Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

До Солом`янського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути із фізичної особи-підприємця [PERSON] , ІНН [NUMBER] , [ADDRESS] № [NUMBER] в ПАО «Приватбанк», МФО 320649 на користь [PERSON] грошові кошти, що у розмірі 514 600,00 грн; пеню у розмірі 3% у місяць, тобто станом на 09.08.2020 (з 10.10.2018 по 09.08.2020) 339 636 грн; 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 46 144,82 грн та інфляційні втрати 116 190,30 грн. Всього: 1 016 571,12 грн; - стягнути із фізичної особи-підприємця [PERSON] , ІНН [NUMBER] , [ADDRESS] № [NUMBER] в ПАО «Приватбанк», МФО 320649 на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.08.2017 між [PERSON] (замовник) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) було укладено договір №09082017/1 про надання виконавцем комплексу рекламних та консультаційних послуг по організації торгівлі товарами через онлайн-платформу Amazon (відповідно до п. 2.1 договору). Згідно з п. 4.2 п.п. 4.1.1 замовник сплачує гривневий еквівалент 20 000 доларів США, що на дату укладення договору складало 514 600 гривень. Відповідно до квитанції від 14.08.2017 замовником було сплачено 514 600 гривень відповідно до умов договору виконавцеві. Таким чином, кожна із сторін, уклавши договір, взяла на себе зобов`язання, а саме: позивач оплатити послуги, а відповідач їх надати в порядку та на умовах, визначених вказаним договором. У зв`язку з невиконанням виконавцем умов договору, позивач неодноразово звертався до виконавця і відповідно до п. 15.2 договору сторонами було укладено 10.10.2018 додаткову угоду №2, яка є невід`ємною частиною договору №09082017/1 від 09.08.2017 про домовленість спільного розірвання договору з поверненням виконавцем сплачених замовником коштів у сумі 514 600 грн. У п. 2 додаткової угоди №2 зазначено, що сторони підтверджують, що у володінні виконавця залишились грошові кошти, перераховані замовником (позивачем) у сумі гривневого еквіваленту 20 000 доларів США. Оплата відбувається по офіційному курсу гривні до долару США, встановленому НБУ на р/р замовника на день оплати. П. 3 додаткової угоди №2 ця сума є кінцевою і узгодженою сторонами до повернення, на неї не нараховуються проценти, пеня, штрафні санкції або інші нарахування за умови виконання п. 3 цієї додаткової угоди №2. У разі прострочення оплати платежу виконавець сплачує пеню у розмірі 3% у місяць на суму заборгованості прострочення за весь період з дати підписання додаткової угоди №2 від 10.10.2018. 22.01.2020 позивач звернувся із лисом до відповідача з проханням повернути грошові кошти та вказував повторно реквізити, тобто позивач намагався вирішити спір у позасудовому порядку. Оскільки відповідач не виконує умови додаткової угоди №2, позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення коштів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.09.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів передано на розгляд за підсудністю до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Монастирська, 17). Постановою Київського апеляційного суду від 24.11.2020 ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 10.09.2020 скасовано, направлено справу для продовження розгляду до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.03.2021 суд перейшов до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2022 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 08.09.2022 від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо предмета спору, в яких зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено договір №09082017/1 від 09.08.2017, за умовами якого позивач перерахував на рахунок відповідача кошти в сумі 514 600,00 грн. У подальшому сторони уклали додаткову угоду №2 від 10.10.2018, якою визначили, що відповідач має повернути кошти в сумі 514 600,00 грн до 31.07.2019. На виконання таких зобов`язань відповідач 24.01.2020 перерахував позивачу грошові кошти у сумі - 10 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №434 від 24.01.2020. Однак згодом у зв`язку з скрутним матеріальним становищем та запровадженням карантину, відповідач не зміг виконати грошові зобов`язання, передбачені додатковою угодою №2 від 10.10.2018. Як зазначено в поясненнях, сума основної заборгованості по договору з 24.01.2020 становить 504 600,00 грн. Згідно з п. 3.1 договору, позивач і відповідач погодили, що послуги, передбачені договором повинні бути надані протягом 18 місяців з моменту надходження на склад Amazon всіх товарів, необхідних (погоджених) для надання послуг. В будь-якому випадку, строк надання послуг починає свій відлік не пізніше, ніж через 4 місяці після підписання договору. [PERSON] зазначає, що позивач і відповідач не погоджували графіку надання послуг, а обмежились лише визначенням дати, до якої послуги мали бути надані, а саме - 09.07.2019 (п. 3.1 договору). Однак, до 09.07.2019 сторони узгодили припинення виконання умов договору №09082017/1 від 09.08.2017 в частині щодо досягнення результатів договору, підписавши 10.10.2018 додаткову угоду №2 до договору, тобто сторони вирішили припинити надання послуг не на підставі порушення надання послуг, а за взаємною згодою, оскільки на дату укладання додаткової угоди №2 від 10.10.2018 строк надання послуг ще не настав. Відповідно до додаткової угоди №2 сума основної заборгованості має бути повернута не пізніше 31.07.2019 (п. 3 додаткової угоди №2). Таким чином, у разі невиконання зобов`язання до 31.07.2019 замовник має право нараховувати 3% річних та інфляційних втрат, адже згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач зазначає. що позивач має право на нарахування інфляційних втрат і так само 3% річних з 01.08.2019 по дату, визначену представником позивача - 01.08.2020. З огляду на вказані обставини, [PERSON] просить задовольнити позов частково, з урахуванням доводів, викладених у додаткових поясненнях. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від адвоката Кибало А.Я., який діє в інтересах [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.08.2017 між [PERSON] (замовник) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) укладено договір №09082017/1, відповідно до п. 2.1 якого виконавець зобов`язується надати замовнику комплекс рекламних і консультаційних послуг з організації торгівлі товарами через онлайн-платформу Amazon, а замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця в строк і на умовах, визначених в договорі. Відповідно до п. 2.5 договору ціллю надання послуг є організація торгівлі товарами через онлайн-платформу Amazon виконавцем від імені і в інтересах замовника до моменту, коли сума повернення інвестицій стане рівна сумі інвестицій (або буде перевищувати суму інвестицій). Відповідно до п. 3.1 договору послуги, передбачені в п. 2.1 договору повинні бути надані протягом 18 місяців з моменту надходження на склад Amazon всіх товарів, необхідних (узгоджених) для надання послуг. В будь-якому випадку, строк надання послуг, вказаний у цьому пункті, починає свій відлік не пізніше, ніж через 4 місяці після підписання договору, з урахуванням положень п. 10.3.2 договору. Пунктом 4.1 договору визначено, що винагорода виконавця за надання послуг складає гривневий еквівалент 20 000 доларів США, що на дату укладання договору складає 514 600 грн за офіційним курсом гривні до долара США, визначеному НБУ. Пунктом 4.2 договору закріплено, що оплата винагороди виконавця здійснюється наступним чином: 4.1.1. гривневий еквівалент 20 000 доларів США, що на дату укладення договору складає 514 600 грн за офіційним курсом гривні до долара США, встановленому НБУ оплачується протягом 3-х робочих днів з моменту підписання договору; 4.1.2. всі платежі по цьому договору відбуваються в гривні; для визначення суми, яка підлягає оплаті використовується офіційний курс гривні до долара США на дату здійснення оплати, якщо інше окремо не обговорено сторонами, то платежі здійснюються в безготівковій формі, банківським переказом на рахунок, вказаний в договорі; 4.1.3. у випадку, якщо відповідно до умов договору сума винагороди змінюється в ході надання послуг, останній платіж повинен бути здійснений до моменту закінчення надання послуг, а його розмір (в доларах США) корегується на відповідну суму зміни розміру винагороди. Пунктом 15.1 договору визначено, що договір вступає в дію з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами всіх своїх зобов`язань по договору. Пунктом 15.2 договору визначено, що дія даного договору може бути припинена за взаємною згодою сторін шляхом укладання відповідної додаткової угоди до договору. 09.08.2017 сторонами було підписано додаток №1 до договору №09082017/1 від 09.08.2017, в якому сторони узгодили складові послуг і результати їх надання. Згідно з дублікатом квитанції №P24A272871555A29308 від 14.08.2017 [PERSON] було переказано 514 600,00 грн [PERSON] , призначення платежу: за консультаційні і рекламні послуги відповідно до договору 09082017/1 від 09 серпня 2017 року [PERSON] #P24A272871555A29308. 10.08.2018 сторони підписали додаткову угоду №2 до договору №09082017/1 від 09.08.2017, відповідно до п. 1 якої: в зв`язку з обставинами, які склались, сторони дійшли до угоди про припинення виконання договору №09082017/1 від 09 серпня 2017 р. в частині досягнення результатів договору п. 2 (предмет договору). Договір не розривається і є правомочним до вирішення фінансових зобов`язань виконавця перед замовником відповідно до п. 2, п. 3, п. 4. Пунктом 2 додаткової угоди №2 визначено, що сторони підтверджують, що у володінні виконавця залишились грошові кошти, перераховані замовником в сумі гривневого еквівалента 20 000 доларів. Оплата відбувається за офіційним курсом гривні до долара США, встановленому НБУ на р/рахунок замовника на день оплати. Пунктом 3 додаткової угоди №2 передбачено, що сторони домовились, що вказана в п. 2 сума даної угоди, буде повернута замовнику не пізніше 31 липня 2019 року. Пунктом 4 додаткової угоди №2 визначено, що вказана в п. 2 сума є остаточно узгодженою сторонами для повернення, на неї не нараховуються відсотки, пеня, штрафи і інші нарахування за умови виконання п. 3 даної угоди. У випадку прострочення платежу, виконавець виплачує пеню в розмірі 3% в місяць на суму заборгованості, прострочення за весь період з дати підписання даної угоди. 22.01.2020 [PERSON] звернувся з листом до ФОП [PERSON] , в якому просив повернути кошти у сумі 514 600,00 грн у зв`язку з невиконанням умов договору. 24.01.2020 [PERSON] відповідно до платіжного доручення №434 від 24.01.2020 сплатив 10 000,00 грн, призначення платежу: часткове повернення коштів відповідно до листа від 22.01.2020, згідно платіжного доручення №H0814TUG1E від 14.08.2017. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежним його виконанням). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 906 ЦК України виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положенням ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як вбачається з матеріалів справи, а також не спростовується сторонами, 10.10.2018 сторони уклали додаткову угоду №2, якою узгодили припинення умов договору №09082017/1 від 09.08.2017. Таким чином, враховуючи, що умови додаткової угоди №2 від 10.10.2018 належним чином не виконані, грошові кошти позивачу не повернуті у повному обсязі, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково в частині стягнення грошових коштів, сплачених за договором №09082017/1 від 09.08.2017 та стягнути з [PERSON] на користь позивача кошти у розмірі 504 600,00 грн. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 р. у справі №758/1303/15-ц. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 р. у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 р. у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Однак, суд не погоджується із розрахунком позивача, оскільки відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, тобто в даному випадку відповідно до п. 3 додаткової угоди №2 від 10.10.2018 передбачено, що сторони домовились, що вказана в п. 2 сума угоди, буде повернута замовнику не пізніше 31.07.2019, відтак прострочення виконання умов договору настало лише з 01.08.2019. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня виконує забезпечувальну функцію, і, навпаки, з моменту порушення - вважається мірою відповідальності. Відповідно до п. 4 додаткової угоди № від 10.10.2018 вказана в п. 2 сума є остаточно узгодженою сторонами для повернення, на неї не нараховуються відсотки, пеня, штрафи та інші нарахування за умови виконання п. 3 даної угоди. У разі прострочення виплати платежу, виконавець оплачує пеню в розмірі 3% в місяць на суму заборгованості, прострочення за весь період з дати підписання даної угоди. Оскільки виконавцем не виконані умови п. 3 додаткової угоди №2 від 10.10.2018, грошові кошти не повернуті у строк до 31.07.2019, виконавець за умовами додаткової угоди №2 зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 3% в місяць на суму заборгованості, починаючи з 10.10.2018. Разом з тим, посилання відповідача в додаткових поясненнях на норми Господарського кодексу України не підлягають застосуванню, оскільки вказана справа розглядається за правилами цивільного судочинства. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною другою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial