Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

В квітні 2023 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, я якому просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за борговою розпискою від 20.08.2021 року у сумі 120 000,00 грн. та заборгованість за борговою розпискою від 06.10.2021 року у сумі 8000,00 грн., а всього 128 000,00 грн. та судовий збір. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 20.08.2021 [PERSON] дав в борг відповідачці грошові кошти у розмірі 128 000,00 грн.. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачка написала розписки, за умовами яких зобов`язалась повернути борг в розмірі 18 000,00 грн. в жовтні 2021 року, а всю іншу суму грошових коштів повертати щомісячно частинами на протязі трьох років. На момент подання позовної заяви відповідачка не виконала свого зобов`язання щодо повернення коштів за розпискою. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом захисту свого порушеного права з метою стягнення боргу з відповідачки. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Скрипник О.Г. від 27.04.2023 року справу № 758/4524/123 прийнято до провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, з якої вбачається, що він просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення в справі заочного рішення не заперечує. Відповідачка повторно не з`явилась у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 20.08.2021 відповідачка [PERSON] звернулась до позивача [PERSON] з проханням позичити кошти у сумі 128 000,00 грн. Позивач погодився позичити кошти відповідачці, після чого склали боргову розписку. На підтвердження передачі грошей відповідачка власноруч написала та передала позивачу розписки. З наявних в матеріалах справи розписок від 20.08.2021 року вбачається, що відповідачка [PERSON] зобов`язалась повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного в розписці строку. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (частина друга стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з частиною другою статті 625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не оспорено факт отримання від позивача позики, а тому сума заборгованості за таким перед позивачем становить 128 000,00 грн. Таким чином, оскільки відповідачка взятих на себе зобов`язань не виконала, не повернула позивачу борг, а тому з неї слід стягнути на користь позивача 128 000,00 гривень. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню в користь позивача судові витрати в розмірі 1280,00 грн. судового збору.

Outcome: approved