Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12.07.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 2630/03/3455280 банківського вкладу «Стандарт» (далі Договір № 2630/03/3455280), відповідно до п. 1 якого, Банк відкриває клієнту рахунок на 1 місяць до 12.08.2010 року.\~Згідно із п. 2 Договору № 2630/03/3455280, вкладник вносить (перераховує) на вкладний рахунок кошти в сумі 6000,00 Євро, де згідно п. 4 Договору, розмір процентів, які нараховуються на суму Вкладу, становить 1,5 %. Факт внесення грошових коштів за Договором за № 2630/03/3455280 банківського вкладу «Стандарт» від 12.07.2010 року в сумі 6000,00 Євро підтверджується оригіналом квитанції за № 2814041 від 12.07.2010 року (призначення платежу: залучення коштів на депозит, угода 2630/03/3455280), банківськими виписками із рахунку позивача та Договором № 2630/03/3455280 банківського вкладу «Стандарт» від 12.07.2010 року. Також, 12.07.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 2630/03/3455279 банківського вкладу «Стандарт» (далі Договір № 2630/03/3455279), відповідно до п. 1 якого, Банк відкриває клієнту рахунок на 1 місяць до 12.08.2010 року.\~Згідно із п. 2 Договору № 2630/03/3455279, вкладник вносить (перераховує) на вкладний рахунок кошти в сумі 32310,22 доларів США, де згідно п. 4 Договору, розмір процентів, які нараховуються на суму Вкладу, становить 4 %. Факт внесення грошових коштів за Договором за № 2630/03/3455279 банківського вкладу «Стандарт» від 12.07.2010 року в сумі 32310,22 доларів США підтверджується оригіналом квитанції за № 2814027 від 12.07.2010 року (призначення платежу: залучення коштів на депозит, угода 2630/03/3455279), банківськими виписками із рахунку позивача та Договором № 2630/03/3455279 банківського вкладу «Стандарт» від 12.07.2010 року. 28.05.2019 року гр. [PERSON] від імені [PERSON] на підставі довіреності від 28.05.2019 року за № 369 звернувся на адресу відповідача із письмовою заявою в якій просив провести службове розслідування щодо відсутності грошових коштів на рахунках як його так і його батьків. 12.07.2019 року на адресу представника позивача [PERSON] надійшов лист від відповідача за № 149/М-357/1, згідно якого вбачається те, що на підставі звернення АТ «Кредобанк» до правоохоронних органів з приводу зняття та привласнення коштів із депозитних рахунків, 29.01.2019 року внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 12019140000000134. 01.08.2019 року представник позивача по довіреності Маковецький В.І. звернувся на адресу відповідача із вимогою про повернення належних йому грошових коштів із депозитних договорів та рахунків разом із нарахованими відсотками. 22.08.2019 року представник позивача [PERSON] повторно звернувся із письмовою претензією на адресу відповідача у справі із вимогою про повернення грошових коштів із депозитних договорів та рахунків, що підтверджується копією відповідної письмової претензії. 16.06.2022 року адвокат Медвідь В.О. отримав відповідь за № 63/М-198/1 від АТ «Кредобанк», згідно якого вбачається те, що відповідач посилаючись на розпочате досудове розслідування 12019140000000134 від 29.01.2019 року відмовляє у поверненні Позивачу його банківських вкладів до завершення даного досудового розслідування. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.07.2022 року відкрито загальне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. 01.09.2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Свою позицію обгрунтовує тим, що у даній справі. В обґрунтування доводів, вказує, що [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження факту укладення договору, датованого 12.07.2010 року за № 2630/03/3455280 та внесення коштів у розмірі 6000,00 Євро як вкладу за ним; факту укладення договору\~2630/03/3455279 та внесення коштів у розмірі 32310,22 доларів США, що на думку представника відповідача свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. І наступні процесуальні дії позивача, поза правовим полем, на думку представника відповідача, не змінили такої ситуації. Стверджує, що позивач та його син [PERSON] , не бажають дочекатись завершення досудового розслідування, встановлення правоохоронними органами всіх обставин, пов`язаних із розміщенням (а точніше не розміщення Позивачем), поверненням коштів, які обліковувались на рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] в АТ «Кредобанк» та здійснюють тиск на АТ «Кредобанк»\~ метою спробувати домогтися виплати коштів за відсутності для цього документально підтверджених підстав, ще й очевидно в надуманому розмірі з вірогідним наміром безпідставного збагачення за рахунок відповідача. Просить відмовити у задовленні позову. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити. Представники відповідача заперечили проти позовних вимог, просили відмовити у позові у зв`язку з безпідставністю. З`ясувавши дійсні обставини справи, заслухавши думку представника позивача, представників відповідача, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями\~ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.\~1\~ст.\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами\~ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст.\~76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України. Судом встановлено, що 12.07.2010 року між гр. [PERSON] з однієї сторони та ПАТ «Кредобанк» з другої сторони, було укладено договір № 2630/03/3455280 банківського вкладу «Стандарт» (далі Договір № 2630/03/3455280).\~Відповідно до п. 1 Договору № 2630/03/3455280, Банк відкриває клієнту рахунок на 1 місяць до 12.08.2010 року.\~Згідно п. 2 Договору № 2630/03/3455280, вкладник вносить (перераховує) на вкладний рахунок кошти в сумі 6000,00 Євро. Відповідно до п. 4 даного Договору, розмір процентів, які нараховуються на суму Вкладу, становить 1,5 %. Нараховані проценти виплачуються Вкладнику один раз на місяць готівкою через касу Банку при чому перша виплата процентів відбувається після того, як кошти знаходилися на Вкладному рахунку не менше 1 календарного місяця.\~Пунктом 8 Договору за № Договору № 2630/03/3455280 передбачено, що якщо по закінченні строку розміщення коштів на Вкладному рахунку (п. 1 цього Договору) Клієнт не з`явився в Банк, вкладні правовідносини продовжується на той самий строк, на умовах процентних ставок Банку, які діють на день такого продовження. Факт внесення грошових коштів за договором за № 2630/03/3455280 банківського вкладу «Стандарт» від 12.07.2010 року в сумі 6000,00 Євро підтверджується оригіналом квитанції за № 2814041 від 12.07.2010 року (призначення платежу: залучення коштів на депозит, угода 2630/03/3455280), яка належним чином оглянута судом в судовому засіданні. Також, факт внесення грошових коштів Позивачем за умовами Договору 2630/03/3455280 банківського вкладу «Стандарт» від 12.07.2010 року підтверджується випискою із руху коштів по рахунку [PERSON] з 12.07.2010 року по 25.08.2010 року, угода № 2630/03/3455280 на 1 арк.;\~випискою із руху коштів по рахунку [PERSON] з 12.07.2010 року по 29.11.2011 року, угода № 2630/03/3455280 на 1 арк.;\~випискою із руху коштів по рахунку [PERSON] з 12.07.2010 року по 25.08.2010 року, угода № 2630/03/3455280 на 1 арк.;\~випискою із руху коштів по рахунку [PERSON] з 21.08.2010 року по 29.11.2011 року, угода № 2630/03/3455280 на 4 арк.; випискою із руху коштів по рахунку [PERSON] з 21.08.2010 року по 22.11.2018 року, угода № 2630/03/3455280 на 6 арк., які належним чином завірені Відповідачем та долучені представником Позивача 27.03.2023 року до матеріалів справи. Також, судом встановлено, що 12.07.2010 року між гр. [PERSON] з однієї сторони та ПАТ «Кредобанк» з другої сторони, було укладено договір № 2630/03/3455279 банківського вкладу «Стандарт» (далі Договір № 2630/03/3455279).\~Відповідно до п. 1 Договору № 2630/03/3455279, Банк відкриває клієнту рахунок на 1 місяць до 12.08.2010 року.\~Згідно п. 2 Договору № 2630/03/3455279, вкладник вносить (перераховує) на вкладний рахунок кошти в сумі 32310,22 доларів США. Відповідно до п. 4 даного Договору, розмір процентів, які нараховуються на суму Вкладу, становить 4 %. Нараховані проценти виплачуються Вкладнику один раз на місяць готівкою через касу Банку при чому перша виплата процентів відбувається після того, як кошти знаходилися на Вкладному рахунку не менше 1 календарного місяця.\~Пунктом 8 Договору за № Договору № 2630/03/3455279 передбачено, що якщо по закінченні строку розміщення коштів на Вкладному рахунку (п. 1 цього Договору) Клієнт не з`явився в Банк, вкладні правовідносини продовжується на той самий строк, на умовах процентних ставок Банку, які діють на день такого продовження. Факт внесення грошових коштів за договором за № 2630/03/3455279 банківського вкладу «Стандарт» від 12.07.2010 року в сумі 32310,22 доларів США підтверджується оригіналом квитанції за № 2814027 від 12.07.2010 року (призначення платежу: залучення коштів на депозит, угода 2630/03/3455279), яка належним чином оглянута судом в судовому засіданні. Також, факт внесення грошових коштів Позивачем за умовами Договору 2630/03/3455279\~банківського вкладу «Стандарт» від 12.07.2010 року\~підтверджується випискою із руху коштів по рахунку [PERSON] з 12.07.2010 року по 25.08.2010 року, угода № 2630/03/3455279 на 1 арк.;\~випискою із руху коштів по рахунку [PERSON] з 21.08.2010 року по 04.05.2011 року, угода № 2630/03/3455279 на 1 арк.;\~випискою із руху коштів по рахунку [PERSON] з 21.08.2010 року по 22.11.2018 року, угода № 2630/03/3455279 на 7 арк., які належним чином завірені Відповідачем та долучені представником Позивача 27.03.2023 року до матеріалів справи. Посилання представників Відповідача на те, що на Договорі № 2630/03/3455280 банківського вкладу «Стандарт» від 12.07.2010 року, а також на Договорів № 2630/03/3455279\~банківського вкладу «Стандарт» від 12.07.2010 року відсутні підписи Позивача [PERSON] , суд не бере до уваги та критично оцінює такі доводи Відповідача виходячи із наступного. Як вбачається із матеріалів справи, 01.04.2020 року представником позивача адвокатом Медвідь В.О. оригінали вищенаведених договорів банківських вкладів від 12.07.2010 року № 2630/03/3455280\~та № 2630/03/3455279\~було долучено до матеріалів кримінального провадження № 1201914000000134 від 29.01.2019 року, яке перебуває у провадженні СУ ГУ НП у Львівській області та розпочато за заявою саме відповідача, для проведення відповідної почеркознавчої експертизи саме у даному кримінальному провадженні. Згідно висновку експерта за № 14 від 21.04.2020 року Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України вбачається те, що виконавцем підписів: у графах: «Клієнт (підпис) ( [PERSON] )» і «Примірник Договору отримав (-ла) 12.07.2010. (підпис) ( [PERSON] )» у договорі № 2630/03/3455279 банківського вкладу «СТАНДАРТ» від 12.07.2010 року на суму 32310,22 дол. США та у графах: «Клієнт (підпис) ( [PERSON] )» і «Примірник Договору отримав (-ла) 12.07.2010. (підпис) ( [PERSON] )» у договорі № 2630/03/3455280 банківського вкладу «СТАНДАРТ» від 12.07.2010 року на суму 6000,00 Євро, є [PERSON] ». Більше того, судом безспірно встановлено, що вказані договори банківських вкладів\~від 12.07.2010 року № 2630/03/3455280 та № 2630/03/3455279\~у судовому порядку не розірвано, недійсними не визнано, а тому їх чинність презюмується. Посилання представників Відповідача на те, що висновком експерта за № 14 від 21.04.2020 року встановлено, що виконавцем підписів у графі «Підпис платника» у заяві а переказ готівки № 2814041 від 12.07.2010 року на суму 6000,00 Євро та у графі «Підпис платника» у заяві на переказ готівки № 2814027 від 12.07.2010 року на суму 32310,22 дол. США, є не [PERSON] , а інша особа, суд не бере до уваги, оскільки як встановлено в судовому засіданні, оригінали квитанцій за № 2814041 та за № 2814027 від 12.07.2010 року, які зберігаються у позивача та були досліджені в судовому засіданні, не були предметом дослідження почеркознавчої експертизи, а на проведення відповідної експертизи надавались оригінали Договорів банківських вкладів за №\~2630/03/3455280 та № 2630/03/3455279 від 12.07.2010 року, які містились у позивача. Крім цього, факт внесення грошових коштів позивачем на рахунки відкриті за Договорами банківських вкладів за № 2630/03/3455280 та № 2630/03/3455279 від 12.07.2010 року підтверджується виписками із руху коштів по рахунках [PERSON] , належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи, що жодним чином не спростовано представниками відповідача у справі. У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта в кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його. У постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20), Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що «висновок судово-почеркознавчої експертизи від 13 грудня 2014 року за №574/тдд не можна вважати таким, що не відповідає критеріям належності та допустимості доказів, як про це стверджує банк у касаційній скарзі. Позивач подав до суду копію цього висновку, зроблену з копії того ж висновку, яку засвідчив слідчий. Для його використання як доказу подання до суду окремого дозволу слідчого, а також не є потрібним вирок суду, який набрав законної сили у кримінальному провадженні. Такий висновок судово-почеркознавчої експертизи, який позивач відповідно до закону одержав у межах кримінального провадження, стосується предмета доказування у цій справі». Також, у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі № 757/39973/19-ц (провадження № 61-1118св21) зазначено наступне: «Колегія суддів враховує допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. Такий висновок, узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19)». Відтак, суд дослідивши висновок експерта за № 14 від 21.04.2020 року Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України в сукупності з іншими доказами зібраними у даній судові справі, приходить до висновку про те, що такий висновок є належним письмовим доказом, який належним чином підтверджує факт укладення Договорів банківського вкладу за № 2630/03/3455280 та № 2630/03/3455279 від 12.07.2010 року між Позивачем та Відповідачем та виникнення між останніми договірних відносин. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду про те, що він особисто привіз позивача [PERSON] 12.07.2010 року (в день укладення Договорів банківського вкладу) під приміщення банку у центрі м. Львова, де останній зайшов разом із грошовими коштами, які були разом із ним, де уклав особисто уклав Договорів банківського вкладу за № 2630/03/3455280 та № 2630/03/3455279 від 12.07.2010 року на умовах узгоджених із банківськими працівниками та особисто вніс кошти у касу банку. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Частинами 1, 2 ст. 202 ЦК України, передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Частиною 1 ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України\~в редакції, чинній на момент укладення договорів). Частиною 3 ст. 1060\~ЦК України\~визначено,\~що за\~договором банківського\~строкового вкладу\~банк зобов`язаний\~видати вклад\~та нараховані\~проценти за\~цим вкладом\~із спливом\~строку,\~визначеного у\~договорі банківського\~вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Тлумачення ч. 1 3 ст. 1060 ЦК України свідчить, що банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за вкладом із спливом строку, який встановлений у договорі банківського строкового вкладу або на першу вимогу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (ст. 1058 ЦК України). Відповідно до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (SUK v. UKRAINE, № 10972/05, § 22, ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року). Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Протоколу №\~1 і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 02 липня 2002 року). Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності\~статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~і є одним з основоположних елементів правової держави («ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 52, 53, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у\~статті 629 ЦК України\~закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що «договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті). Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми». Такий висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19) та від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 591/678/16-ц (провадження № 61-22658св18) зазначено, що «укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 01 лютого 2018 року у справі № 727/6902/15-ц (провадження № 61-677св18), від 24 жовтня 2018 року у справі № 752/3746/15-ц (провадження № 61-21029св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 727/6902/15-ц (провадження № 61-40082св18), від 14 листопада 2019 року у справі № 752/3746/15-ц (провадження № 61-6196св19), від 03 червня 2020 року у справі № 752/7208/15-ц (провадження № 61-14740св19), що свідчить про його усталеність в судовій практиці розгляду спорів даної категорії. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21), не знайшовши підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, наголосила, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх. У частинах 1-3 ст. 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.\~1\~ст.\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.\~33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.\~1 ст.\~6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.\~26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.\~23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до\~задоволення. Відповідно до положень\~ст.141 ЦПК, беручи до уваги, що позивач в силу вимог\~закону\~звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви і задоволення позову судом, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 992, грн. судового збору, який підлягав сплаті за подачу до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved