Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона з 10.05.2003 перебуває в шлюбі з відповідачем, під час якого у них народились дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . В липні 2019 року чоловік на всю родину з чотирьох осіб отримав ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS] . З січня 2022 року у їх сімейному житті відбулись зміни, вони почали менше спілкуватись. Після повномасштабного вторгнення Російської Федерації відповідач вдома не з`являвся, а приїхав тільки 08.03.2022 з волонтером, який супроводжував її з дітьми до м. Хмельницька, де вона оселилась у своєї матері. Тільки в вересні 2022 року їй стало відомо, що чоловік подав заяву про розірвання шлюбу. 19.08.2022 Голосіївським судом міста Києва було ухвалено рішення про розірвання шлюбу. Після припинення в лютому 2022 року подружніх стосунків та ведення спільного господарства діти стали проживати з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідач іноді з`являється у цій квартирі. Вона створила усі умови виховання, навчання, проживання неповнолітньої дитини. Духовний зв`язок між нею та дочкою є більшим ніж з батьком. Вона пропонувала відповідачу укласти між ними договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, в якому було б визначено місце проживання дочки. Вирішити зазначене питання мирним шляхом не вдалось. Просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . 22.12.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі і призначено її розгляду в порядку загального позовного провадження. 02.02.2023 та 27.03.2023 судом постановлено ухвалу про відмову в зупиненні провадження у справі. 27.03.2023 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 22.09.2023 судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволення клопотання представника відповідача адвоката Мамася М.О. про відкладення розгляду справи через відсутність доказів перебування у відпустці. Позивач [PERSON] підтримала позов, підтвердила доводи, викладені в наведення обґрунтування заявлених вимог. Пояснила, що відповідач погрожував, що вижене її з квартири, а дочка залишиться проживати з ним. Представник позивача адвокат Опришко Е.В. підтримала заявлений позов. Інші учасники справи до суду не з`явилися. Неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що на даний момент вона живе з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , разом з братом [PERSON] . Де живе батько, їй невідомо. Приблизно 11 місяців вона не спілкується з батьком. Вона навчається у 9 класі гімназії №236. Батько її життям не цікавиться. Вона хоче жити з матір`ю. Батько казав, що вижене матір, а вона буде жити з ним за його правилами. У батька з матір`ю 30.08.2023 між собою стався конфлікт, в ході якого батько викидав речі матері, після чого вони з матір`ю їздили фіксувати побої. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] з 10.05.2003 перебували в шлюбі, який був розірваний згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19.08.2022, яке набрало законної сили 17.01.2023. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10.05.2003, копією рішення від 19.08.2022 та копією постанови від 17.01.2023 по справі №752/6743/22. В шлюбі народились дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , навчається в загальноосвітній школі №236. [PERSON] працює на посаді сестри медичної поліклініки госпіталю (з поліклінікою) ДУ «ТМО МВС України по м. Києву» з 05.07.2019, її дохід за період з червня 2022 року по листопад 2022 року становить 212261,87 грн. (довідка від 23.12.2021 №163, довідка від 06.12.2022 №33/31-1322). За місцем роботи позивач характеризується позитивно. [PERSON] на психіатричному обліку не перебуває, що підтверджується копією довідки ТОВ «МЦ Медкласік» від 14.11.2023. Згідно з висновком Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.07.2023 №100-8435 спір між батьками щодо визначення проживання дитини відсутній, а тому справа не підлягає розгляду у відповідності до п. 5 ст. 19 СК України. Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також суд враховує вимоги статті 51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частину шосту статті 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частинами 4, 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Вирішуючи спір по суті, суд не враховує, висновок Органу опіки та піклування, в якому зазначено, що спір між батьками щодо визначення проживання дитини відсутній, а тому справа не підлягає розгляду у відповідності до п. 5 ст. 19 СК України. Проте, в силу положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з наданим висновком, оскільки він є необґрунтованим та суперечить інтересам дитини, яка пояснила, що між її батьками існує конфлікт, в ході якого батько висловлював наміри вигнати матір з квартири та залишити її проживати з ним, чого вона категорично не бажає та хоче жити з матір`ю. У висновку зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 05.07.2023, [PERSON] усно пояснив, що не заперечує проти проживання дочки разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та не має наміру змінювати місце проживання дочки. Проте в судовому засіданні позивач та неповнолітня [PERSON] пояснили, що відповідач виказував наміри позбавити позивачку можливістю користуватись квартирою та залишити дочку проживати з собою. Крім того, при розгляді спору про місце проживання дитини, вирішується питання про те, з ким із батьків матір`ю чи батьком слід визначити проживання неповнолітньої дитини, а не за якою конкретно адресою. При цьому Орган опіки не звернув увагу на те, що під час обстеження умов проживання неповнолітня [PERSON] , [INFO] , надала письмові пояснення, що хоче проживати з матір`ю. Орган опіки та піклування не взяв ці пояснення до уваги, не надав їм належної оцінки, надавши перевагу та прийнявши усні пояснення батька, що він не заперечує проти проживання дочки за адресою: [ADDRESS] . При цьому суд враховує, що ні відповідач, ні його представник взагалі не висловили своєї позиції з приводу заявлених позовних вимог. Також у висновку, складеному 19.07.2023, Орган опіки та піклування зазначив, що у вересні 2023 року [PERSON] виповниться 14 років і вона зможе самостійно визначати з ким з батьків проживати, що, на думку суду, також свідчить про те, що цей висновок не відповідає інтересам дитини, оскільки орган опіки фактично ухилився від розв`язання спору, посилаючись на його відсутність та можливість через деякий час неповнолітній дитині в силу досягнення певного віку самостійно визначати своє місце проживання. Враховуючи, що на день розгляду справи неповнолітній [PERSON] , [INFO] , не виповнилось 14 років, то суд повинен вирішити цей спір. Враховуючи прив`язаність дочки до матері, а також те, що позивач має матеріальну можливість для виховання дитини, має постійне місце роботи, створила для дочки належні побутові умови для проживання, забезпечила її умови для навчання, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги її вік, а також те, що дитина проживає з позивачем у звичних для неї умовах, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків та тривале проживання ним окремо в іншому місці, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання доньки з матір`ю, суд приходить до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з матір`ю. При цьому визначення місця проживання дитини разом з матір`ю жодним чином не обмежує право батька на спілкування з нею та покладає на позивача обов`язок не перешкоджати спілкуванню батька з дочкою задля збереження родинного зв`язку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 992,40 грн., оскільки вимогу про визначення місця проживання дитини задоволено.

Outcome: approved