Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

У липні 2021 році [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 11.08.2021 ухвалою суду було відкрито провадження, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 29.09.2021 ухвалою Печерського районного суду м. Києва було об`єднано цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (справа 757/40697/21-ц) зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (справа №757/40955/21-ц). Так, [PERSON] свою позовну заяву обґрунтовує тим, що під час шлюбу було придбано майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а саме: квартира [ADDRESS] , згідно Договору купівлі-продажу № 533 від 10.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Іващенко Т.С. Оскільки, добровільної згоди не було досягнуто щодо поділу майна, [PERSON] була змушена звернутись до суду з метою належного його поділу. Відтак, [PERSON] просить суд: - визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 02.12.2021 [PERSON] було подано після обєднання справ в одне провадження позовну заяву зі зміненим предметом позову, в обґрунтування якої останній зазначив, що за час спільного проживання сторони придбали у шлюбі наступне майно, яке перебуває у спільній власності, а саме: - 1/3 частина квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22909880000), загальною площею 105,9 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] і зареєстрована за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, виданого Головним управлінням житлового забезпечення на підставі наказу №2133-С/КІ від 26.12.2012. Дана квартира перебуває у спільній частковій власності і належить на праві власності у рівних частках: по 1/3 частині повнолітнім дітям сторін - [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування №2602 від 07.10.2013, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновалов Р.В. Договір дарування був укладений на підставі взаємної згоди позивача та відповідача. Квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 129852180000), загальною площею 81,5 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу №533 від 10 червня 2015 року, зареєстрована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Т.С. зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Так, зазначено, що під час набуття майна між позивачем та відповідачем існували теплі, приязні відносини, притаманні подружжю, а тому [PERSON] не заперечував стосовно того, аби спільна квартира, яка знаходиться в [ADDRESS] була оформлена на відповідача, а відповідач не заперечувала, щоб квартира [ADDRESS] була зареєстрована за позивачем. Проте, після припинення шлюбних відносин, питання поділу майна набуло особливої актуальності, що зумовило необхідність звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи принцип рівності подружжя в питанні поділу спільного майна, обсяг набутого майна у шлюбі та його вартість, [PERSON] просить суд поділити спільне майно у наступний спосіб: - в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: квартиру №350 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 129852180000), загальною площею 81,5 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , і зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №533 від 10 червня 2015 року, зареєстрована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Т.С.; - в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: - 1/3 частину квартири №2-9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 129852180000), загальною площею 105,9 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] і зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності , б/н, виданого 27.12.2012 Головним управлінням житлового забезпечення на підставі наказу №2133-С/КІ від 26.12.2021. Оскільки вартість майна, яке [PERSON] просить виділити в особисту приватну власність становить 313 0713 (три мільйони сто тридцять тисяч сімсот тринадцять) гривень, в той час вартість майна, яке просить виділити у власність відповідача, становить 498 3724/3= 1661241 (один мільйон шістсот шістдесят одна тисяча двісті сорок одна) гривня, позивачем після відкриття провадження у справі буде внесено на депозитний рахунок суду в порядку ч.5 ст.71 СК України грошову компенсацію у розмірі 734 736 (сімсот тридцять чотири тисячі сімсот тридцять шість) грн. В результаті даного розподілу позивачу залишиться майно, вартість якого буде становити 3130713-734736=2395977 (два мільйони триста дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) грн.; відповідачу залишиться майно, вартість якого буде становити 1661241+734736=2395977 (два мільйони триста дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) грн. Тобто, частки майна, які можуть відійти сторонам на підставі рішення суду є рівними, відповідно, поділ майна у запропонованому вигляді дозволить ефективно вирішити спір по суті, та не завдасть шкоди ні інтересам позивача, ні відповідача. Відтак, [PERSON] просить суд: - визнати квартиру [ADDRESS] загальною площею 81,5 кв.м. та 1/3 частини квартири, що належить [PERSON] , [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; - в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 81,5 кв.м.; - в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] ; - присудити [PERSON] грошову компенсацію за здійснення поділу майна в розмірі 734 736 (сімсот тридцять чотири тисячі сімсот тридцять шість) грн. Ухвалою суду від 22.02.2022 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 22.02.2022 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. В судовому засідані [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, заперечувала щодо вимог [PERSON] , не погодилась на грошову компенсацію. Окрім цього, зазначила, що визнання права власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , є безпідставною вимогою, оскільки ця частина і так належить останній, так як вони дану квартиру поділили на всіх членів сім`ї порівну, на підставі договору дарування №2602 від 07.10.2013. Представник [PERSON] підтримав вимоги позовної заяви, щодо вимог [PERSON] заперечував. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Так, судом вставнолено, що між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб 10 серпня 1993 року міським відділом РАЦС м. Мелітополя, про що було зроблено відповідний актовий запис № 851. Рішенням Подільського районного суду м.Києва у справі №758/8843/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу шлюб було розірвано 13.10.2021. За час спільного проживання сторони придбали у шлюбі наступне майно, яке перебуває у спільній власності: - 1/3 частина квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22909880000), загальною площею 105,9 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] і зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, б/н, виданого Головним управлінням житлового забезпечення, на підставі наказу №2133-С/КІ від 26.12.2012. Дана квартира перебуває у спільній частковій власності і належить на праві власності у рівних частках: по 1/3 частині повнолітнім дітям сторін [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування №2602 від 07.10.2013, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловим Р.В. Договір дарування був укладений на підставі взаємної згоди позивача та відповідача. Квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 129852180000), загальною площею 81,5 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу №533 від 10 червня 2015 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Т.С. на праві власності за [PERSON] . Так, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Також, варто вказати, що згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. На вимогу ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Ткачука О.С., суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М., в Ухвалі від 1 лютого 2017р. у справі 541/642/13-ц зазначила, що кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно ст. 71 СК України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям. У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Так, з врахуванням зазначених норм, оскільки сторони не можуть досягнули самостійної згоди щодо поділу майна, та [PERSON] не погоджується на грошову компенсацію запроповану [PERSON] , суд вважає, що спільне майно подружжя повинно бути поділено наступним чином, а саме: - визнати квартиру [ADDRESS] загальною площею 81,5 кв.м. [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; -в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 81,5 кв.м.; - в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 81,5 кв.м; З врахуванням зазначеного, на думку суду, такий розподіл майна по відношенню до сторін буде справедливими, відповідатиме інтересам осіб та не буде порушувати їх прав. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позовної заяви [PERSON] підлягають задоволенню, а вимоги [PERSON] підлягають задоволенню лише в частині визнання за ним права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 81,5 кв.м. Щодо вимоги про грошову компенсацію на користь [PERSON] , то вона не підлягає задоволенню, оскільки остання відмовилась від її отримання. Також, вимога [PERSON] щодо визнання за [PERSON] 1/3 частини квартири, загальною площею 105,9 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона і так володіє частиною даної квартири, а тому вимога позивача є взагалі безпідставною. Вимоги щодо визнання права власності та поділу частини даної квартири, як спільного майно подружжя сторонами не заявлялись. Відтак, вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial