Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У жовтні 2022 року представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із відповідача 22965,64 грн. боргу за послуги теплопостачання, 1654,25 грн. - 3% річних, 4004,18 грн. - індекс інфляції, на загальну суму: 28624,08 грн., та 2481,00 грн. судового збору. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Варакіною Н.Б. від 09 листопада 2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи у спрощеному провадженні. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом подання відзиву не скористався. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення вимог, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Статтею 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" централізоване опалення віднесено до комунальних послуг. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача є, зокрема, своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплопостачання. Статтею 19 цього Закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Комунального підприємства Житлово-експлуатаційна організація № 1 за вих. №1467 від 14.07.2022 року та довідкою №014805/1 від 25.10.2022 року про реєстрацію місця проживання особи, а відтак є споживачем централізованого теплопостачання. Суд вважає, що відповідач споживає послуги з теплопостачання, які надає позивач, в зв`язку з чим між сторонами склалися фактичні договірні відносини і виникли взаємні права та обов`язки. У відповідності до ст.162 Житлового Кодексу України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. В порушення вимог ст.24 Закону України «Про теплопостачання», п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач договір на постачання теплової енергії з теплопостачальною організацією позивачем не уклала, однак підприємство вказані послуги з централізованого теплопостачання квартири надавало, а відповідач отримував ці послуги. На адресу відповідача підприємством було надано послугу з централізованого теплопостачання за період з листопада 2015 року по серпень 2022 року, тому станом на серпень 2022 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 22965,64 грн. При цьому, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. Правовідносини, які склалися між сторонами у зв`язку з фактичними договірними відносинами щодо надання послуг з централізованого теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Представник КП «Теплоенергетик» звернувся із позовом до Кіровського районного суду м. Кіровограда 12.10.2022 року, що підтверджується відміткою суду на позовній заяві, про стягнення із [PERSON] заборгованості за період з листопада 2015 року по серпень 2022 року включно. Суд приходить до висновку, що борг за послуги теплопостачання підлягає стягненню з відповідача в межах строку позовної давності з 01.10.2019 року по 01.08.2022 року в розмірі 11740,21 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні заборгованості за період з листопада 2015 року по вересень 2019 року включно в зв`язку зі спливом строку позовної давності, про що заявлено відповідачем. За вказаного, до задоволення підлягають позовні вимоги за період з жовтня 2019 року по серпень 2022 року у розмірі 11740,21 грн. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частковому задоволенню підлягають і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат за період з жовтня 2019 року по серпень 2022 року у розмірі 380,21 грн. - 3% річних та 1078,13 грн. - інфляційних втрат, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір 1143,99 грн. виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 13198,55 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1143,99 грн. (13198,55 грн. х 100 % : 28624,08 грн. х 2481,00 грн.).

Outcome: partial