Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини зазначивши, що [INFO] вона народила хлопчика, перебуваючи в м. Макіївка Донецької області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України. Виїхати з м. Макіївка на територію, що контролюється українською владою, для належної реєстрації народження дитини заявник не мала можливості без загрози для життя, у зв`язку з тривалими бойовими діями. Заявник отримала в органі РАЦС м. Макіївка свідоцтво про народження невстановленого зразка. У шлюбі заявник не перебуває. Також зазначає, що заявник є громадянкою України та бажає, щоб син також був зареєстрований як громадянин України, який народився на території України. Чинним законодавством України не визначено порядок державної реєстрації народження дитини на території Донецької області, яка є тимчасово окупованою територією України, що унеможливлює реєстрацію народження дитини в органах РАЦС без рішення суду. На підставі викладеного, заявник просить встановити факт народження дитини чоловічої статі [PERSON] , який народився [INFO] у місті Макіївка Донецької області Україна; мати - громадянка України [PERSON] , [INFO] , яка народилася у місті Харків, Україна, паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 15.02.2021 органом 6320, РНОКПП [NUMBER] . Запис про батька дитини провести відповідно до положень ст.135 Сімейного Кодексу України [PERSON] , громадянин України. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Заявник та її представник [PERSON] , повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник заявника [PERSON] до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її та заявника відсутності. Представник заінтересованої\~особи Дніпровського відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Дніпровському районі\~Дніпропетровської області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса), повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Заявник [PERSON] є\~громадянкою України,\~що підтверджується\~копією її\~паспорту (а.с.8). Відповідно до п.7 ч.1\~ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з абз.1 ч.1\~ст.317 ЦПК України\~заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У даному випадку заяву подано батьком новонародженої дитини. На підтвердження факту народження дитини заявник надала копію медичного свідоцтва про народження від 11 січня 2023 року, видане медичною установою, що розташована на окупованій території, згідно якого у заявника [PERSON] [INFO] народився хлопчик, де також міститься відмітка, що мати дитини в зареєстрованому шлюбі не перебуває (а.с.6). Частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. З копії свідоцтва про народження від 16 січня 2023 року, яке видане установою, що розташована на тимчасово окупованій території України (так званий "Макіївський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки"), вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Матір`ю дитини вказано громадянку України [PERSON] , батьком громадянина України [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст.ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів. На підставі\~вищевикладеного,\~суд вважає\~факт народження\~ [PERSON] [INFO] в\~м.\~Макіївка Донецької\~області від\~матері\~громадянки України [PERSON] , [INFO] , встановленим. Згідно ч.4 ст.317, п.8 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Outcome: approved