Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору і свої позовні вимоги мотивує тим, що з 16.06.2021 року між ним та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №4322426, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало йому кредит на суму 7000 грн. на строк 30 днів, стандартна процентна ставка за користування кредитними коштами 1,90% в день, знижена процентна ставка 1,425% в день. Вказує, що кредит надавався шляхом заповнення електронної заяви на отримання кредиту. Вважає, що при укладенні вказаного кредитного договору були порушені його права як споживача, а саме: йому не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, відсутнє будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення його з такою інформацією та з усіма умовами кредитного договору; в договорі відсутні умови про відповідальність кредитодавця та умови про припинення дії договору; сума штрафних санкцій становить більше 50%, що є несправедливою умовою; встановлена умовами кредитного договору черговість погашення заборгованості суперечить ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування»; відповідачем не повідомлено йому про умови та строки обробки його персональних даних. Посилаючись на викладене, вказує, що при укладенні кредитного договору було порушено ряд норм, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Закону України «Про захист персональних даних», а тому є всі підстави для визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту №4322426 від 16.06.2021 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19.06.2023 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі, судове засідання призначено на 26.09.2023 року. Позивач [PERSON] у поданій позовній заяві просить слухати справу без його участі. Відповідач ТОВ «Авентус Україна» про день та час слухання справи повідомлено належним чином, представник у судове засідання не з`явився. До суду надано відзив на позов (а.с.28-42), в якому просять відмовити у задоволенні позову, розгляд справи просять проводити без участі їх представника. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що 16.06.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №4322426, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало [PERSON] кредит на суму 7000 грн на строк 30 днів, стандартна процентна ставка за користування кредитними коштами 1,90% в день, знижена процентна ставка 1,425% в день, а споживач зобов`язувався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені вказаним договором (а.с.47-51). Як вбачається із змісту вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як вбачається із змісту вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Оспорюваний Кредитний договір було укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч.1 ст.3 вказаного Закону зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Кредитний договір між позивачем [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» укладено та підписано саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних та надсилаються та призначені для ідентифікації підписувала цих даних). Уклавши Кредитний договір, [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті ТОВ «Авентус Україна». Правила перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті ТОВ «Авентус Україна», та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач посилається на те, що положення договору щодо умов про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості, пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, є несправедливими, а отже кредитний договір має бути визнаний судом недійсним. Оскільки позивач здійснив реєстрацію на сайті ТОВ «Авентус Україна», ним було створено власний особистий кабінет, він здійснив вхід на сайт Товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та ним було подано заявку на отримання кредитних коштів, а тому можна дійти висновку, що укладення Кредитного договору повністю відповідало внутрішній волі позивача. Крім цього, перед подачею заявки на отримання кредиту, Клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами, Паспортом споживчого кредиту та відповідним примірним Кредитним договором, що розміщені на Веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладеною у цих Правилах, при цьому, він повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, згодою на обробку персональних даних, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів, що підтверджується скрін-шотом з єдиної офіційної інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства (а.с.76-77). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п?ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Пунктом 7.4. Договору встановлені штрафні санкції за невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язання щодо повернення суми кредитку та/або сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до п.п. 7.4.3 вказаного договору граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення споживачем зобов`язань за цим договором, обмежується сумою визначеного, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином пунктом 7.4. Договору встановлені гарантії кредитора стосовно належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, що закріплюються ЦК України, а позбавлення відповідача в цілому права на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором є неможливим. Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Як убачається з положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивача було введено в оману щодо змісту оспорюваного договору і він не міг вчасно визначитися з правомірністю його укладення, в тому числі вартістю кредитних послуг, наявністю комісій, пені, штрафів тощо. Судом не встановлено невідповідність умов укладеного кредитного договору вимогам чинного законодавства, чи обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним договором. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що товариством та позичальником при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, позичальником підтверджено шляхом проставлення електронного підпису, що він ознайомлений з умовами кредитування та згодний з ними, договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання вказаного кредитного договору недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доказів, які б спростували висновки суду, позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed