Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31..08.2023 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Безталанна Оксана Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, [PERSON] ) про скасування державної реєстрації припинення іпотеки і обтяження, поновлення запису про іпотеку і обтяження, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності . Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 26.06.2017р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим Антоном Олексійовичем, зареєстрований реєстрі за номером 417 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухомого майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ін.н. [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] номер РНОНМ 1282782212101 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35869027 від 26.06.2020р., запис про право власності/довірчої власності: 21108893, припинивши право власності за [PERSON] (ін.н. [NUMBER] ) на квартиру, розташовану в будинку [ADDRESS] . Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 03.10.2017р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Катериною Юріївною, зареєстрований в реєстрі за номером 5436 та скасувати Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ін.н. [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] номер РНОНМ 1282782212101 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37372764 від 03.10.2017р., запис про право власності/довірчої власності: 22625385, припинивши право власності за [PERSON] (ін.н. [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] номер РНОНМ 1282782212101. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 21.09.2023 представник позивачки - адвокат Чміль Ю.В. звернулася до суду з заявою про вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу в сумі 46000,00 грн. На обґрунтування заяви вказала, що який витрати розраховані таким чином: 1) \~ \~ \~ \~понесені витрати за договором про надання правової допомоги від 01.08.2022 в розмірі 10000,00 грн., яка включає в себе: ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів клієнтом, аналіз документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи (4 год.) - 6000,00 грн.; складання позовної заяви - 4000,00 грн. 2) \~ \~ \~ \~понесені витрати за договором про надання правової допомоги від 16.01.2023 в розмірі 36 000,00 грн, яка включає в себе: ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів клієнтом (наданими матеріалами судової справи), аналіз наданих документів, визначення перспективи справи, ознайомлення з судовою практикою (3 год) - 4500 грн., складання додаткових пояснень (5 год) - 7500 грн., складання заяви про залучення особи до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - 1500 грн., участь у судових засіданнях 22.02.2023 року, 21.03.2023 року, 24.04.2023 року, 30.05.2023 року, 06.07.2023 року - 12500,00 грн. Гонорар за прийняття рішення на користь клієнта - 10000, 00 грн. Відповідач і треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив таке. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із ч. 4 ст. 58 ЦК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Повноваження адвоката Чміль Ю.В. як представника позивачки підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством ордером від 01.12.2022 і договорами про надання правової допомоги № 01/08-22 від 01.08.2022 та від 16.01.2023 № 16/01-23. Додатками до договорів передбачена вартість правничої допомоги. Факт виконання договорів підтверджено актами про надання правової допомоги від 02.01.2023 на суму 10000,00 грн. та від 18.09.2023 на суму 36000,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19). Суд вважає, що понесені витрати на правничу допомогу підтверджені належним і допустимими доказами (ордером, укладеним договором, актом приймання-передачі виконаних послуг), тому вони приймаються судом до уваги. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1вищевказаного Закону). Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Згідно із ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021р. по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц). Оцінюючи витати на правничу допомогу на предмет критерію розумності їхнього розміру, відповідності, виходячи з конкретних обставин справи, судом встановлено, що в акті про надання послуг від 18.09.2023 зазначено про учать у п`яти судових засіданнях. Однак, як видно із матеріалів справи, представник позивачки брав участь у трьох судових засіданнях 22.02.2023, 30.05.2023 та 06.07.2023, інші засідання проведення без участі сторін. Тому суд бере до уваги витрати на правову допомогу частково (за ти засідання) - в сумі 7500,00 грн. Стосовно гонорару за прийняття рішення на користь клієнта, так званого «гонорару успіху» в розмірі 10000,00 грн. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 7072) (пункт 5.43 постанови). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підтяв для стягнення із відповідачів передбаченого договором між адвокатом і клієнтом «гонорару успіху» в розмірі 10000,00 грн. Отже, загальний розмір витрат, які беруться судом до уваги при розподілі становить 31000,00 грн. Суд вважає, що понесені позивачкою витрати на професійну правничу правову допомогу відповідають критеріям розумності та є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, та підтверджені належним доказами. Договором узгоджено, що за надання адвокатом правової допомоги у справі, клієнт оплачує адвокатові гонорар. Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, загальний розмір витрат, які підлягають розподілу в розмірі 31000,00 грн., суд вважає за можливе розподілити витати на правничу допомог таким чином. Позовні вимоги про визнання недійсними правочинів задоволені повністю (дві вимоги з чотирьох), у задоволення інших двох вимог - про скасування реєстрації про припинення іпотеки, обтяження, поновлення запису про іпетеку, обтяження відмовлено. Таким чином, враховуючи результату розгляду справи (часткове задоволення вимог), з відповідачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] підлягає стягненню витрати на правничу допомогу відповідно до задоволених вимог по 10333,33 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial