Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

11.08.2023 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 30.08.2023 року уточнила та просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; незавершену будівництвом нежитлову будівлю літ. «Г», що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2073 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5122082000:02:001:0107; житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , за життя залишив заповіт на усе майно Православній Християнській Церкві, Місцевій Автономії, Митрополії Бессарабії, яка є складовою [PERSON] . У встановлений законом строк представник Православної Християнської Церкви у складі Румунської Патріархії Бессарабська Митрополія з заявою про прийняття спадщини не звернувся, тому спадкування здійснюється за законом. Позивач являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, однак письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори №846/02-14 від 20.07.2023 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просить справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Апреленко Р.І., що також підтверджено довідкою №506, виданою 14.04.2023 року КП «Ізмаїльське МБТІ»; - незавершена будівництвом нежитлова будівля літ. «Г», що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі запису в погосподарській книзі №3, особовий рахунок № [NUMBER] виконавчого комітету Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, що підтверджено довідкою №506, виданою 14.04.2023 року КП «Ізмаїльське МБТІ»; - земельна ділянка площею 0,2073 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5122082000:02:001:0107 на підставі рішення №107-?ІІ Комишівської сільської ради Ізмаїльського району від 15.02.2017 року «Про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі»; - житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Апреленко Р.І., що також підтверджено довідкою №505, виданою 14.04.2023 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , повторно виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 01 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Ляпустіною Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3136, [PERSON] заповів все його майно нерухоме та рухоме (житловий будинок, надвірні споруди, церква і таке інше) і земельну ділянку площею 0,19 га, які знаходяться в [ADDRESS] , а також житловий будинок з надвірними спорудами і земельну ділянку площею 0,1518 га [PERSON] , Місцевій Автономії, Митрополії Бессарабії, яка є складовою [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 73274249 від 20.07.2023 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 01.10.2008 року, зареєстрований за № 3136, не змінювався та не скасовувався. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що представник Православної Християнської Церкви, Місцевій Автономії, Митрополії Бессарабії, яка є складовою Румунської Патріархії у встановлений законом строк відповідно до ст. 1269 ЦК України з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернувся, що підтверджено копією спадкової справи №100/2020, заведеної після [PERSON] , померлого [INFO] , які долучена до матеріалів справи, тобто вважається таким, що не прийняв спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У зв`язку з тим, що представник Православної Християнської Церкви, Місцевої Автономії, Митрополії Бессарабії, яка є складовою Румунської Патріархії спадщину за заповітом не прийняв, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємицею за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 04.11.1962 року Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Інших спадкоємців, які заявили свої спадкові права, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджено довідкою Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1028 від 16.09.2020 року, тобто вважається такою, що фактично прийняла спадщину. Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Приватизація земельних ділянок передбачена\~постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі»\~та\~Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок»\~(далі - Декрет). Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію\~ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року. Відповідно до пункту 1\~розділу Х «Перехідні положення» ЗК України\~2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього\~Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього\~Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів). Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3ст. 116 Земельного Кодексу України). В силу ч. ч. 1, 4ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. За змістом\~ст. 1216 ЦК України,\~\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до\~статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту «г» ч. 1ст. 81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3\~ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1\~ст. 1225 ЦК України. Частиною першою\~статті 116 ЗК України\~встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. ЗК України\~у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1\~розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Крім того, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених\~ЗК України\~та у порядку, визначеному статтями\~116,\~118,\~122 ЗК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року у справі №350/67/15-ц (№14-652) цс-18 зазначила: Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя\~статті 116 ЗК України). Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори №846/02-14 від 20.07.2023 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved