Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

15 березня 2023 року Новопокровська селищна рада Чугуївського району Харківської області в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітніх дітей та стягнення на їх утримання аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка є матір`ю малолітніх [PERSON] та [PERSON] , в свідоцтві про народження яких відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідачка не працює, виплат не отримує, засобів для існування не має, позбавлена батьківських прав відносно двох старших дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 03.09.2018 року. Виявлено неналежні умови проживання: в будинку брудно та безлад, відсутнє світло, водопостачання, зірвана підлога, немає каналізації, відсутні дитячі меблі, на подвір`я в занедбаному стані: відкрита зливна яма, немає дверей на підвалі та вбиральні. Після народження в КНП «Обласна клінічна лікарня» 03 жовтня 2022 року двох дівчат, [PERSON] 28.10.2022 року виписана з лікарні з дочкою [PERSON] , а [PERSON] була залишена в лікарні для продовження лікування. У зв`язку із тим, що вдома у відповідачки нічого не було підготовлено для нагляду за новонародженою дитиною, сімейним лікарем було прийнято рішення покласти дитину до КНП Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1». В цю ж лікарню була поміщена й інша дитина [PERSON] за показниками здоров`я. Між тим відповідачка жодного разу не поцікавилася станом здоров`я дочок, не відвідує їх, не передає для дітей памперси, одяг, ліки тощо. Не змінила відповідачка й умови свого проживання. Враховуючи зазначене, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь виховного закладу, прийомних батьків, батьків-вихователів, опікунів/піклувальників, у родину, до якої діти будуть влаштовані. Представники позивача та третьої особи надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали в повному обсязі за заявленими підставами, просили їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася повторно, про час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог стст.128-130 ЦПК України, відзив на позов не надала. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 21 березня 2023 року ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито та призначено підготовче засідання. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 14 липня 2023 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження: серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідно (а.с.7-8). Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України від 02 грудня 2022 року відомості про батька дітей: [PERSON] (№ витягу 00037701065) та [PERSON] (№ витягу 00037701134) записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 11-12). Як вбачається з актів від 01.08.2022 року та від 28.10.2022 року обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання неналежні: у будинку відсутнє світло, зірвана підлога у двох кімнатах, відсутнє водопостачання, немає каналізації, розвалені сходи до будинку, дитячі меблі відсутні, санітарний стан житла незадовільний, у дворі все занедбано, влаштована відкрита зливна яма, на льоху та вбиральні відсутні двері. Умов для виховання дітей місячного віку взагалі не створено (а.с.17,23). У зв`язку з чим на запит КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» Новопокровською селищною радою Чугуївського району Харківської області було надіслано повідомлення про неможливість перебування народжених [PERSON] [INFO] дітей за місцем проживання та реєстрації відповідачки та необхідністю залишення дітей у відділенні постінтенсивного догляду та реабілітації новонароджених до вирішення питання щодо влаштування дітей до державного закладу на повне державне утримання(а.с.20). Згідно відповідей КНП Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» від 16.11.2022 за №01-01/532, №01-01/579 на запити Служби у справах дітей Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON] своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , які знаходяться у цьому закладі, не відвідує,станом їх здоров`я та розвитком не цікавиться, до закладу не телефонує, продукти дитячого харчування, одяг та ліки для дітей не приносила (а.с. 25-26). У зв`язку із вищезазначеними обставинами 07 грудня 2022 року були складені акти закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину , покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я відносно [PERSON] та [PERSON] (а.с.28-29). Відповідно до рішень виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 12.12.2022 року за № 218 та за № 217 надано малолітній [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування(а.с. 9-10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 830 від 24.02.2023 року відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За зазначеною адресою зареєстровані також [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.30). З наданих до суду матеріалів вбачається, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 03.09.2018 р. (справа № 636/4517/17, провадження №2/636/442/18) [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно двох старших дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.13-15). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який складено Новопокровською селищною радою Чугуївського району Харківської області 93/1 від 09.02.2023 року, твстановлено, що усунення від виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] по відношенню до її малолітніх дітей має місце, тому визнано за доцільне позбавити її батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.32-34). Суд погоджується з таким висновком, оскільки він відповідає дослідженим вище доказам. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що [PERSON] у порушення вимог статті 150 СК України свідомо нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо своїх малолітніх дітей, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, то суд вважає, що такі вимоги також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, силу вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3- 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, в ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: approved