Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

03.05.2023 до Гайсинського районного суду Вінницької області з Крижопільського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Крижопільської селищної ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав - за підсудністю. Після встановлення місця проживання відповідачки, ухвалою судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.05.2023, цивільну справу №134/569/23 передано за підсудністю до Тростянецького районного суду Вінницької області. Ухвалою від 31.05.2023 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , 1986 р.н., є матір`ю двох дітей, що перебували на її утриманні: неповнолітнього сина [PERSON] , 2005 р.н. та малолітнього сина [PERSON] , 2009 р.н. Місце знаходження батька дітей, невідоме. 03.04.2023 о 08.00 год. на адресу служби від поліцейського офіцера громади та інспектора ювенальної превенції Тульчинського РВП надійшло телефонне повідомлення про те, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, зловживає спиртними напоями та жорстоко поводиться зі своїми дітьми, про що було складено відповідний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП. Службою спільно з поліцейським офіцером громади та фахівцем із соціальної роботи було здійснено негайний виїзд до цієї сім`ї. За результатами виїзду було складено акт оцінки рівня безпеки дитини та встановлено, що в будинку не дотримано санітарно-гігієнічних норм, брудно, холодно, мати постійно зловживає спиртними напоями, поводить себе агресивно, будучи в стані зміненої свідомості вчиняє бійки, постраждалим в яких виступає її малолітній син [PERSON] . Зі слів дитини, мати не пере одяг, не готує їсти, не цікавиться його здоров`ям та життям. Виходячи із вищенаведеного, комісією було зроблено висновок, що подальше перебування дитини в сім`ї несе загрозу їх життю та здоров`ю, та прийнято рішення про негайне відібрання малолітнього [PERSON] , 2009 р.н. від матері та повернення його до навчального закладу КЗ «Ситковецька соціальна школа» Вінницької обласної ради. [PERSON] , 2005 р.н., виявив бажання залишитися проживати у дядька в с.Оляниця Гайсинського району. Також зазначено, що питання про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків неодноразово розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради, проте це не дало позитивного результату. Службою у справах дітей постійно проводилися індивідуально-профілактичні заходи впливу на матір щодо попередження вилучення дитини із сім`ї через зловживання [PERSON] алкогольними напоями та неналежним доглядом за дітьми, обстежувалися умови проживання, велася роз`яснювальна робота щодо створення нею належних умов для проживання дітей, працевлаштування матері. Також зазначено, що ситуація, яка склалася, не залишає іншого виходу окрім як ініціювати питання позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] . Позбавлення батьківських прав надасть дитині можливість отримати статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та дозволить влаштувати її до сімейних форм виховання, де дитина зможе отримати повноцінне виховання і догляд. Орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 28.06.2023 від відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву з додатками. Зазначила, що на даний час вона самостійно виховує синів [PERSON] та [PERSON] , оскільки їх біологічний батько участі у вихованні спільних синів не приймає, коштів на їх утримання не надає. Ні працівниками поліції, ні працівниками служби у справах дітей жодного протоколу про адміністративне правопорушення щодо батька дитини за невиконання батьківських обов`язків складено не було, а також не було прийнято рішення про відібрання у нього дітей чи позбавлення його батьківських прав, який у свою чергу з дітьми не проживає та ними не цікавиться, їхнім вихованням не займається, кошти на їх утримання не надає. Відповідачка звертає увагу, що обґрунтування позову в частині того, що вона не виконує свої батьківські обов`язки, зловживає спиртними напоями та жорстоко поводиться із дітьми, є безпідставними, недоречними та надуманими, оскільки обставини не підтверджені жодними належними доказами. Зокрема постановами Крижопільського районного суду Вінницької області від 21.06.2023 та 26.06.2023 було закрито провадження у справі за ч.1 ст.184 та ч. ст.184 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] події і складу адміністративного правопорушення. Додатково повідомила, що на даний час за адресою її місця проживання дійсно є проблеми з чистотою, однак це пов`язано з тим, що здійснюється ремонт житла, з метою забезпечення її дітям належного місця перебування. Висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, остання вважає необґрунтованим, оскільки [PERSON] достеменно знає, що син [PERSON] бажає проживати у своїй сім`ї разом з братом та матір`ю. При цьому, позбавлення батьківських праву є крайнім заходом впливу і допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері на краще неможливо і лише за наявності вини у діях. В задоволенні позову просила відмовити. У разі необхідності, просила викликати в судове засідання [PERSON] , [INFO] . 06.07.2023 від відповідачки надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копії постанов у справі №134/907/23 та №134/669/23; фото з місця проживання; фото квитанції про придбання будівельних матеріалів; копію довідки про проходження [PERSON] військової служби; копію заяви про проведення повторного огляду житла. 14.07.2023 від представника Крижопільської селищної ради надійшло клопотання про долучення доказів - копії акту обстеження умов проживання від 12.07.2023. 17.08.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково зазначив, що сімейні обставини у відповідачки мінливі. Вона зазначала, що покращили умови проживання як свої, так і дитини. Однак, було складено акт обстеження умов проживання сім`ї, де зазначено про неналежні умови в будинку. Окрім того, [PERSON] не відвідувала дитину у навчально-реабілітаційному центрі, що підтверджується відповідним листом, хоча навчальний заклад розташований за 20 км від місця її проживання і вона була повідомлена про місце перебування [PERSON] . Дані обставини свідчать, що відповідачка не цікавиться сином, його освітнім процесом. Дитину всім забезпечує навчальний заклад. Відповідач в судове засідання не з`явилася. 16.08.2023 подала клопотання про розгляд справи без її участі. В задоволенні позовної заяви просила відмовити, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження нею невиконання батьківських обов`язків, враховуючи те, що вона самостійно виконує батьківській обов`язки без участі батька та на даний час відповідачкою усунуто практично усі недоліки у їх місці проживання, шляхом проведення ремонту. Окрім того, приймає до уваги те, що відповідачка зареєстрована в системі «Електронний суд», тому вона належним чином повідомлена про день та час розгляду справи. Беручи до уваги те, що відповідачка використали надане їй ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності [PERSON] . Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] від 30.10.2018 (а.с.6). Згідно даних, які містяться в матеріалах справи, неповнолітній [PERSON] проживав разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Так, 03.04.2023 комісія у складі: начальника служби у справах дітей [PERSON] , головного спеціаліста [PERSON] , поліцейського офіцера громади та фахівця з соціальної роботи, здійснила виїзд за місцем проживання [PERSON] , з метою проведення оцінки рівня безпеки дитини. З акту встановлено, що дитина - [PERSON] має зовнішні ознаки недогляду та занедбаності (низький рівень гігієни, поруч з дитиною відчувається неприємний запах, одяг дитини не відповідає віку та сезону, дитина одягнута в брудний одяг). Зі слів [PERSON] , коли мама п`яна, вона поводить себе агресивно, кричить та б`ється. Зі слів дитини, мати не готує їсти, не прибирає, не пере одяг. Так, на момент виявлення, в будинку було брудно, відсутня приготована їжа та запас продуктів харчування, брудна постільна білизна та одяг. Сам будинок перебував у аварійному стані, відсутнє належне опалення, шибки у деяких кімнатах, меблі брудні та поламані, розетки неізольовані (а.с.7-11). В результаті проведеного огляду було складено акт та висновок оцінки потреб сім`ї (а.с.12-17). З висновку встановлено, що складні життєві обставини сім`ї погранично впливають на задоволення потреб дитини. Умови проживання дитини потребують покращення. Недостатній батьківський потенціал перешкоджає задоволенню базових потреб дитини та негативно впливає на її розвиток. Сильні сторони сім`ї: наявність власного житла, у матері сформована психологічна та емоційна прив`язаність до синів, сім`я має задовільне матеріальне становище, наявність земельної ділянки. Разом з тим, наявні фактори, що ведуть до підвищення рівня ризику: низький рівень батьківського потенціалу, неконтрольована емоційна поведінка матері та співмешканця, ознаки девіантної поведінки дорослих (паління сигарет, зловживання спиртними напоями чоловіка та жінки), тощо. Також, 03.04.2023 було складено акт обстеження умов проживання [PERSON] та її дітей (а.с.22). На момент відвідування будинку було брудно, холодно та не дотримано санітарно-гігієнічних норм. Відсутній запас продуктів харчування, дров. Мати постійно зловживає спиртними напоями, агресивна, жорстоко поводиться з дітьми. Напередодні мати сильно напилася та била [PERSON] молотком по спині. Для дітей не створено належних умов. Ліжко застелене брудною постільною білизною, одягом та взуттям діти не забезпечені по сезону. Старший син [PERSON] майже весь час проживає у дядька в с.Оляниця, Флахс Ян навчається у КЗ «Ситковецька спеціалізована школа» та додому приїжджає лише на канікули. 03.04.2023 виконавчий комітет Крижопільської селищної ради постановив рішення за №118 про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , 2009 р.н. від матері [PERSON] , 1986 р.н., у зв`язку з ухиленням матері від виконанням своїх батьківських обов`язків (а.с.20). Також судом встановлено, що [PERSON] 19.04.2023 зареєструвала шлюб з [PERSON] , в результаті чого змінила прізвище на - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.71). Так, у статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. У ст.18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11вищезазначеного Закону). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Звертаючись до суду з даним позовом, Орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради зазначає, що сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом в КУ «Центр надання соціальних послуг Крижопільської селищної ради», проте була знята у зв`язку з невиконанням умов договору соціального супроводу. Мати ніде не працює, проживає з дітьми в антисанітарних умовах. Про здоров`я дітей, їхній фізичний, духовний та моральний розвиток не піклується, не займається їх виконанням, не цікавиться навчанням. Постійне зловживання матір`ю алкоголем створює загрозу життю та здоров`ю дітей. Відповідачка позов не визнала. У відзиві зазначила, що позивачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами невиконання [PERSON] батьківських обов`язків. Повідомила, що на даний час за адресою місця її проживання є проблеми з чистотою, оскільки в будинку проводяться ремонтні роботи щоб забезпечити її дітям належне місце проживання. На підтвердження даних обставин подала до відзиву зображення на аркушах формату А4 із зображенням вікон, дверей, будівельних матеріалів. Також в матеріалах справи наявна копія заяви відповідачки, яка адресована Органу опіки та піклування Крижопільської селищної ради від 26.06.2023 про повторний огляд її місця проживання та місця проживання дітей. На виконання вимог заяви [PERSON] 12.07.2023 було обстежено умови проживання відповідачки. Встановлено, що на момент відвідування в будинку було брудно, оскільки ведуться ремонті роботи. В першій кімнаті стіни обшиті гіпсокартоном, підлога залита цементом. В другій кімнаті було вимурувано нову грубку, замінено проводку та залито підлогу цементом. В коридорі та веранді брудно, вибиті шибки Разом з тим, для дитини не створено належних умов, немає облаштованої кімнати, відсутнє ліжко, одяг. Зі слів матері, найближчим часом буде завершено ремонт в 1 кімнаті, де вона планує облаштувати дитячу кімнату (а.с.135, 136). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону №1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Отже, при розгляді конкретної справи суд, насамперед, виходить з інтересів самої дитини та враховує при цьому, відповідальність матері (батька), які має відповідально ставиться до створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно зі статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки і піклування, який затверджений рішенням Виконавчого комітету від 04.04.2023 №118 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.19). З висновку вбачається, що постійне ухилення матері від виконання батьківських обов`язків несе загрозу для життя та здоров`я дітей. Під час розв`язання спору опіки і піклування керувався найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері щодо неї. Під час розгляду питання про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що після обстеження житлово-побутових умов, органом опіки та піклування складений висновок, який відповідає пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866. Окрім того, до суду 25.09.2023 від представника позивача надійшли додаткові докази: акт обстеження умов проживання від 08.08.2023 та лист директора НРЦ від 15.09.2023, які були долучені в судовому засіданні до матеріалів справи. З акту від 08.08.2023 вбачається, що комісією у складі начальника служби у справах дітей, головного спеціаліста та поліцейського офіцера громади було проведено обстеження умов проживання [PERSON] . На момент відвідування у будинку було брудно, проводяться ремонтні роботи. В одній кімнаті закінчено ремонт. Там стояло двоспальне ліжко, яке застелене постільною білизною та телевізор. В другій кімнаті робили стелю. В третій кімнаті був безлад, розкидані речі, брудний посуд з рештками їжі та цвілі, в холодильнику повна антисанітарія. Немає запасів продуктів харчування та приготованої їжі. Кімнату, де завершено ремонт, виділено для дитини. Однак немає шафи для одягу, одягу та взуття, відповідно до сезону. Так як в будинку немає більше облаштованого спального місця, комісія вважає, що для дитини місце проживання не облаштовано в повній мірі (а.с.172). З листа директора КЗ «Піщанський навчально-реабілітаційний центр» Вінницької обласної ради від 15.09.2023 №01-22/241 встановлено, що [PERSON] в період перебування свого малолітнього сина [PERSON] в закладі, жодного разу його не відвідувала. В телефонному режимі та іншими видами зв`язку не цікавилася його життям, здоров`ям та освітнім процесом. Одягом, шкільним приладдям та засобами гігієни дитину не забезпечувала. Ініціативи до спілкування та піклування про сина абсолютно не виявляла (а.с.173) Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач, будучи матір`ю [PERSON] , свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина. Ухилення її від виконання батьківських обов`язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умови для розвитку її природних здібностей та готування її до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Досліджені в судовому засіданні матеріали справи свідчать про небажання відповідачки займатися вихованням сина, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання сина. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Суд критично оцінює долучені до відзиву зображення на аркушах формату А4 із зображенням вікон, дверей, будівельних матеріалів, оскільки з даних знімків неможливо ідентифікувати місце здійснення ремонтних робіт, як і не підтверджується, що це саме будинок [PERSON] .. Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання позивача, що відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення за невиконання батьківських обов`язків, оскільки дані обставини спростовані постановами Крижопільського районного суду Вінницької області від 21.06.2023 та від 206.06.2023, якими провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст.184 КУпАП та ч.2 ст.184 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. З наданих матеріалів та змісту відзиву вбачається та не оспорюється учасниками, що місце проживання батька дитини - [PERSON] не відоме, участі у житті сина він не приймає. Таким чином, всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, підтверджених доказами та перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за наявності свідомого ухилення [PERSON] від своїх батьківських обов`язків, враховуючи права та інтереси дитини, є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] . Суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки. І таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у даній справі і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку. Крім того, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки [PERSON] з відповідачкою не проживає а перебуває протягом тривалого часу в КЗ «Піщанський навчально-реабілітаційний центр» Вінницької обласної ради, так само даний захід не виключає можливість побачення матері з дитиною, якщо буде у відповідачки таке бажання. При цьому, суд роз`яснює відповідачці, що остання у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для відібрання дитини та позбавлення її батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2, 3 ст.166 С України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ч.2, 3 ст.166СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Судом встановлено, що позивач просить суд вирішити питання про стягнення аліментів . Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як було встановлено відповідач не надала жодних заперечень проти позову в частині стягнення аліментів, не повідомила про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів. За встановлених у ході судового розгляду обставин, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможна надавати утримання дитини аліменти у частці від її заробітку (доходу), яка має складати - 1/4 частки (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 10.04.2023, тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. Окрім того, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 166 СК України перерахування аліментів слід здійснювати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, тому орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області слід зобов`язати у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду відкрити у відділенні Державного ощадного банку України рахунок на ім`я дитини [PERSON] , [INFO] , для перерахування відповідачем [PERSON] аліментів на особистий рахунок дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Оскільки позовні вимоги Органу опіки та піклування Крижопільської селищної ради задоволені, суд відповідно ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2684,00 грн., відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» за ставками, визначеними для юридичних осіб. Згідно ч.ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved