Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.11.2019 року між ним та відповідачем була укладений договір позики у розмірі 2000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 15.04.2020 року. Повертати погодили через [PERSON] , оскільки він (позивач) є інвалідом та пересувається за допомогою коляски. Вказані кошти відповідач витратив на купівлю квартири. В подальшому відповідач виїхав за кордон на заробітки. В зазначений термін гроші йому повернуті не були, та лише 22.05.2020 року відповідач повернув йому частину боргу в розмірі 29\~999,00 грн, що еквівалентно 1099 доларів США, 08.07.2020 року повернув ще 14\~000,00 грн, що еквівалентно 513 доларів США. Зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення 388 доларів США, але борг повернуто не було. У самій розписці розмір процентів не був обумовлений, тому розмір процентів за користування коштами має бути нарахований на рівні облікової ставки НБУ, яка була на момент укладання позики у розмірі 15,5 %. З огляду на викладене, зазначає, що розмір процентів за період часу користування грошовими коштами: з 12.11.2019 по 12.05.2020 року буде складати 465 доларів США. Також 3 % річних від простроченої суми боргу складає 25 доларів США. Таким чином загальна сума заборгованості складає 878 доларів США та просить стягнути її з відповідача. Ухвалою суду від 29.06.2021 року було задоволено частково заяву позивача та накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 6246, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягав. Відповідач до\~судового засідання\~не з`явився,\~надав на\~адресу суду\~відзив,\~в якому\~зазначив,\~що позовні\~вимоги не\~визнає у\~повному обсязі.\~Вказує,\~що повністю\~повернув позивачу\~позику у\~розмірі 2292,51\~доларів США,\~що значно\~перевищує суму\~боргу,\~процентів та\~3\~%\~річних,\~що підтверджується\~відповідними квитанціями\~від 10.09.2019\~року у\~сумі 7800,00\~грн,\~07.09.2019\~ 2600\~грн,\~04.09.2019\~ 500\~грн,\~04.11.2019\~ 200\~грн,\~09.10.2019\~ 500\~грн,\~07.11.2019\~ 2000\~грн,\~23.09.2019\~ 800\~грн,\~09.10.2019\~ 3000\~грн,\~22.05.2020\~ 1036,24\~ЕUR,\~08.07.2020\~ 466,67\~ЕUR\~про перерахунок\~з його\~карти АТ\~КБ «ПриватБанк»\~ на\~карту позивача\~та [PERSON] .\~ Також\~вважає невірним\~нарахування позивачем\~3\~%\~річних від\~простроченої суми\~боргу з\~урахуванням двох\~платежів,\~оскільки він\~здійснив 8\~платежів,\~що підтверджені\~відповідною роздруківкою.\~Щодо стягнення\~з нього\~ 3\~%\~річних у\~розмірі 25\~доларів США\~зазначає,\~що граничний\~термін сплати\~за позикою\~не пізніше\~15.04.2020\~року,\~а не\~з моменту\~укладання розписки,\~тому з\~16.04.2020\~по 22.05.2020\~ -\~3%\~річних складає\~ 3,97\~доларів США;\~ з\~23.05.2020\~до 08.07.2020\~ 0,83\~доларів США.\~Також вказує,\~що облікова\~ставка НБУ\~з 16.04.2020\~складає 7,5\~%\~річних.\~Оскільки в\~розписці визначено\~строк погашення\~заборгованості до\~15.04.2020\~то проценти\~потрібно вираховувати\~з 16.04.2020 та їх\~сума складає 12,01 доларів США. Витрати на оплату вартості адвокатських послуг у розмірі 4500 грн, є недоведеними, оскільки вони підтверджуються листом- довідкою, а не належною квитанцією. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач всупереч положенням статті 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, викладених у письмових поясненнях, не подав суду клопотань щодо витребування будь-яких доказів, клопотань про проведення судового розслідування суду також не надходило, отже, факт існування боргу за розпискою не спростовано. Як вбачається з розписки від 12.11.2019 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти у розмірі, еквівалентному 2000 доларів США, для придбання квартири. Зобов`язався повернути кошти не пізніше 15.04.2020 року. Аналізуючи текст розписки, зміст позовних вимог та зміст відзиву на позовну заяву в їх сукупності, суд набуває висновку, що предметом позики стала сума 2000 доларів США. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставам виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Суд\~вважає доведеним\~той факт,\~що 22.05.2020\~року [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу в розмірі 29\~999,00 грн, а 08.07.2020 року -14\~000,00 грн, що станом на момент повернення сум, відповідно до довідки Нацбанку, складало еквівалентно 1099 доларів США та 513 доларів США відповідно. На обґрунтування своєї позиції відповідач надав суду роздруківки банківських операцій переведення грошових коштів на користь [PERSON] 2000, 500, 200, 500, 2600, 7800, 3000, 800 грн у період з 07.11.2019 року по 23.09.2019 року, а також про переведення на користь [PERSON] грошових коштів 08.07.2020 року в сумі 446,67 євро та 22.05.2020 року -1036,24 Євро. Статями 76\~ 79\~ЦПК України\~передбачено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. На думку суду, надані відповідачем роздруківки не є належними та достовірними доказами, оскільки не оформлені належним чином; не містять реквізитів банківської установи, номерів банківських рахунків між якими здійснювалися перекази; зі змісту роздруківок не можливо ідентифікувати відправника грошей та цільове призначення цих відправлень. В тексті розписки від 12.11.2019 року вказана домовленість сторін про те, що гроші будуть перераховуватися на рахунок [PERSON] . Проте, з постанови Апеляційного суду Донецької області від 21.04.2021 року вбачається, що у [PERSON] існували особисті боргові зобов`язання перед [PERSON] . З оглядом на зазначене, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він у повному обсязі сплатив [PERSON] \~ суму позики з відсотками, за їх недоведеністю, та, навпаки, вважає підтвердженим факт існування заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за сумою основного боргу у розмірі 388 доларів США, а тому, позовні вимоги про стягнення цієї суми є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Як було встановлено раніше, строком виконання зобов`язання сторони вказали 15.04.2020 року 22.05.2020\~року [PERSON] повернув [PERSON] \~ частину боргу в розмірі 1099 доларів США, а 08.07.2020 року - 513 доларів США Отже, 3 % річних щодо боргу розраховуються множенням суми боргу на кількість днів прострочення помноженої на 3, поділеної на 100 та поділеної на 365, що складає 20,44\~доларів США виходячи із розрахунку: період розрахунку: з\~15.04.2020\~року по 22.05.2020 року - 38 днів = 2 000 (сума боргу) ? 3% (процентна ставка) / 100% ? 38 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 6,23\~доларів. період розрахунку: з\~22.05.2020\~року по\~08.07.2020\~року - 48 днів 901 (сума боргу) ? 3 % (процентна ставка) / 100% ? 48 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 3,54\~ період розрахунку: з\~08.07.2020\~року по\~07.06.2021\~року - 335 днів = 388 (сума боргу) ? 3 % (процентна ставка) / 100% ? 335 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 10,67дол. Таким чином позовні вимог щодо стягнення з відповідача суми 3% річних знайшли своє часткове підтвердження в сумі 20,44 доларів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 536 ЦК України\~передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Отже відповідні проценти можуть бути сплачені лише в разі прямої вказівки про такий обов`язок у тексті укладеного договору, або за наявності відповідної норми законодавства. Далі, ч.1\~ст.1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд приймає до уваги, що предметом спірних договорів позики є іноземна валюта - долари США, та розмір одержання процентів їх умовами не передбачено. Так за змістом\~статті 1 ЗУ «Про Національний банк України»\~облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. Можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Крім того, актуальний правовий висновок про те, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові ВСУ від 16.08.2017 у справі №6-2667цс16. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої\~статті 1048 ЦК України\~не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою\~статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі правові висновки відображено в постанові ВП ВС від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц. Отже підстав для нарахування на суму позики в іноземній валюті відсотків за користування чужими коштами в розмірі облікової ставки НБУ, тим більше у подвійному її розмірі, на підставі ст. ст.\~536,\~1048 ЦК України, як вказує позивач у позові, не має, адже встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти нормами законодавства не передбачено, як і конвертація наданої в позику суми в національну валюту для подальшого нарахування відсотків в розмірі облікової ставки НБУ. Що стосується витрат на правову допомогу, то згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги № 12/02/ від 12.02.2021 року, ордер серії АІ № 1327310 від 26.12.2022 року, проте інших доказів (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) позивачем до суду не надано, тому суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача вказаних витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 431,27 грн.

Outcome: partial