Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, в обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що що 21 березня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7307056. У відповідності до умов вказаного полісу страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Smart MC 01», д.н.з. [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. [INFO] близько у м. Львові смт. Рудне, на перехресті вул. Грушевського-Галицька, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Smart MC 01», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та велосипедиста [PERSON] , якому в результаті дорожньо-транспортної пригоди було спричинено смерть. Позивач вказує, що постановою ГУНП у Львівській області від 25.05.2021 року, кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відносно водія [PERSON] було закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. При цьому, відповідно до вказаної постанови, в момент ДТП [PERSON] перебувала у стані наркотичного сп`яніння. Позивач зазначає, що у загиблого велосипедиста [PERSON] залишились родичі, а саме дружина [PERSON] та два сини [PERSON] і [PERSON] , які 04.01.2022, через свого представника звернулись до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн. кожному із заявників, а також про виплату витрат на поховання у сумі 14990, 00 грн. на користь сина загиблого - [PERSON] . Окрім того, 04.05.2023 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування у зв`язку із встановленням надгробного пам`ятника у розмірі 45010 грн. Страховиком було складено страхові акти та фактично виплачено вищевказаним заявникам кошти на загальну суму 120000 грн. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебувала у стані наркотичного сп`яніння, а також самовільно залишила місце ДТП, тому АТ «СГ «ТАС» на підставі п. «а» та п «в» п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування. На підставі вищевикладеного, з урахуванням збільшених позовних вимог та оскільки [PERSON] в добровільному порядку не повертає сплачені за неї кошти, просить суд стягнути із останньої на свою користь страхове відшкодування в порядку регресу, а саме відшкодовані страховиком: моральну шкоду в розмірі 60000 грн, витрати на поховання в розмірі 14990 грн., витрати на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 45010 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.08.2022 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та представника третьої особи, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Позиція сторін по справі. Відповідач [PERSON] в наданому суду відзиві на позовну заяву просила в задоволення позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що в рамках кримінального провадження за фактом ДТП, вона добровільно відшкодувала спричинену матеріальну та моральну шкоду дружині загиблого [PERSON] та синам [PERSON] та [PERSON] шкоду, що підтверджується відповідними розписками, а тому підстави повторно стягувати ці кошти відсутні. Додатково зазначила, що у заяві про виплату моральної шкоди від 04.01.2022 року члени сімї загиблого [PERSON] вказали, що жодні взаємлолзрахунки між учасниками ДТП не проводились, що не відповідає дійсним обставинам справи. Також зазначила, шо ПРАТ «СГ» ТАС» зобов`язана була з`ясувати факти і обставини, що стосуються заявки на страхову виплату, однак страхова компанія навіть не викликала ні страхувальника [PERSON] , ні [PERSON] для з`ясування вказаних обставин. Вказала, що факт неповідомлення [PERSON] про факт ДТП не може бути підставою для задоволення регресних вимог страхової компанії, оскільки зазначена страхова компанія визнала ДТП страховим випадком та добровільно відшкодувала завдану потерпілим шкоду. Встановлені судом фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника відповідача, суд доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою ГУНП у Львівській області від 25.05.2021 року, кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відносно водія [PERSON] , закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Водночас, відповідно до вказаної постанови, в момент ДТП водій [PERSON] перебувала у стані наркотичного сп`яніння. При ухваленні постанови було встановлено, що [INFO] о 16:42 год. у м. Львові смт. Рудне, на перехресті вул. Грушевського-Галицька, відбулась ДТП (зіткнення ТЗ) за участю автомобіля марки "SMART MICRO" р.н. [NUMBER] під керуванням неповнолітньої [PERSON] та велосипеда під керуванням велосипедиста [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] від отриманих травм помер у медичному закладі, а водій [PERSON] місце ДТП залишила. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом також встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "SMART MICRO" р.н. [NUMBER] , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» на підставі страхового полісу №АР/7307056. Дружина померлого [PERSON] та два його сини [PERSON] і [PERSON] 04.01.2022, через свого представника звернулись до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн. кожному із заявників, а також про виплату витрат на поховання у сумі 14990, 00 грн. на користь сина загиблого - [PERSON] . Окрім того, 04.05.2023 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування у зв`язку із встановленням надгробного пам`ятника у розмірі 45010 грн. Страховиком були складені страхові акти № 03213/17/722 від 13.04.2022 р., № 03356/17/722 від 19.04.2022 року, № 03357/17/722 від 19.04.2022 та фактично виплачено на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 20000 грн. моральної шкоди кожному, а також 14990 грн. на користь [PERSON] витрат на поховання. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньої-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-ІV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-ІV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пункт 38.1.1 «а» ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-ІV передбачає, що страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Окрім того, відповідно до пп. 38.1.1. «в» ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-ІV передбачає, що страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); За ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого, для відшкодування саме цих виплат ( по втраті годувальника та на поховання) . Крім того, відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: у справі 184/1461/20-ц, особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Щодо стверджень відповідача про те, що нею в добровільному порядку було виплачено [PERSON] та синам [PERSON] та [PERSON] шкоду, що підтверджується відповідними розписками, а тому підстави повторно стягувати ці кошти відсутні, то суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки не можна вважати зазначене виконанням вимог Закону. Такі дії відповідача суд розцінює як добровільну допомогу надану як для допомоги у похованні померлого так і у зв`язку з відкриттям кримінального провадження для пом`якшення майбутнього можливого покарання. Крім того, суд звертає увагу відповідача, що перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування передбачений ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і у такому переліку не передбачено такої підстави як - отримання потерпілим відшкодування шкоди безпоередньо від страхувальника, іншої особи, відповідальність якої застрахована, водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди. Доводи відповідача, що ПРАТ «СГ» ТАС» самостійно зобов`язана була з`ясувати факти і обставини, що стосуються заявки на страхову виплату та відмовити у їй, оскільки шкода потерпілим вже була відшкодована, судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-ІV страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO], АТ «СГ «ТАС» сплатило на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] страхове відшкодування на загальну суму 120000 грн. Однак, враховуючи, що під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебувала в стані наркотичного сп`яніння та самовільно залишила місце пригоди, АТ «СГ «ТАС» на підставі п. «а» та п. «в» п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 120000 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь АТ «СГ «ТАС» слід стягнути в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 120 000 грн. З урахуванням викладеного, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при подачі позову.

Outcome: approved