Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 16 листопада 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власницею житлового будинку під [ADDRESS] на підставі Договору дарування, посвідченого Бляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 14 травня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-724, право власності за яким зареєстровано Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 24 травня 2012 року. Крім позивачки в вищевказаному житловому будинку зареєстрований відповідач про якого позивачу стало відомо після надходження на адресу місця розташування житлового будинку листів від компаній з вимогами погасити прострочені кредити. Факт реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою також підтвердив Біляївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області. Факт не проживання відповідача в належному позивачці житловому будинку з 2007 року підтверджується актом, складеним депутатом Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області в присутності сусідів. За таких обставин позивачка вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, так як він не мешкає за адресою своєї реєстрації більше 10 років. У зв`язку з викладеним, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач до суду відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дії у справі. 4. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала, не заперечувала проти прийняття заочного рішення. (а.с. 26) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5.\~Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 листопада 2021 року справа № 496/5506/21 була передана судді Галич О.П. (а.с. 12-13) 6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 26 листопада 2021 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. (а.с. 16) 7. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 03 квітня 2023 року було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду справу. (а.с. 28) 8. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 9. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. 10. Судом на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 11. Судом встановлено, що 14 травня 2012 року Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області було посвідчено договір дарування, зареєстровано в реєстрі за № 1-724, відповідно до якого позивачка прийняла в дар житловий будинок під [ADDRESS] . (а.с. 5) 12. Право власності за позивачкою на житловий будинок, який є місцем реєстрації проживання відповідача, зареєстровано Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 24 травня 2012 року, номер запису: 174 в книзі: 91-ж-175, реєстраційний номер: 18188550. (а.с. 6) 13. На адресу: [ADDRESS] , надійшли дві вимоги ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» про погашення заборгованості за Кредитним договором № ОА-00057318 від 27 травня 2021 року та Кредитним договором № ОА-00059751 від 17 червня 2021 року. (а.с. 9-10) 14. Відповідно до копії листа № 196/5127.1-21 від 14 вересня 2021 року Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7) 15. Відповідно до акту про встановлення факту проживання, складеного 26 жовтня 2021 року депутатом Біляївської міської ради Єдином В.М. в присутності жителів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , дійсно не проживав з 2007 року за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 8) V.\~Оцінка Суду. 16. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 17. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 18. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 19. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. 20. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). 21. Як встановлено матеріалами справи, позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач. 22. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. 23. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. 24. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. 25. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). 26. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. 27. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). 28. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. 29. Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності. 30. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. 31. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. 32. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. 33. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. 34. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 35. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 36.\~З урахуванням\~викладеного,\~досліджених по\~справі доказів,\~встановлених обставин\~справи,\~та відсутністю\~доказів родинних\~відносин між\~позивачем та\~відповідачем,\~інтересу відповідача\~до житлового\~будинку,\~який є\~його задекларованим/зареєстрованим\~місцем проживання\~(перебування),\~а також\~причин поважності\~не проживання\~за адресою\~реєстрації місця\~проживання більш\~ніж шість\~місяців,\~суд вважає,\~що позивачем\~доведено наявність\~передбачених ч.\~2 ст. 405 ЦК України\~підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved