Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

27.02.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із вказаним цивільним позовом, в якому просить суд: 1) розірвати шлюб, зареєстрований 09.07.2021 року Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 108, між ним та [PERSON] ; 2) стягнути з [PERSON] на його користь аліменти га утримання їх спільної неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення цього позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування цих вимог зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв`язку з тим, що вони віддалились один від одного та втратили почуття взаємної любові і поваги. Через різні характери і погляди на сімейне сумісне життя, в результаті відсутності між ними взаєморозуміння, шлюбні відносини фактично припинені. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні. Спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають. На примирення з відповідачкою не згоден. Одночасно із вказаною позовною заявою, позивачем [PERSON] подано письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, згідно якої він просить розірвати шлюб та стягнути аліменти з дружини на його користь на утримання неповнолітньої дружини. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 27.02.2023 року, вказаний цивільний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 11.04.2023 року відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні 07.06.2023 року позивач [PERSON] підтримав свою позицію, яка була викладена ним у письмовій заяві, долученій до матеріалів поданого позову, а саме категорично наполягав на розірванні шлюбу та стягненні аліментів, при цьому зазначав, що на примирення з відповідачем не згоден. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 07.06.2023 року, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Калинівської міської ради Вінницької області в особі відповідної служби (комісії). Закрите підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повторно звернувся до суду із письмовою заявою, згідно якої наполягає на задоволенні позовних вимог та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна її письмова заява, згідно якої вона просить суд розглянути справу за її відсутності, проти задоволенні позовних вимог не заперечує. Дану позицію відповідач підтримала і під час проведення попереднього судового засідання. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.2 ст.247 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, та за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків: Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно частини 2 статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пп. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 09.07.2021 року Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 108. Від даного шлюбу мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . На ґрунті особистого ставлення між сторонами виникла нетерпимість одне одного. Шлюбні відносини фактично припинені і збереження сім`ї неможливе. Спільне господарство чи бюджет не ведеться. Спір про спільне сумісне майно подружжя на даний час відсутній. Виходячи з положень тієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Позивач та відповідач на примирення не згідні, про що свідчить їх позиція, зазначена під час проведення підготовчого судового засідання, та підтверджується поданими письмовими заявами. Виходячи з викладеного, оскільки сім`я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ним стали віддалені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає позов в цій частині, суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливо, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, то вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За роз`ясненнями, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З урахуванням предмета спору у даній цивільній справі (стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини), обставинами, які підлягають доказуванню, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, а також те, хто з батьків проживає окремо та ухиляється від утримання дитини. Як встановлено з матеріалів даної справи та в підготовчому судовому засіданні, малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своєю матір`ю відповідачем [PERSON] , яка перебуває в декретній відпустці по її догляду, та є отримувачем державної допомоги при народженні дитини в сумі 860грн.00коп. з 01 вересня 2021 по теперішній час, що підтверджується поясненнями самої відповідачки та листом Управління соціального захисту населення Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області від 12.06.2023 року № 382. Позивачем [PERSON] не спростовані дані обставини, та не доведено належними та допустимими доказами те, що відповідачка [PERSON] проживає окремо від неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та ухиляється від її утримання, а отже не доведено підстав для звернення до суду із позовною вимогою про стягнення аліментів. Визнання відповідачем [PERSON] позову в частині стягнення аліментів, суперечить закону та порушує права малолітньої [PERSON] , [INFO] , а тому їй ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 07 червня 2023 року відмовлено у прийнятті визнання позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial