Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

12 жовтня 2016 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання недійсною Додаткової угоди від 06 грудня 2011 року до Договору майнових прав №С 158-К2_ИП від 25 жовтня 2010 року та Договору відступлення права вимоги від 05 грудня 2011 року з [PERSON] . В обґрунтування позову вказали, що 19 червня 2013 року Ірпінським міським судом Київської області та 15 жовтня 2013 року Апеляційним судом Київської області по справі 367/1605/13-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «ABEPC-CITI» про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] будо визнано право власності на квартиру за [PERSON] . В зв?язку з цим, позивач вважає за необхідне в судовому процесі встановити факт недійсності Додаткової угоди від 06 грудня 2011 року до Договору купівлі-продажу майнових прав №C 158- К2_ИП від 25 жовтня 2010 року та Договору відступлення права вимоги від 05 грудня 2011 року, на підставі яких було визнано право власності на квартиру за [PERSON] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2016 року відкрито провадження у справі під головуванням судді Кухленко Д. С. 05 травня 2017 року у зв`язку із закінченням строку здійснення повноважень судді Кухленка Д.С. після автоматичного розподілу автоматизованою системою документообігу справу прийнято до розгляду суддею Пархоменко О. В.. 03 березня 2020 року після звільнення судді Ірпінського міського суду Київської області [PERSON] у відставку після автоматичного розподілу автоматизованою системою документообігу справу було прийнято провадження до свого розгляду суддею Шестопаловою Я.В. та призначено до підготовчого судового засідання 28 квітня 2020 року. 10 вересня 2020 року судом на підготовчому засіданні задоволено клопотання позивача та витребувано у ТОВ «Аверс-Сіті» оригінал договору відступлення права вимоги від 05 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] до боржника ТОВ «Аверс-Сіті». 28 вересня 2020 року відповідач ТОВ «Аверс-Сіті» надав пояснення, в яких повідомив, що не має можливості надати суду оригінал договору відступлення права вимоги від 05 грудня 2011 року, оскільки такий договір не підписувався у зв`язку з чим ТОВ «Аверс-Сіті» не має оригіналу такого договору (том 1 а.с. 148). ТОВ «Аверс-Сіті» просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог (том 1 а.с. 81,82). Проте, відповідач ТОВ «Аверс-Сіті» змінив позицію, і відповідно до Заяви про визнання позову від 26 червня 2019 року позов [PERSON] визнав повністю та просив проводити розгляд справи без участі ТОВ «Аверс-Сіті» (том 1 а.с. 105). Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався. В лютому 2022 року від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій з посиланням на належність способу захисту за Постановою Великої Палати Верховного суду 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц просив визнати неукладеними Додаткову угоду від 06 грудня 2011 року до Договору купівлі-продажу майнових прав № С 158-К2_ИП від 25 жовтня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕРС-СІТІ», [PERSON] та [PERSON] ; а також Договір відступлення права вимоги від 05 грудня 2011 року між [PERSON] , [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕРС-СІТІ» щодо прав вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав № С 158-К2_ИП від 25 жовтня 2010 року. Судом прийнято задоволено заяву про зміну предмету позову та надано можливість відповідачам подати відзив на змінену позовну заяву. Відповідачі ТОВ «Аверс-Сіті» та [PERSON] правом на подання відзиву не скористалися. 20 січня 2023 року судом закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 25 вересня 2023 року сторони не з`явилися, про дату і час засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача до судового засідання подав до канцелярії суду клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Змінені позовні вимоги підтримав. Відповідач ТОВ «Аверс-Сіті» у засідання 25 вересня 2023 року не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] у засідання 25 вересня 2023 року не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року по справі № 367/1605/13-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання права власності, визнано за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] , зобов`язано ТОВ «Аверс-Сіті» передати [PERSON] технічну документацію (технічний паспорт) на об`єкт нерухомості\~квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року апеляційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» відхилено, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» задоволено частково, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2014 року позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання права власності залишено без розгляду. 09 жовтня 2015 року позивач [PERSON] з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 жовтня 2015 року та отриманого після цього тексту рішень по справі № 367/1605/13-ц дізнався про те, що [PERSON] був визнаний власником квартири і своє право на неї підтверджував укладеним з [PERSON] . Договором відступлення права вимоги від 05 грудня 2011 року та Додатковою угодою до Договору купівлі-продажу майнових прав № С 158-К2_ИП від 25 жовтня 2010 року. Позивач [PERSON] зазначав, що не був учасником вказаних договорів, їх підписали без його участі, він не був учасником судового процесу у справі № 367/1605/13-ц, і не міг знати про ці угоди. В частині 1 статті 202 Цивільного кодексу України наведене визначення поняття правочин, який визначається як дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 203 Цивільного кодексу України визначено основні критерії чинності правочину, до яких відносяться: -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; -правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Аналогічна позиція міститься у правових висновках у Постанові від 16.06.2020 Великою Палатою Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц, та Постанові Верховного Суду від 22.10.2020 року у справі № 925/271/18. З огляду на ту обставину, що для укладення Додаткової угоди від 06.12.2011 року до Договору купівлі-продажу майнових прав № С 158-К2_ИП від 25.10.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕРС-СІТІ», [PERSON] та [PERSON] , та Договору відступлення права вимоги від 05.12.2011 року між [PERSON] , [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕРС-СІТІ» щодо прав вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав № С 158-К2_ИП від 25 жовтня 2010 року, не було дійсного волевиявлення позивача [PERSON] , спрямованого на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочини не були ним підписані, вважаю, що зазначені правочини є неукладеними з дати вказаної них. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). За змістом ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України\~визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Частиною 4\~ст.\~81\~ЦПК України\~унормовано,\~що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.263ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що в інших спосіб позивач не має можливості ефективно захистити своє порушене право, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу;\~\~2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;\~\~3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;\~\~4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 1,2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову-на відповідача;\~\~2)у разі відмови в позові -на позивача;\~\~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір 551,20 гривень. Оскільки судом задоволено позов, судовий збір в рівних частинах, в сумі 275,60 гривень, покладається на відповідачів.

Outcome: approved