Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у сторін за час\~подружнього життя\~народився син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .Сімейне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння та різні погляди на сімейні відносини, різне ставлення кожного з них до сімейних цінностей. Тому вони припинили шлюбні відносини й стали проживати окремо. 28 жовтня 2022 року між сторонами було укладено нотаріально засвідчений договір про визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні. До кінця 2022 року відповідач добровільно допомагав грошовими коштами на утримання дитини та забезпечення її належного рівня розвитку. Проте, з січня 2023 року будь-які виплати чи допомога від відповідача припинилась. Відповідно з\~цього часу\~дитина перебуває\~на її\~повному утриманні\~та забезпеченні,\~що ставить\~її у\~скрутне фінансове\~становище.З відповідачем\~так і\~не досягли\~згоди щодо\~розміру аліментів,\~які він\~має сплачувати\~на утримання\~дитини. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який самостійно забезпечити вона не в змозі. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін по справі. Будь - яких інших процесуальних дій не проводилося. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, про що свідчать оголошення на сайті Судової влади. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2\~ст.43 ЦПК України,\~учасники справи зобов`язані:\~1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;\~2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;\~3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;\~4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;\~5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;\~6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;\~7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України,\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;\~2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~3) відповідач не подав відзив;\~4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Так,\~положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. З матеріалів справи вбачається, що за час перебування сторін в шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . 28 жовтня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено нотаріально засвідчений договір про визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні, згідно якого встановлено, що: -після розірвання шлюбу дитина буде постійно проживати з матір`ю; -дитина буде перебувати на повному фінансовому утриманні батька і матері; -місце проживання дитини може змінюватись в залежності від зміни місця проживання матері без попереднього узгодження з батьком, але з обов`язковим повідомлення батька про такі зміни; -батько і мати добровільно зобов`язуються утримувати дитину, забезпечувати її належний рівень життя та добробуту, незалежно від стосунків між батьками; -графік та місце побачень батька з дитиною. Рішенням Веселинівського районного суду Миколалайвської області від 16 листопада 2022 року шлюб сторін розірвано. Після розірвання шлюбу змінено прізвище позивача на дошлюбне [PERSON] . Як встановлено\~судом,\~з січня\~2023\~року дитина\~перебуває на\~повному утриманні\~та забезпеченні\~позивача,\~що ставить\~її у\~скрутне фінансове\~становище. Оскільки сторони, так і не досягли згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини, він як батько неповнолітньої дитини зобов`язаний її утримувати до досягнення повноліття. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Стаття 181 Сімейного Кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Ч.1\~ст. 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка у відповідності до ч.3\~ст.181 СК України,\~скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Встановлено, що відповідач є працездатною особою молодого віку, на даний час офіційно не працевлаштований. Крім того, Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивачка бажає скористатися такою можливістю. Відповідно до положень\~ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5\~ст.157 цього Кодексу. Таким чином,\~суд приходить до переконання, що оскільки утримання малолітньої дитини є обов`язком батьків, а відповідач не надає кошти на утримання дитини, позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Визначаючи розмір аліментів, судом враховується матеріальне становище позивача, матеріальне\~\~становище\~\~відповідача, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень\~статті 182 СК України\~щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання»,\~ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», з [PERSON] слід стягувати аліменти в розмірі\~ частини всіх видів заробітку\~\~(доходу) відповідача\~\~щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч.1 ст.182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно зі статтею 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звернувся до суду з вимогами 16 червня 2023 року, то з 17 червня 2023 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн. в дохід держави. На підставі наведеного, ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved