Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.03.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач надав в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 500000 доларів США. [PERSON] було взято на себе зобов`язання повернути цю суму до 11.06.2020. Даний факт підтверджується розпискою позичальника, договором позики №10-03/20 від 10.03.2020, заявою [PERSON] , засвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Н.В. та зареєстровану в реєстрі за №387, відповідно до якої було встановлено особу [PERSON] , його дієздатність та засвідчено справжність підпису. Однак, станом на день подачі позову [PERSON] не виконав зобов`язання за договором позики №10-03/20 від 10.03.2020 та не здійснює жодних заходів задля повернення суми позики, що зумовило необхідність звернення до суду. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 03.03.2023 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 11.05.2023 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, крім того зазначив, що позивач підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату та час слухання справи належним чином, з заявами та клопотаннями не звертався. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач надав в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 500000 доларів США, а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути цю суму до 11.06.2020. Даний факт підтверджується документами, які знаходяться в матеріалах справи, а саме: оригіналом розписки від 10.03.2020, копією договору позики №10-03/20 від 10.03.2020, копією заяви [PERSON] від 10.03.2020, засвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Н.В., та зареєстрованої в реєстрі за №387, відповідно до якої було встановлено особу [PERSON] , його дієздатність та засвідчено справжність підпису (а.с.7-8, 74). Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою\~статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначений правовий висновок, зроблений Верховним Судом України, викладений у Постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13. Згідно з положеннями\~статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). При цьому, за\~статтею 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним обов`язку і, навпаки, знаходження такого документу у кредитора - засвідчує факт невиконання боржником зобов`язання. При цьому, відповідно до правової позиції викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З урахуванням викладеного, а також того, що предметом укладеного між сторонами договору позики були гроші в іноземній валюті, при цьому сторони не обумовили іншого порядку повернення заборгованості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення заборгованості у визначеній сторонами валюті. Відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що позивач свій процесуальний обов`язок доказування виконав - надав суду оригінал розписки на підтвердження факту невиконання боржником своїх зобов`язань за договорами позики на загальну суму 500000 доларів США, а відповідач наведеного належними та допустимими доказами не спростував, суд дійшов висновку, що саме така сума у такій самій валюті має бути повернута боржником, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з [PERSON] необхідно стягнути судовий збір на користь [PERSON] в розмірі 13420 грн.

Outcome: approved