Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Адвокат Чернявська М.О., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з вказаною заявою,в якій просила ухвалити додаткове рішення у справі №323/2721/20 (провадження №2/336/1710/2023) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Державний нотаріус Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області про усунення від права на спадкування в частині стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 14 000,00 гривень. Заяву обґрунтовано тим, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває вказана цивільна справа, і в разі ухвалення рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] буде відмовлено, просила стягнути з неї на користь відповідачки по справі [PERSON] витрати на правничу допомогу у сумі 14 000,00 гривень, які були узгоджені з останньою у Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги від 30.11.2020 та 05.07.2023 та підтверджені актом прийому - передачі наданих послуг від 12.09.2023. 20.09.2023 на підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана заява була передана на розгляд судді Звєздовій Н.С. Дослідивши подану заяву, матеріали цивільної справи №323/2721/20, суд дійшов до наступних висновків. Положеннями ч.1 ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Учасники справи в судове засідання не викликалися. Судом встановлено, що 27.10.2020 [PERSON] звернулася до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області, в якому просила усунути відповідачку від права на спадкування за заповітом та законом після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] по [ADDRESS] . 17.12.2020 відповідачкою було подано відзив, у якому окрім того, що просила відмовити в задоволенні позову, було зазначено про орієнтовний попередній розрахунок витрат, які остання планує понести у зв`язку з розглядом вказаної справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2023 вказана цивільна справа на виконання вимог Розпорядження Голови Верховного суду від 10.05.2022 №29/0/9-22 була прийнята до свого провадження суддею Карабак Л.Г. Рішенням суду від 12.09.2023 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа Державний нотаріус Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області про усунення від права на спадкування - відмовлено. Інтереси відповідачки [PERSON] протягом перебування цивільної справи в провадженні судів, представляла адвокат Чернявська М.О. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на свободу та особисту недоторканність до положень Конституції України (254к/96-ВР), зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України; особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі відмови у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною (Постанова Верховного Суду у справі №648/1102/19 від 12.02.2020р). Адвокат Чернявська М.О. у заяві просила стягнути з позивачки на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14 000 гривень, на підтвердження чого надала Додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 30.11.2020 та 05.07.2023 та Акт прийому-передачі послуг від 12.09.2023 до виказаного Додатку №1. З матеріалів справи вбачається, що правничі послуги адвокатом Чернявською М.О. надавалися на підставі Договорів про надання правничої допомоги від 30.11.2020 та 05.07.2023 (а.с.36-38, 186-187), Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №976 від 05.07.2012, Ордерів на надання правової допомоги серії ЗП №70346 від 30.11.2020 та серії ЗП №70343 від 05.07.2023. Відповідно до умов Договорів від 30.11.2020 та 05.07.2023, його предметом є зобов`язання адвоката надання правничої допомоги Клієнту - [PERSON] . Пунктом 2.3 Договорів визначено, що Клієнт несе обов`язки сплатити гонорар Адвокату в розмірі та в строк, згідно цього Договору. У Додатку №1 до Договорів від 30.11.2020 та 05.07.2023 зазначено, що сплата гонорару здійснюється Клієнтом відповідно до чинного законодавства. (п.3) У Акту приймання-передачі наданих послуг від 12.09.2023, сторонами погоджено, що грошові кошти за надані адвокатом послуги окрім гонорару, повинні бути сплачені [PERSON] до 31.12.2023, а гонорар - протягом 10-ти днів з для ухвалення рішення судом першої інстанції. Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг від 12.09.2023, адвокатом було надано послуги на загальну суму в 14 000 гривень, що складаються з: 1) підготовки відзиву на позовну заяву - 3000,00 гривень; 2) гонорар за прийняття судом рішення на користь клієнта - 3000,00 гривень; 3) направлення адвокатських запитів - на загальну суму 100,00 гривень; 4) підготовки заяви про витребування доказів - 1000,00 гривень; 5) представництва клієнта у судових засіданнях - на загальну суму 6 000,00 гривень. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи. Системний аналіз норм ст. 137, 141 ЦПК дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18. В постанові Верховного Суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved