Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Процик В.В., звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. 12.05.2015 чоловік позивача [PERSON] отримав ордер на право зайняття із сім`єю жилої площі у гуртожитку [ADDRESS] у складі сім`ї з п`яти чоловік: [PERSON] користувач; [PERSON] дружина; [PERSON] син; [PERSON] дочка дружини; [PERSON] син дружини. З 2015 року і по теперішній час кількість осіб, зареєстрованих у цьому житлі, не змінилася. З 20.12.2019 чоловік позивача [PERSON] залишив сім`ю, забрав всі свої особисті речі (одежу, взуття, засоби особистої гігієни тощо) та змінив місце проживання, почавши проживати з іншою жінкою. Із часу залишення свого зареєстрованого місця проживання і по теперішній час [PERSON] проживає у нової жінки за адресою: [ADDRESS] . Протягом 2020-2022 років та шести місяців 2023 року відповідач не брав участі в утриманні їх кімнати, не надавав кошти на проведення ремонту цього житла, не сплачував житлово-комунальні послуги, які нараховуються на всіх зареєстрованих осіб. На теперішній час у цій кімнаті проживає лише позивач та її син [PERSON] , у той час як відповідач більше шести місяців не проживає за зареєстрованим місцем проживання, що можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають по сусідству та обізнані про стан справ у сім`ї позивача. На думку позивача, [PERSON] втратив право користування вказаним житлом, оскільки він більше не є членом сім`ї наймачів, виселившись із нього добровільно та не маючи наміру в майбутньому проживати в ньому, позаяк вже понад три роки відповідач не проживає у спірному житлі. Водночас позивач, у зв`язку зі збереженням за колишнім членом сім`ї права користування спірним житловим приміщенням та реєстрації його проживання в ньому, позбавлена можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, що вираховуються в залежності від кількості зареєстрованих за цією адресою осіб. З огляду на викладені обставини позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, а також стягнути з нього на користь позивача понесені нею судові витрати. 10.07.2023 суддею було відкрите провадження у зазначеній цивільній справі та визначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 21). 31.07.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечував проти позову та зазначив, що з 2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (який на теперішній час не розірваний), від якого вони мають сина [PERSON] , 2005 р.н. У 2005 році відповідачу як працівнику КП НМР «ЖКО» разом із членами сім`ї, а саме позивачем [PERSON] , її дітьми від інших шлюбів [PERSON] та [PERSON] , а також їх спільного сина [PERSON] , була надана житлова площа у гуртожитку [ADDRESS] . Ще до надання їм для проживання вказаної житлової площі у них із позивачем почали складатися неприязні відносини, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння і сварки, у зв`язку з чим відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст. 1732 КУпАП. Спільне проживання з позивачем стало неможливим, тому [PERSON] був вимушений у 2019 році перейти проживати до іншої жінки, однак у наданому йому житловому приміщенні залишилися його особисті речі та їх спільне майно. Він має ключі від вхідних дверей приміщення, особисто сплачує необхідні комунальні платежі (чеки про їх сплату у нього в наявності), позаяк особовий рахунок відкритий на нього, постійно відвідує житлове приміщення, проте не має можливості в ньому проживати через сталі неприязні стосунки з дружиною, зокрема оскільки кожне його відвідування приміщення завершується сваркою, що негативно впливає на психологічний стан їх спільного сина. У наданому сторонам житловому приміщенні не проживали та не проживають діти позивача, оскільки донька [PERSON] проживає у Польщі, а син [PERSON] проживає у м. Рівне, і останні не несуть будь-яких витрат на утримання цього житлового приміщення, позаяк відповідач один сплачує всі необхідні комунальні платежі. Щодо доданого позивачем до позову акту обстеження умов проживання від 31.05.2023 відповідач звернув увагу суду на ту обставину, що вказаний акт складений за заявою позивача з метою обстеження умов проживання їх неповнолітнього сина [PERSON] та не свідчить про непроживання відповідача у квартирі. Отже, на думку відповідача, його відсутність у житловому приміщенні, яке він постійно відвідує, пов`язана з поважною причиною, а саме неприязними стосунками з позивачем, а тому не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. На даний час відповідач досяг пенсійного віку, тобто є непрацездатним, а тому в подальшому не зможе набути чи придбати житло, оскільки не має іншого житла, на яке у встановленому законом порядку набув право користування, з огляду на що не втрачав інтерес до спірного житла. Таким чином, відповідач просив відмовити у задоволенні цього позову (а.с. 34-35). 07.08.2023 позивачем був наданий відповідь на відзив, в якому вона вказала, що викладені у відзиві факти не відповідають дійсності, оскільки з кінця грудня 2019 року і по теперішній час у неї з відповідачем жодного спілкування не було. Всі свої особисті речі, ручний та електроінструмент він забрав із собою. За місцем своєї реєстрації відповідач колись може і навідувався, однак ні їй, ні її дітям про це невідомо, а сам він їм про це не повідомляв. У своєму відзиві відповідач не надав жодного доказу перешкоджання нею можливості його проживання у житлі за місцем його реєстрації. Будь-яких відомостей того, що відповідач протягом останніх п`яти років звертався до правоохоронних органів чи суду з приводу порушення позивачем або членами її сім`ї його права проживання у зазначеному житлі, ним не надано. З огляду на це позивач вважає, що відповідач може бути визнаний судом таким, що втратив право користування відповідним жилим приміщенням (а.с. 43-44). У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та надали суду пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позовній заяві та відповіді на відзив. Крім іншого, позивач вказала, що сторони до теперішнього часу перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак останнього разу відповідач відвідував житло за місцем своєї реєстрації три роки тому. Якийсь час після того, як [PERSON] пішов від неї до іншої жінки, він сплачував квартплату, проте після підвищення її вартості припинив це робити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову та надали пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у відзиві на позов. Крім іншого, відповідач вказав, що конкретних перешкод у користуванні спірним житлом позивач йому не створює, проте він свого часу був змушений залишити це житло внаслідок скандалів, що виникали між сторонами, у зв`язку з чим наразі він проживає з іншою жінкою. Разом із цим будь-якого житла у власності він не має, і якщо його нові стосунки з якоїсь причини зіпсуються і він буде змушений піти, жити йому буде ніде, крім кімнати, в якій він зараз зареєстрований. Ордер на вказане житло видавався саме йому як працівнику КП НМР «ЖКО», де він працює по теперішній час, і у цьому житлі наразі знаходяться деякі його інструменти, одяг та взуття. Щодо втрати зацікавленості у цьому житлі, про що фактично йдеться у позові, то це не відповідає дійсності. Так, відповідач один-два рази на місяць навідується до цього житла, коли [PERSON] немає вдома, зокрема останнього разу він був там три-чотири тижні тому. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи за відсутності представника Виконавчого комітету Нетішинської міської ради, в якій також вказала, що третя особа не заперечує проти задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживала у гуртожитку [ADDRESS] разом із подружжям [PERSON] із 1998 по 2019 роки і свідок була їх сусідкою. Сторони проживали разом із дітьми за адресою: [ADDRESS] . У сторін регулярно виникали сварки через «п`янки-гулянки» відповідача, у зв`язку з чим останній якийсь час періодично не з`являвся вдома. Остаточно відповідач припинив проживання за вказаною адресою з кінця 2019 року, коли [PERSON] зателефонувала [PERSON] у сльозах і повідомила, що вони з чоловіком «посварилися-побилися». Зі слів [PERSON] свідку відомо, що за житлово-комунальні послуги за вказаною адресою відповідач не сплачує. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона з 1996 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . Також у цьому гуртожитку в іншій кімнаті проживали сторони, які перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбного життя сторін [PERSON] неодноразово розшукувала чоловіка, який кудись зникав, та знаходила його у інших жінок. Відповідач припинив проживання разом із позивачем з кінця 2019 року, коли пішов жити до іншої жінки, після чого його речей у їх кімнаті свідок більше не бачила. Позивач скаржилася [PERSON] , що [PERSON] не сплачує комунальні послуги за кімнату. Заслухавши сторони та їх представників, а також свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 02.07.2004 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9). 12.03.2015 на підставі спільного рішення адміністрації і профкому КП НМР «ЖКО» від № 25 від 09.12.2013 та № 14 від 12.09.2014, а також рішення комісії з питань використання житлової площі у гуртожитках, що перебувають у комунальній власності № 6 від 16.04.2014 та № 9 від 09.12.2014, [PERSON] , який працює у КП НМР «ЖКО», був виданий ордер на жилу площу у гуртожитку № 29/4, відповідно до якого відповідач отримав право на зайняття із сім`єю з п`яти чоловік жилої площі у гуртожитку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї увійшли: [PERSON] користувач; [PERSON] дружина; [PERSON] син; [PERSON] дочка дружини; [PERSON] син дружини (а.с. 7). Як зазначається в акті обстеження умов проживання від 31.05.2023, складеному Службою у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради на підставі заяви [PERSON] , неповнолітній [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] , де вони зареєстровані. Житло розміщене на першому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат. Житло знаходиться у гуртожитку з окремою кухнею та санвузлом, централізованим опаленням та водопостачанням. У помешканні чисто і охайно, наявні необхідні меблі, побутова техніка та електроприлади. Створені необхідні умови для виховання, розвитку та проживання неповнолітньої дитини, яка займає окрему облаштовану кімнату (а.с. 8). Згідно з інформацією з Реєстру територіальної громади, повнолітній син позивача [PERSON] , [INFO] , та неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 12). Із роздруківки з офіційного веб-сайту судової влади України вбачається, що Нетішинським міським судом Хмельницької області протягом 2013-2018 років п`ять разів розглядалися справи про адміністративні правопорушення стосовно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП (а.с. 13). Отже, із досліджених доказів судом було встановлено, що позивач набула право користування кімнатою за адресою: [ADDRESS] в якості члена сім`ї володільця житла [PERSON] , що визнавалося сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як зазначається у ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Сім`ю складають особи,\~\~які спільно проживають,\~пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ст. 3 Сімейного кодексу України). У ч. 2\~ст. 64 ЖК України\~зазначається, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї має також і особа, яка перестала бути членом сім`ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України). Статтею 8 Конвенції визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Гіллоу проти Сполученого королівства» від 24.11.1986), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (п. 36 рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00). Із дослідженого судом акту обстеження умов проживання від 31.05.2023, а також показань свідків [PERSON] та [PERSON] судом було встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] із кінця 2019 року, що сам відповідач не заперечував у судовому засіданні. Водночас із відзиву на позов на пояснень відповідача судом також було встановлено (позаяк доказів зворотного стороною позивача не надано), що [PERSON] , який не має іншого житла у власності, не проживає за вказаною адресою у зв?язку із конфліктними стосунками між сторонами, що склалися під час шлюбу, і внаслідок чого (крім іншого) спільне проживання сторін є неможливим. Так само позивач не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що вона вимушена нести додаткові витрати зі спати комунальних послуг у зв`язку із реєстрацією відповідача у кімнаті, де вона проживає, у той час як відповідач заперечував цю обставину, зазначаючи, що комунальні послуги він сплачує. Крім іншого, звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Тому з`ясування того, хто є власником або титульним володільцем спірного майна, має значення для вирішення цієї справи. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 757/849/2020, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Разом із цим судом було встановлено, що саме відповідач є титульним володільцем кімнати за адресою: [ADDRESS] , на ім`я якого і був виданий ордер на відповідну жилу площу як працівнику КП НМР «ЖКО». У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 29.08.2023 у справі № 910/5958/23 наголошується, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. За таких обставин, позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним жилим приміщенням згідно з діючим законодавством є безпідставними, а отже суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed