Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , з участю третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з ним, як батьком. Позов мотивує тим, що з 07 жовтня 2011 року по 24 липня 2023 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24 липня 2023 року. у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років, відносини погіршились, припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, дружина залишила сім`ю та сина. Практично з початку повномаштабної війни залишила Україну, виїхала на постійне місце проживання до Італії, наміру повертатись до України не має. Самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не підтримує з ним жодних зав`язків та спілкування. У зв`язку з зазначеними обставинами, звертався до Сихівської районної адміністрації, як до органу опіки та піклування, яка постановила висновок про фактичну відмову про визначення місця проживання сина з батьком, незважаючи на те, що йому не виповнилось ще 4 роки і він є єдиною його близькою людиною, тому змушений звертатися до суду за захистом права. Зазначає, що фактично мають місце обставини, при яких може ставитись питання про позбавлення відповідачки батьківських прав у відношенні до малолітнього сина, однак вважає за недоцільне втрачати правовий зв`язок сина з його мамою. Відмовляючи у визначенні місця проживання сина з ним, орган опіки та піклування не врахував та не надав оцінки тій обставині, що матір не може дистанційно приймати участь у вихованні сина повноцінно, оскільки перебуває за межами України, крім того, остання не бажає такого робити, при цьому жодних перешкод їй не чиниться. Просить врахувати, що має стабільний дохід, офіційно працевлаштований в Україні і має фінансову спроможність забезпечити гармонійний та всесторонній розвиток дитячої особистості, графік роботи є сталим та дозволяє приділяти достатньо уваги сину. Просить позов задоволити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити. Доповнив, що стосунки з дружиною були нормальні, допоки не почалась війна. З метою безпеки, відповідачка з сином поїхала до країни Італія, де прожила з сином біля року, а в лютому 2023 року приїхала до України, щоб повернути сина. Син був в незадовільному стані, не вмів елементарних робити речей для свого віку, не розмовляв, не навчений був на горщик, мав проблеми зі здоров`ям, не знав нормального харчування, яке відповідало його віку та інше. Дружина не цікавиться життям сина, не приймає участі у його розвитку та вихованні. Перешкод у спілкуванні не чинить, однак відповідачка зазначила, що планує забрати дитину через два роки, коли облаштується в Італії, оскільки до України на постійне місце проживання не планує повертатися. Просив позов задоволити, визначити місце проживання сина з батьком. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась про таке належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення суду не надала, однак скористалась правом на правову допомогу та висловила своє відношення до позову шляхом надання відзиву та участі свого представника в судовому засіданні. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позов заперечив, просив у його задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві. Доповнив, що обставини викладені у позові не відповідають дійсності, є голослівними. Дійсно, матір дитини проживає у Італії, через те, що важко облаштувати свій побут та роботу, влаштувати та соціалізувати дитину у чужій країні, в комплексі усіх обставин, їй виявилось не посильно, тому прийняла рішення і привезла сина до батька. Однак, намагається спілкуватися з дитиною через батька, цікавитись його життям, розвитком, а після облаштування побуту в Італії, планує забрати дитину проживати закордоном. Крім того, просив врахувати, що позивач разом з сином проживають у квартирі [PERSON] , тому доцільності визначати місце проживання сина з батьком не вбачає. Просив у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні допитувались свідки [PERSON] , яка є нянею дитини з лютого 2023 року, та [PERSON] співробітник позивача у студії звукозапису, яка знаходиться у приміщенні квартири, де позивач проживає разом із сином. Обоє підтвердили незадовільний стан дитини, коли матір повернула сина в Україну батькові, його проблеми розвитку, здоров`я, адаптації до соціуму та навиків. Обоє ствердили, що не бачили зацікавленості матері у житті та розвитку сина і такі обставини їм невідомі, хоч няня перебуває постійно з [PERSON] , коли він не в садку, а [PERSON] тричі на тиждень приходить до студії звукозапису, відповідно до квартири, де проживають [PERSON] та його син. Станом на день розгляду справи, констатують покращений стан здоров`я та розвитку дитини, адаптації до соціуму та інші успіхи у [PERSON] , його прив`язаність до батька, вираження емоцій до оточуючих, успіхи у розвитку мовлення та інше. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явилась, хоча про таке повідомлялась належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомила, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що на час надання висновку не вбачали існування спору між сторонами, оскільки [PERSON] через консула надала згоду на визначення місця проживання з батьком, тому доцільності у визначенні такого не вбачали. Однак, дитині створені належні умови, у квартирі зроблено ремонт, є необхідні меблі та побутова техніка, помешкання в охайному стані, дитина забезпечена усім необхідним, для неї облаштована окрема кімната. 25 серпня ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено таку в підготовче судове засідання на 12 вересня 2023 року. Ухвалою суду від 12 вересня підготовче судове засідання відкладено до 19 вересня 2023 року, витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону. 19 вересня 2023 року в підготовчому судовому засіданні продовжено перерву до 27 вересня 2023 року для подання сторонами доказів, за їх клопотанням. Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду на 06 жовтня 2023 року. Заслухавши позивача,\~представника відповідачки,\~допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2011 року, який в подальшому, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24 липня 2023 року розірвано. У шлюбі у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Як встановлено в процесі розгляду справи 27 березня 2022 року через повномаштабне вторгнення РФ в Україну, [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] виїхала з України до Республіки Італія. 13 лютого 2023 року відповідачка повернулась з сином до України, а 14 лютого 2023 року знову перетнула кордон України на виїзд, про що свідчить відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, яка міститься в матеріалах справи. Сторони в судовому засіданні ствердили, що [PERSON] перебуває в Італії, причиною повернення малолітнього сина [PERSON] до України на виховання батьку, з пояснень її представника, стало те, що відповідачка бажає влаштуватись на роботу, щоб допомогти фінансово сину та забезпечити безпечне дитинство, а з малолітньою дитиною їй важко облаштуватись в чужій країні, налагодити побут, роботу, забезпечити дитину необхідним розвитком, відвідуванням дитячого садка та інше. Станом на день розгляду справи [PERSON] офіційно працевлаштована гувернанткою у Італії. Через деякий час відповідачка планує забрати сина проживати до Італії, коли облаштується стабільний дохід та побут. Як встановлено в судовому засіданні, зокрема, з пояснень допитаних в судовому засіданні свідків, досліджених матеріалів справи 21 лютого 2023 року неврологом дитячої клініки «Веселка» [PERSON] проведено огляд [PERSON] та встановлено у нього мінімальна мозкова дисфукція, специфічні порушення мови та мовлення, поведінкові розлади, про що свідчить довідка про огляд, яка міститься в матеріалах справи. Крім того, у цій ж клініці 23 лютого 2023 року проведено огляд психологом [PERSON] малолітнього [PERSON] та встановлено, що дитина уникає погляду, не прагне контакту, інструкції розуміє частково, не виконує їх, орієнтація поверхнева, знижені пізнавальні інтереси, не використовує допомогу, вибіркова увага, мнестичні процеси знижені, обсяг знань та уявлень не достатній, педзанедбаний, соцзанедбаний, мислення ситуативне, липке, виявляються порушення соцвзаємодії та комунікації, мовлення на рівні недиференційованих звукокомплексів, інертні психічні процеси, збіднені емоції, схильний до невротичних проявів, протесних реакцій, мотиваційно-вольова сфера не сформована, продуктивність знижена. 23 вересня 2023 року проведено огляд малолітнього [PERSON] сімейним лікарем поліклініки «Веселка» Мацько Ю., відповідно до якого психологічний стан дитини значно покращився, іде на контакт з лікарем гарно, зоровий контакт є, але не стійкий, помітна прив`язаність дитини до батька, з`явилось звернення «тато». В матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 05 липня 2023 року, відповідно до якого між матір`ю та батьком відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, тому вважають недоцільно визначати місце проживання [PERSON] з одним з батьків. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до обставин, викладених в позові та встановлено в судовому процесі, між сторонами наявний спір про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини\~(частини перша, друга статті 15 Закону). Судом встановлено, що матір малолітнього [PERSON] [PERSON] виїхала до Республіка Італія у березні 2022 року. З лютого 2023 року малолітній син проживає разом з батьком у м.Львові, який займається його вихованням та розвитком, лікуванням та соціальною адаптацією. З долученого скріншоту переписки між сторонами від 07-08 липня 2023 року вбачається, що матір розпитує про свого сина, просить скинути фотографії, вийти на відеозв`язок. Однак з такої не вбачається відмова чи заперечення батька, а в судовому засіданні не встановлено, що останній чинить відповідачці перешкоди у спілкуванні з сином. Суд зазначає, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами,\~адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки\~проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Позивач надав суду огляди спеціалістів лікарів малолітнього сина, з яких, зокрема, вбачається прихильність [PERSON] до батька [PERSON] . У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;\~\~\~\~по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04). Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд, дослідивши та оцінивши висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] із батьком [PERSON] , дійшов висновку про недостатність вказаного висновку як доказу у справі, оскільки в такому зазначено недоцільність визначення місця проживання дитини з будь-ким з батьків, оскільки між ними відсутній спір, але й викладеною інформацією у такому, не вбачається неможливості визначити місце проживання з батьком. Як зазначалось вище, в судовому засіданні, за участю представника відповідачки встановлено, що спір між батьками існує, про що свідчить відзив на позов, заперечення відповідачки та її представника. Орган опіки та піклування надав доказову базу про обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , акт та висновок оцінки потреб сім`ї, згідно з яким підтверджено належні умови проживання дитини з батьком. Іншого висновку органу опіки та піклування суду не надано. Верховний Суд у своїх висновках виходив з того, що при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, найкращі інтереси останніх мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися. Держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку. У постанові від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18, провадження\~№61-44680ск18, Верховний Суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №461/3144/17, в якій зазначено, що у справах про визначення місця проживання дитини є визначення місця проживання з кимось із батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №492/1702/15-ц вказано, що матеріально-побутові та житлові умови не є визначальною умовою для визначення місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сторонами не укладено договору про визначення місця проживання дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі №487/2001/19-ц зроблено висновок про те, що суд не може визначити місце проживання дитини з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. [PERSON] являється фахівцем з фізичної реабілітації у ТОВ медичному центрі «Веданта», за місцем праці характеризується з позитивної сторони, працює старанно, відповідально підходить до виконання своєї роботи, не порушував правил внутрішнього трудового розпорядку та умов трудового договору, у керівництва компанії користується довірою, працює продуктивно, відзначається загальною культурою та високими моральними якостями, про що свідчить довідка та характеристика ТОВ МЦ «Веданта», видані в лютому та вересні 2023 року, є офіційно працевлаштований та має сталий дохід, що підтверджується довідкою про доходи №23/02 від 23 лютого 2023 року, стан здоров`я підтверджується медичною довідкою №1359, обстеження проведено у ТОВ «Медікавер Україна» 26 вересня 2023 року. Вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини.\~Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Дослідивши докази, надані сторонами, опитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову та доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з його батьком [PERSON] , який займається його вихованням та розвитком, лікуванням, виконує повноцінно свої батьківські обов`язки, оглядом спеціалістів встановлено позитивну динаміку розвитку дитини за час проживання з батьком, його прихильність та прив`язаність до останнього, органом опіки та піклування встановлено належні умови для навчання, виховання та розвитку дитини. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved