Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 11 серпня 2001 року, зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №1619. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 11 серпня 2001 року перебуває з відповідачем у шлюбі. В подружжя є спільні діти - [PERSON] , [INFO] , який досягнув повноліття, та неповнолітня [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх шести років сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, у них виникають конфлікти через різні погляди на життя та побут, між ними зникло почуття любові, взаємоповаги та розуміння, у зв`язку із чим вважає, що між нею та відповідачем фактично припинені шлюбні відносини. Вказує, що за такий тривалий час відновити стосунки неможливо, оскільки сторони стали чужими людьми один для одного, а подальше перебування у шлюбі суперечитиме її інтересам, відтак просить позов задовольнити та розірвати шлюб. Крім того, вказує, що між нею та відповідачем відсутній спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , а тому просить після розірвання шлюбу залишити останню проживати разом із нею. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 14.08.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 19.09.2023, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд такі задовольнити. В судове засідання, призначене на 27.09.2023, не з`явилися. Від позивача [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання, в якому просила здійснювати подальший розгляд справи за її відсутності. 19.09.2023 відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечив щодо їх задоволення. В судове засідання, призначене на 27.09.2023, не з`явився, повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається з свідоцтва про шлюб (повторно) серії [NUMBER] від 26.02.2019, [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 2001 року уклали шлюб, зареєстрували такий у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №1619. Після державної реєстрації шлюбу, позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». В подружжя є неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.01.2011. Судом встановлено, що сторони міцної сім`ї не створили, не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітньої доньки, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечив проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Враховуючи те, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд приходиться до висновку про те, що після розірвання шлюбу неповнолітню доньку [PERSON] слід залишити проживати з матір`ю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн., а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн., а решту судових витрат у розмірі 536,80 грн. стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст. ст. 24, 105, 112 СК України,

Outcome: approved