Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати недійсним укладений між сторонами договір№ 12988-10/2022 від 14.10.2022 року. В обґрунтування позову зазначено про те, що 15.12.2022 позивач отримав інформацію від відповідача про існування заборгованості за кредитним договором № 12988-10/2022 від 14.10.2022. Позивач зазначає, що не укладав та не підписував зазначений договір. Вказаний договір позивач вважає недійсним, з наступних підстав. Зазначає, що не підписував вказаний вище договір, не укладав договір та не отримував грошових коштів за договором. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.07.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 13-14). Відзив на позов до суду не надходив. Із клопотаннями, заявами процесуального характеру учасники справи до суду не звертались. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 14.10.2022 між ТОВ «Інвеструм» так [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 12988-10/2022 (а.с. 4-5), за умовами якого товариство надає клієнту кредит у розмірі 10 000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 1 договору, тип кредиту: кредит; мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта; кредит надається строком на 25 днів, тобто до 07.11.2022; дата надання кредиту - 14.10.2022. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50 % на добу. Згідно п.п. 1.12-1.18 договору, клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства або в мобільному застосунку, обов?язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов?язкові для заповнення. Всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. на підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система товариства здійснює реєстрацію заявника на сайті товариства або в мобільному застосунку і формує особистий кабінет клієнта. Рішення про надання кредиту приймається товариством на підставі автоматизованої обробки даних заявника. Товариство інформує клієнта про прийняте рішення про видачу кредиту через смс-повідомлення на телефонний номер клієнта, а також відповідна інформація зазначається в особистому кабінеті. Для підписання договору на телефонний номер клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором, як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи клієнта. У разі згоди із запропонованими умовами кредитування, клієнт підписує договір за допомогою отриманого одноразового ідентифікатора. За змістом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб?єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі. З матеріалів справи вбачається, що укладенню електронного договору позики передували поетапні дії позивача з реєстрації як користувача на сайті відповідача шляхом створення унікального аккаунту користувача (особистого кабінету) та заповнення анкети позичальника з його особистими персональними даними, паспортними даними, реєстраційним номером облікової картки платника податків, номерами контактних засобів зв?язку (телефонів), місяця фактичного проживання і місця реєстрації, обставина чого визнається позивачем. Договір підписано позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора - електронного підпису W6026. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Встановлено, що позивачем було підписано електронний кредитний договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором W6026 безпосередньо на кредитний договір, що містить докладний опис послуг, що надаються та умов їх надання, а також Графік платежів. Зазначені документи зберігаються в особистому кабінету позивача, до якого останній має постійний доступ. Одночасно за змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Як закріплено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов?язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору погоджені сторонами до його укладення, викладені в тексті кредитного договору у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов?язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у Графіку платежів, що є невід?ємною частиною кредитного договору. Зазначені документи зберігаються в особистому кабінеті позивача як позичальника на сайті відповідача, до якого останній має постійний доступ. Таким чином, суд надходить до того, що укладення кредитного договору на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі позивача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства. Як вбачається з кредитного договору, в розділі "реквізити та підписи сторін" кредитного договору під реквізитами позичальника містяться електронні дані у вигляді цифрової послідовності W6026, введені позивачем у відповідне вікно на сторінці сервісу, які призначені для ідентифікації позивача. Наведені електронні дані позивача та відповідача відповідають вимогам до електронного підпису, встановленим ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис", а також вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" щодо підписів у сфері електронної комерції. Оскільки ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" допускає використання під час вчинення електронних правочинів як електронного цифрового підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, доводи позивача про те, що останній не підписував кредитний договір, є безпідставними. Поданою копією електронного кредитного договору підтверджується наявність у його тексті електронних підписів позивача та відповідача. Оскільки оспорюваний позивачем кредитний договір не суперечить нормам чинного законодавства України та погоджений сторонами відповідно до ст.ст. 6, 536, 626-628, 1046 та 1048 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагентів, оплатності користування чужими коштами, а також зважаючи на те, що оспорюваним кредитним договором не порушуються права позивача, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed