Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивач за позовом [PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Регіональний сервісний центр МВС у Вінницькій області, [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, мотивуючи власні вимоги тим, що 07 вересня 2013 року між позивачкою та третьою особою [PERSON] зареєстровано шлюб. 31 серпня 2018 року позивачкою придбано транспортний засіб Skoda Octavia, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см. Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №0541/2018/1085797, укладеним 31 серпня 2018 року між [PERSON] та позивачкою, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим 31 серпня 2018 року територіальним сервісним центром №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області та листом про надання інформації від 17 жовтня 2020 року №31/2/0541-Г-52/аз. Весь час ТЗ засіб знаходився у третьої особи [PERSON] , яка його ремонтувала та користувалася ним. 05 лютого 2019 року відповідачем ФОП [PERSON] підписано договір комісії 6688/19/005166 з невстановленою особою замість позивачки. 05 лютого 2019 року між відповідачами укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу 6688/19/005166. У той же день відповідач [PERSON] зареєстрував (перереєстрував) за собою ТЗ у ТСЦ 0541. Відповідно до Договору купівлі-продажу ТЗ відповідач ФОП [PERSON] продав відповідачу [PERSON] вищевказаний ТЗ за ціною 40 000 грн. 00 коп. Від продажу ТЗ позивачка грошових коштів не отримувала. У Договорі комісії в розділі VII «МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯ І РЕКВІЗИТИ СТОРІН», графі «КОМІТЕНТ», рядку «прізвище, ініціали, підпис уповноваженої особи) виконано підпис від імені позивачки іншою особою. Відповідно до Договору комісії відповідач ФОП [PERSON] зобов`язався за дорученням позивачки за комісійну виплату вчинити за рахунок останньої правочин щодо продажу ТЗ за ціною 40 000 грн. 00 коп. Однак позивачка не доручала відповідачу ФОП [PERSON] вчиняти продаж ТЗ, Договір комісії та акт огляду технічного стану транспортного засобу від 05 лютого 2019 року не підписувала. Відповідно до відзиву від 26.10.2021 року поданого Регіональним сервісним центром МВС у Вінницькій області, вказують, що згідно наявної інформації Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, що спірний автомобіль дійсно зареєстрований за [PERSON] . Також вказують, що Сервісний центр в своїй діяльності керується Порядком № 1388 від 07.09.1998 року та іншими чинними законодавчим актами. Підставою для перереєстрації транспортного засобу в ТСЦ № 0541 05.02.2019 року звернувся новий власник [PERSON] та на підставі наданих документів передумов для відмови у здійсненні перереєстрації транспортного засобу або вимагати інші документи у власника, в працівників ТСЦ не було. З огляду на вказане вважають, що в даному випадку відповідальність за достовірність даних зазначених в договорі та за дотриманням його істотних умов несе комісіонер. Відповідно до\~відзиву від\~22.11.2021\~поданого адвокатом\~Покоєвичем А.О.\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~вбачається,\~що позовні\~вимоги не\~визнаються,\~в задоволені\~позову просять\~відмовити у\~повному обсязі\~та стягнути\~витрати на\~правову допомогу\~в розмірі\~6\~581,62\~грн.\~Також вказується,\~що у\~даному випадку\~відповідальність за\~достовірність даних,\~зазначених у\~договорі та\~за дотримання\~його істотних\~умов несе\~Комісіонер.\~ У\~зв`язку із\~цим працівники\~ТСЦ №0541\~РСЦ МВС\~у Вінницькій\~області діяли\~в межах\~та у\~спосіб,\~що передбачені\~законодавством України.\~Стосовно перереєстрації\~ТЗ,\~варто зазначити,\~що питання,\~випадки та\~порядок скасування\~державної реєстрації\~ТЗ регламентована\~пунктом 40\~Порядку 1388:\~Державна реєстрація\~(перереєстрація),\~зняття з\~обліку транспортних\~засобів скасовується: на підставі документів, що підтверджують установлення факту знищення, підробки або зміни ідентифікаційного номера транспортного засобу, номера двигуна або заміни без відповідного дозволу номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу; на підставі відомостей про транспортний засіб, що перебуває під дією обтяжень, або у разі подачі документів, інформація в яких не відповідає відомостям відповідних державних реєстрів; у разі визнання недійсним правочину, на підставі якого проводилася державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортного засобу; на підставі рішення суду; у разі встановлення факту підроблення митних документів або нездійснення митного оформлення транспортного засобу. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 квітня 2021 року у справі «СПРАВА ФРЕНКЕЛЬ ТА ІНШІ ПРОТИ РОСІЇ» усталеній практиці ЄСПЛ сформував позицію, за якої добросовісні набувачі майна, яке по ланцюжку переходило від однієї особи до іншої на підставі підробних документів, не повинні нести тягар наслідків за недогляд з боку органів влади. Адже всі ці операції контролювались органами влади, які здійснювали державну реєстрацію майна - і які не перевірили ані дійсність поданого підробного рішення суду, ані укладення договору купівлі-продажу із реальною живою особою. Уряд послався на те, що заявники мали право подати позови про відшкодування шкоди до продавців квартир (осіб, які оформили на себе право власності по підробним документам). ЄСПЛ відхиляє ці доводи і зазначає, що відповідні суми, які гіпотетично могли б бути відшкодовані на користь заявників, могли бути враховані під час обрахунку шкоди, завданої заявника порушенням норм Конвенції - але перспектива отримати таке відшкодування загалом не заперечує факту порушення державою положень Конвенції. Аналогічна позиція викладена в рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 06 квітня 2021 року у справі «СПРАВА ЗАДОРОЖНОГО ТА ІНШИХ ПРОТИ РОСІЇ». Отже, відповідач є належним набувачем, так як органи державної влади здійснили необхідну перевірку наданих документі для переєстрації транспортного засобу на відповідача [PERSON] . Також, зазначають,, що позивач чітко зазначає з часу придбання транспортного засобу 13.08.2018 вказаний автомобіль перебував в користуванні подружжя третьої сторони і знятий з реєстрації 05.02.2019 і позов поданий 22.09.2021 та станом на сьогодні будь які кримінальні провадження щодо викрадення транспортного засобу відсутні, окрім позовних проваджень щодо поділу майна між подружжям та отримання відповідних компенсацій, що підтверджує законність відчуження транспортного засобу. \~ \~ \~ \~Відповідно до відзиву поданого 13.12.2021 року ФОП [PERSON] вбачається, що заявлені позовні вимоги не визнаються та в задоволені позову просять відмовити у повному обсязі. Пояснюють, що 5 лютого 2019 року між ним та [PERSON] був укладений договір комісії №6688/19/005166. \~ \~ \~ \~Даний договір комісії був укладений в простій письмовій формі та був підписаний ним та громадянкою [PERSON] , особу якої було встановлено відповідно до пред`явленого нею паспорту громадянки України. Відповідно до умов договору він взяв на себе зобов`язання за дорученням [PERSON] за комісійну плату вчинити за рахунок [PERSON] від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 Податкового кодексу України): марка, модель SKODA OCTAVIA ХЕТЧБЕК-В, 2010 року випуску, колір ЧОРНИЙ, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 31.08.2018 року (надалі - Транспортний засіб або ТЗ) за ціною, не нижче узгодженої Сторонами, а саме: 40000 грн. Згідно пункту 1.2. договору належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим Договором вважається вчинення Комісіонером правочину (укладання договору купівлі-продажу із покупцем) щодо продажу ТЗ в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Зазначені обов`язки Комісіонера вважаються виконаними з моменту набрання чинності відповідним правочином. Пунктом 1.6. договору визначено, що договір відповідно до якого Комісіонер продає третім особам ТЗ, не підлягає узгодженню та візуванню Комітентом. 5 лютого 2019 року ним на виконання взятих на себе зобов`язань договором комісії, здійснено продаж вище зазначеного автомобіля громадянину [PERSON] про, що між ними був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу 6688/19/005166. Спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу був укладений в простій письмовій формі та підписаний відповідачем та громадянином [PERSON] . Виходячи з вище зазначеного належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у позивачки було відсутнє волевиявлення на відчуження спірного автомобіля нею не надано. Твердження позивачки про те, що підписи від її імені як власника автомобіля на договору комісії здійснювала інша особа, не доводить факт, що вона не підписувала документи на відчуження автомобіля. Ураховуючи предмет та підстави заявленого позову, твердження позивачки про те, що підпис у договору комісії виконано не нею, а іншою особою, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису у договорі комісії має визначальне значення для встановлення обставин справи, та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом. Обов`язок доказування невідповідності підпису [PERSON] на договорі комісії процесуальний закон покладає на позивачку, а тому саме вона зобов`язана це доводити, зокрема у спосіб, визначений законом. Відтак твердження позивачки про відсутність вільного волевиявлення [PERSON] на укладання оспорюваного договору є необгрунтованими та не доведеними, оскільки як зазначалось раніше ФОП [PERSON] укладаючи спірний договір купівлі-продажу діяв відповідно до взятих на себе зобов`язань договором комісії. \~ \~ \~ \~Як вбачається з відповіді на відзив від 13.12.2021 року поданого адвокатом Головчуком В.А. в інтересах [PERSON] що з викладеними обставинами позивачка не погоджується та вважає їх необґрунтованими. Відповідач ФОП [PERSON] у відзиві стверджує, що договір комісії 6688/19/005166 від 05 лютого 2019 року (далі за текстом Договір комісії) був укладений з відповідачкою. Проте, у своїй заяві свідка від 23 листопада 2021 року наданій суду відповідач ФОП [PERSON] вказує, що не пам`ятає чи зверталася позивачка до нього особисто з проханням здійснити продаж транспортного засобу Skoda OCTAVIA, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см. Також, відповідач ФОП [PERSON] у своїй заяві свідка вказує, що не пам`ятає чи підписувався позивачкою Договір комісії у його присутності. Одночасно, у Заяві свідка зазначається, що кошти від продажу ТЗ передані позивачці, але не вказується ким та коли відбувалася передача коштів і якими письмовими доказами це підтверджується. Вказані у відзиві обставини не відповідають дійсності, так як весь час ТЗ засіб знаходився у третьої особи [PERSON] , яка його ремонтувала та користувалася ним. 05 лютого 2019 року відповідачем ФОП [PERSON] підписано Договір комісії з невстановленою особою замість позивачки. Для доведення вказаної обставини стороною позивача заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для встановлення чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі комісії №6688/19/005166 від 05 лютого 2019 року в розділі VII «МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯ І РЕКВІЗИТИ СТОРІН», графі «КОМІТЕНТ», рядку «прізвище, ініціали, підпис уповноваженої особи) [PERSON] , чи іншою особою. 05 лютого 2019 року між відповідачами укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу 6688/19/005166. У той же день відповідач [PERSON] зареєстрував (перереєстрував) за собою ТЗ у територіальному сервісному центрі №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області. Відповідно до Договору купівлі-продажу ТЗ відповідач ФОП [PERSON] продав відповідачу [PERSON] ТЗ за ціною 40 000 грн. 00 коп. Від продажу ТЗ позивачка грошових коштів не отримувала. \~ \~ \~ \~Викладені вище обставини стали підставою для звернення з позовом до суду, та якими позивач просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу 6688/19/005166, укладений 05 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію (перереєстрація) за [PERSON] транспортного засобу Skoda Octavia, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см., здійснену 05 лютого 2019 року територіальним сервісним центром №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області; витребувати у [PERSON] транспортний засіб Skoda Octavia, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см., шляхом вилучення у [PERSON] і передачі [PERSON] : транспортного засобу Skoda Octavia, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см.; ключів від транспортного засобу Skoda Octavia, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см. Представник позивача в особі адвоката Головчука В.А. позов підтримує та просить задовільнити. Суду показав, що 07 вересня 2013 року між позивачкою та третьою особою [PERSON] було зареєстровано шлюб. 31 серпня 2018 року позивачкою було придбано транспортний засіб Skoda Octavia, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см. Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №0541/2018/1085797, укладеним 31 серпня 2018 року між [PERSON] та позивачкою, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим 31 серпня 2018 року територіальним сервісним центром №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області та листом про надання інформації від 17 жовтня 2020 року №31/2/0541-Г-52/аз. Весь час ТЗ засіб знаходився у [PERSON] . В подальшому позивачка дізналася що 05 лютого 2019 року відповідачем ФОП [PERSON] було підписано договір комісії 6688/19/005166 з невстановленою особою замість позивачки. 05 лютого 2019 року між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу 6688/19/005166. У той же день відповідач [PERSON] зареєстрував (перереєстрував) за собою ТЗ у ТСЦ 0541. Відповідно до Договору купівлі-продажу ТЗ відповідач ФОП [PERSON] продав відповідачу [PERSON] вищевказаний ТЗ за ціною 40 000 грн. 00 коп. Від продажу ТЗ позивачка грошових коштів не отримувала. У Договорі комісії в розділі VII «МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯ І РЕКВІЗИТИ СТОРІН», графі «КОМІТЕНТ», рядку «прізвище, ініціали, підпис уповноваженої особи) виконано підпис від імені позивачки іншою особою. Відповідно до Договору комісії відповідач ФОП [PERSON] зобов`язався за дорученням позивачки за комісійну виплату вчинити за рахунок останньої правочин щодо продажу ТЗ за ціною 40 000 грн. 00 коп. Однак позивачка не доручала відповідачу ФОП [PERSON] вчиняти продаж ТЗ, Договір комісії та акт огляду технічного стану транспортного засобу від 05 лютого 2019 року не підписувала. Враховуючи вказане позивачка звернулася до суду та просить визнати вказаний договір недійсним та повернути їй транспортний засіб, скасувавши його неправомірну реєстрацію. Представник відповідача ФОП [PERSON] адвокат Зінченко А.А. в задоволені позову просив відмовити, суду показав, що 5 лютого 2019 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір комісії №6688/19/005166. Даний договір комісії був укладений в простій письмовій формі та був підписаний ним та громадянкою [PERSON] , особу якої було встановлено відповідно до пред`явленого нею паспорту громадянки України. Відповідно до умов договору він взяв на себе зобов`язання за дорученням [PERSON] за комісійну плату вчинити за рахунок [PERSON] від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу модель SKODA OCTAVIA ХЕТЧБЕК-В, 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] зареєстрований за власником за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме: 40000 грн. 5 лютого 2019 року ним на виконання взятих на себе зобов`язань договором комісії, було здійснено продаж вище зазначеного автомобіля громадянину [PERSON] про, що між ними був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу 6688/19/005166. Спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу був укладений в простій письмовій формі та підписаний відповідачем та громадянином [PERSON] . Виходячи з вище зазначеного належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у позивачки було відсутнє волевиявлення на відчуження спірного автомобіля нею не надано. Твердження позивачки про те, що підписи від її імені як власника автомобіля на договору комісії здійснювала інша особа, не доводить факт, що вона не підписувала документи на відчуження автомобіля. Ураховуючи предмет та підстави заявленого позову, твердження позивачки про те, що підпис у договору комісії виконано не нею, а іншою особою, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису у договорі комісії має визначальне значення для встановлення обставин справи, та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом. Обов`язок доказування невідповідності підпису [PERSON] на договорі комісії процесуальний закон покладає на позивачку, а тому саме вона зобов`язана це доводити, зокрема у спосіб, визначений законом. Відтак твердження позивачки про відсутність вільного волевиявлення [PERSON] на укладання оспорюваного договору є необгрунтованими та не доведеними, оскільки як зазначалось раніше ФОП [PERSON] укладаючи спірний договір купівлі-продажу діяв відповідно до взятих на себе зобов`язань договором комісії. Представник відповідача [PERSON] в особі адвоката Покоєвича А.О. також в задоволені позову просив відмовити, суду показав що автомобіль який є предметом позову був набутий його довірителем добросовісно. Про обставини укладення комісійного договору йому нічого відомо не було. Транспортний засіб він набув як добросовісний набувач і вилученим він у нього бути не може. Крім того зазначив що відповідальність за\~достовірність даних,\~зазначених у\~договорі та\~за дотримання\~його істотних\~умов несе\~Комісіонер.\~ У\~зв`язку із\~цим працівники\~ТСЦ №0541\~РСЦ МВС\~у Вінницькій\~області діяли\~в межах\~та у\~спосіб,\~що передбачені\~законодавством України.\~Стосовно перереєстрації\~ТЗ,\~вказав,\~що питання,\~випадки та\~порядок скасування\~державної реєстрації\~ТЗ регламентована\~пунктом 40\~Порядку 1388:\~Державна реєстрація\~(перереєстрація),\~зняття з\~обліку транспортних\~засобів скасовується:\~на підставі\~документів,\~що підтверджують\~установлення факту\~знищення,\~підробки або\~зміни ідентифікаційного\~номера транспортного\~засобу,\~номера двигуна\~або заміни\~без відповідного\~дозволу номерної\~панелі з\~ідентифікаційним номером\~транспортного засобу;\~на підставі\~відомостей про\~транспортний засіб,\~що перебуває\~під дією\~обтяжень,\~або у\~разі подачі\~документів,\~інформація в\~яких не\~відповідає відомостям\~відповідних державних\~реєстрів;\~ у\~разі визнання\~недійсним правочину,\~на підставі\~якого проводилася\~державна реєстрація\~(перереєстрація),\~зняття з\~обліку транспортного\~засобу;\~ на\~підставі рішення\~суду;\~у разі\~встановлення факту\~підроблення митних\~документів або\~нездійснення митного\~оформлення транспортного\~засобу.\~Враховуючи вказане\~просив у\~задоволенні позову\~відмовити. Заслухавши думки учасників справи, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 07 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 07 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку (т.1., а.с.13). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.06.2019 року шлюб було розірвано (т.1, а.с.14-15). Згідно свідоцтва про шлюб гр. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (т.1, а.с.9). 31 серпня 2018 року позивачкою було придбано транспортний засіб Skoda Octavia, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см. (далі за текстом ТЗ), вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №0541/2018/1085797, укладеним 31 серпня 2018 року між [PERSON] та позивачкою, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим 31 серпня 2018 року територіальним сервісним центром №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області (далі за текстом ТСЦ 0541) (а.с.17,16).\~ та листом про надання інформації від 17 жовтня 2020 року №31/2/0541-Г-52/аз (т.1, а.с. 18). 05 лютого 2019 року відповідачем ФОП [PERSON] було підписано договір комісії 6688/19/005166 з гр. [PERSON] (т.1., а.с.19). 05 лютого 2019 року між відповідачами укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу 6688/19/005166 (т.1, а.с.20-24). У той же день відповідач [PERSON] зареєстрував (перереєстрував) за собою ТЗ у ТСЦ 0541. Відповідно до Договору купівлі-продажу ТЗ відповідач ФОП [PERSON] продав відповідачу [PERSON] ТЗ за ціною 40 000 грн. 00 коп. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути , змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229 - 233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення додаткової судової технічної та почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 128/1299/20 від 01.06.2022 року за № 2846/2847/22-21, встановлено, що підпис від імені [PERSON] у договорі комісії № 6688/19/005166 від 05.02.2019 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою (т.1, а.с.140-145). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою\~статті 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6\~ст. 3 ЦК України\~добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки означає те, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Аналіз ч. 2\~ст. 13 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. \~ \~ \~ \~ Одним із способів захисту добросовісної сторони є принцип естопелю: особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції. Поведінка є недобросовісною, якщо одна сторона договору прийняла виконання від іншої сторони, а після цього посилається на недійсність такого договору або його неукладеність. Якщо поведінка сторони давала іншій стороні підстави вважати, що договір є дійсним і виконувався належним чином сторонами протягом тривалого часу, то наступне висунення вимог про його недійсність або неуклаленість є зловживанням правом. Оцінюючи дії учасника стосовно добросовісності, необхідно враховувати не лише сам факт виконання, а й волю сторін на виконання договору і досягнення відповідних їй правових наслідків (підписання додаткових угод про внесення змін до окремих умов, ділове листування щодо договору можуть свідчити про наявність у сторони волі на виконання договору надалі, що дозволяє контрагенту покладатися на дійсність угоди. Головне завдання застосування принципу добросовісності полягає в тому, щоб перешкодити стороні отримати переваги та вигоду як наслідок своєї непослідовності у поведінці на шкоду іншій стороні, яка добросовісно поклалася на певну юридичну ситуацію, створену першою стороною або обома. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Згідно зі\~статтею 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У контексті статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23.10.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії», заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13.12.1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01.06.2006 року у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява №44277/98). В іншій справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14.05.2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. Вказане підтверджує те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Відповідно до\~ст.387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення\~статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) - є речово-правовим засобом захисту прав лише власника індивідуально-визначеної речі. Право на віндикацію належить власникові або титульному володільцеві, який втратив фактичне володіння річчю. Предметом віндикації є вимога про повернення майна з незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з незаконного чужого володіння. До умов пред`явлення віндикаційного позову належать: власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; майно, яке хоче повернути власник чи титульний володілець, зберіглося в натурі та перебуває в фактичному володінні іншої особи; майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально-визначеним; віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав. Відповідно до\~ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка немала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач),власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~\~1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~\~2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~\~3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. \~ \~ \~ \~В даному випадку судом було встановлено що при укладенні договору комісії від 05.02.2019р. підпис від імені позивачки було вчинено іншою особою, що підтверджує відповідний експертний висновок, а отже ФОП [PERSON] не мав права вчиняти продаж автомобіля належного позивачці. В зв`язку з вказаним, за вимогами ст.ст.203,215 ЦКУ слід визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу 6688/19/005166, укладений 05 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] ..\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Щодо скасування державної реєстрації (перереєстрація) за [PERSON] транспортного засобу Skoda Octavia, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см., здійснену 05 лютого 2019 року територіальним сервісним центром №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області та позовної вимоги в частині витребування у [PERSON] транспортного засобу Skoda Octavia, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см., шляхом вилучення у [PERSON] і передачі [PERSON] : транспортного засобу Skoda Octavia, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см.; ключів від транспортного засобу Skoda Octavia, 2010 року виписку, чорного кольору, номер шасі (кузову, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1 781 куб.см.- суд враховує що транспортний засіб був набутий даним відповідачем як добросовісним набувачем. Доказ зворотного суду не надано тому до задоволення вказані позовні вимоги не підлягають. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Відповідно до\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8\~ст. 141 ЦПК України). Згідно з частинами першою - четвертою\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Проаналізувавши вищевказані\~норми,\~враховуючи,\~що позовні\~вимоги були\~задоволені у\~повному обсязі\~та виходячи\~із доведеності\~співмірності та\~розумності розміру\~понесених судових\~ витрат\~ [PERSON] \~ складності\~справи,\~суд вважає\~ за\~необхідне судові\~витрати стягнути\~ з\~відповідачів на\~користь \~ позивачки\~в \~розмірі,\~що складає\~суму \~9\~900,41\~грн,\~а саме:\~3\~900,41\~грн судовий\~збір;\~6\~000,00\~грн витрати\~на професійну\~правничу допомогу.\~

Outcome: partial