Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

у січні 2022 року [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , звернулася до Яворівського районного суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, посилаючись на наступні обставини. 23.06.2020 на автодорозі від смт Шкло до м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Transporter», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній загинув на місці пригоди. Потерпілий, який трагічно загинув внаслідок дій відповідача, був чоловіком [PERSON] та батьком двох дітей [PERSON] та [PERSON] (який є інвалідом). Внаслідок загибелі близької людини, молода сім`я перебуває в шоковому стані, адже втратила вірного друга та міцну, надійну опору в житті. Через втрату чоловіка, позивач відчуває душевну пустоту, замкнулась в собі, постійно перебуває в стані тривоги за майбуття та сьогодення. Діти, в силу свого віку, переживають втрату батька досить важко, адже в них був сильний емоційний зв`язок. Без сумніву, тяжкі наслідки втрати рідного батька в такому ранньому віці супроводжуватимуть хлопчиків протягом всього життя. Діти, які стали напівсиротами, втратили можливість у дитячому та юнацькому віці отримати допомогу та підтримку від батька, належне виховання, матеріальну допомогу, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Передчасна смерть чоловіка та батька однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. З часу смерті потерпілого, відповідач не вибачався, не спитав чи потрібна допомога в організації поховання, на похороні також не був, не проявив будь яких співчуттів. За таких обставин, позивач вважає підставним та обґрунтованим стягнути моральну шкоду внаслідок дій відповідача, що призвели до смерті чоловіка та батька позивачів, у розмірі 700 000 гривень 00 коп. на кожного позивача. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 19.01.2022 відкрито загальне судове провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 06.04.2023 ухвалою Яворівського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Прокопчук А.В. позовні вимоги підтримали повністю, пояснення дали аналогічні викладеним до позовних вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] просив в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю, оскільки ним не було порушено правил безпеки дорожнього руху, потерпілий [PERSON] знаходився у стані алкогольного сп`яніння, факт смертельного травмування останнього стався в наслідок його необережності, що призвело до нещасного випадку; крім того постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП у Львівській області, про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12020140000000512 від 24.06.2020, встановлена відсутність в діях водія ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, також, позивачем, отримано виплати страхувальника. Відповідач зазначив, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, при чому одна дитина є інвалідом дитинства, що обумовлено хворобою Дауна . Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до наступного. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Позивач зазначає, що вона є дружиною загиблого, так рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02.09.2021 у справі № 944/2725/21 встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 18.12.2017 до 23.06.2020. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.2010, актовий запис за № 166, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.05.2016, актовий запис за № 176. [PERSON] , помер [INFO] , у віці 40 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, відповідний актовий запис №120. Зі змісту постанови старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП у Львівській області підполковника поліції Сас М.В. від 27.10.2020 вбачається, що 23.06.2020 о 22:15 водій [PERSON] , керуючи мікроавтобусом марки «Фольцваген Транспортер» р.н. [NUMBER] та рухаючись ним на а/д між смт Шкло та м.Новояворівськ Яворівського району Львівської області, у напрямку до смт Шкло, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Вказаною постановою слідчого кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12020140000000512 від 24.06.2020 за ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Судом встановлено, що при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в кількості: у крові - 2,05 проміле, у сечі - 3,0 проміле. Як вбачається з копії постанови, під час досудового слідства, на підставі отриманих даних, призначено та проведено авто технічну експертизу, згідно висновку якої за № 15/2/1076 від 28.08.2020 водій автомобіля «Фольцваген Транспортер» р.н. [NUMBER] повинен був керуватися технічними вимогами п.12.3 чинних ПДР України. При заданих слідством вихідних даних швидкості руху автомобіля «Фольцваген Транспортер» р.н. [NUMBER] в 50…60 км/год, його водій [PERSON] не мав технічної можливості зупинитись до місця наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. З технічної точки зору, причиною настання даної пригоди став той факт виходу пішохода на смугу руху автомобіля «Фольцваген Транспортер» р.н. [NUMBER] на такій відстані, на якій його водій [PERSON] вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Згідно з ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19, провадження № 61-6775 св 20, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, провадження № 61-22598св18. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду від 01.09.2020 року у справі № 357/6237/19-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, у спірному випадку, ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого. Оскільки, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу [PERSON] , а ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18). Отже, шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець ( джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричиненням шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, виключно суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Суд враховує, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За приписами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Суд приймає до уваги, що сам факт загибелі [PERSON] , за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань потерпілих, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Однак, в даному випадку, позивачем не обґрунтовано розмір 700 000 грн. моральної шкоди (кожному з позивачів), не наведено критеріїв з яких особа виходила, визначаючи саме такий розмір, не надано доказів в підтвердження такої вимоги. При цьому, з урахуванням постанови старшого слідчого від 27.10.2020 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12020140000000512 від 24.06.2020 за ч. 2 ст. 286 КК України, де з посиланням на висновок експерта № 15/2/1076 зазначено, що з технічної точки зору, причиною настання даної пригоди став факт виходу пішохода на смугу руху автомобіля «Фольцваген Транспортер» р.н. [NUMBER] на такій відстані, на якій його водій [PERSON] вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Окрім того, враховуючи що під час ДТП потерпілий [PERSON] перебував в стані алкогольгого сп`яніння, суд приходить до переконання, що в діях потерпілого присутні ознаки необережності. Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази, що зазначена постанова слідчого скасована. Підсумовуючи вищевикладене, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.06.2020 загинув [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] безповоротно втратили близьку їм людину. Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що завдана позивачам моральна шкода підлягає відшкодуванню. Проте, суд також враховує поведінку, як водія [PERSON] , в діях якого відсутня вина за ДТП, що встановлено постановою про закриття кримінального провадження. А також ураховуючи поведінку самого потерпілого, перебування потерпілого під час ДТП в стані алкогольного сп`яніння.

Outcome: partial