою померлого, відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За правилами ч.1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. У відповідно до ч.1 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.\~\~ Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, сестра померлого [PERSON] [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті свого брата. Разом з цим її право порушено, вона позбавлена можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19. Норми європейського законодавства щодо прав людини встановлюють, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці Європейського суду з прав людини на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позбавлення позивача права на спадщину буде занадто надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження строку подання заяви про прийняття спадщини, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №761/42165/17-ц від 28 жовтня 2019 року. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень\~ст. 81 ЦПК України\~докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved