Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

08.08.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 19.07.2018 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Після повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року російської федерації в Україну, з метою збереження життя дитини, вона в березні 2022 року змушена була разом з донькою покинути Україну та виїхати за кордон. Перебуваючи за кордоном, вона дізналась, що її чоловік став їй зраджувати з іншою жінкою, яка їй відома і йому стало відомо, що вона дізналася про його подружню зраду. В подальшому, користуючись її перебуванням за кордоном, її чоловік перейшов жити до цієї жінки, вони мешкають разом та навіть створили нову сім`ю. Після її повернення з дитиною з закордону чоловік в родину не повернувся та продовжує жити у цієї жінки, з березня 2022 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2023 року шлюб між ними розірвано. Батько дитини, маючи можливість, не надає необхідного та належного утримання доньці, він інших утриманців не має, працює, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, добровільно надавати допомогу на утримання доньки відмовився, знаючи про її скрутне становище, тому вона звернулась до суду із даним позовом. Посилаючись на зазначене, позивач у позові просить суд ухвалити рішення про щомісячне стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000,00 грн., починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 08.08.2023 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою судді від 11.08.2023 року відкрито провадження у справі, визначено про розгляд справи за правилами прощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що за його заявою за місце його роботи здійснюється щомісячне відрахування аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частки щомісячно. В подальшому, у наданих суду 06.10.2023 року заявах позивач з представником підтримали позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 4000 грн. щомісячно та просили здійснювати таке стягнення з 01.10.2023 року та розглянути справу у їх відсутність. У наданій суду 06.10.2023 року заяві відповідач просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він добровільне сплачує аліменти та не може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем, оскільки це не завжди дозволяє розмір його доходу. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом 06.10.2023 року за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 19.07.2018 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, зареєстрований 19.07.2018 року в Новокодацькому районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №253, про що видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у сторін народилася дитина донька [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.07.2018 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 468. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2023 року шлюб між ними розірвано, дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] . Позивач у позові та її представник в судовому засіданні посилаються на те, що батько дитини, маючи можливість, не надає необхідного та належного утримання доньці, він інших утриманців не має, працює, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, добровільно надавати допомогу на утримання доньки відмовився. В судовому засіданні відповідач пояснив, що позовні вимоги не визнає, оскільки за його заявою за місцем його роботи здійснюється щомісячне відрахування аліментів на утримання доньки на користь позивачки у розмірі 1/4 частки щомісячно і він не може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем, оскільки це не завжди дозволяє розмір його доходу. Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~ 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування суда ми окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У позовній заяві, з урахуванням змісту заяви від 06.10.2023 року, позивач просить суд ухвалити рішення про щомісячне стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000,00 грн., починаючи з 01.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону. Як вбачається з Довідки від 28.09.2023 року № 366/14.5, виданої Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] працює на посаді державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса), згідно з його заявою від 03.08.2022 року з його доходу (заробітної плати) утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 25% від суми нарахувань щомісячно, а саме: серпень 2022 року нараховано заробітну плату в сумі 9088,46 грн., утримано 1548,55 грн.; вересень 2022 року нараховано заробітну плату в сумі 9088,46 грн., утримано 1828,96 грн.; жовтень 2022 року - нараховано заробітну плату в сумі 11428,00 грн., утримано 2299,89 грн.; листопад 2022 року нараховано заробітну плату в сумі 12288,48 грн., утримано 2473,06 грн., грудень 2022 року нараховано заробітну плату в сумі 14230,08 грн., утримано 2863,80 грн., січень 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 5300,58 грн., утримано 1136,00 грн., лютий 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 9415,84 грн., утримано 1894.94 грн., березень 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 11744,81 грн., утримано 2363,65 грн., квітень 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 10906,03 грн., утримано 2194,84 грн.; травень 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 13032,67 грн., утримано 2622,82 грн.; червень 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 16211,18 грн., утримано 3705,72 грн., липень 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 13022,16 грн., утримано 2620,71 грн., серпень 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 31113,68 грн., утримано 6261,63 грн.; вересень 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 17311,32 грн., утримано 3483,91 грн. Таким чином, судом встановлено, що, починаючи з серпня 2022 року з заробітної плати [PERSON] , який працює на посаді державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса), згідно з його заявою від 03.08.2022 року утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 25% від суми нарахувань щомісячно, і таке утримання аліментів здійснено по вересень 2023 року включно. Судом також встановлено, що відповідач за станом здоров`я не має перешкод для надання матеріальної допомоги на утримання дитини, інших осіб на утриманні не має, що ним не заперечувалося. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 2272,00 грн. Вбачається, що на час розглядом судом даної цивільної справи дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , має вік п`ять років та три місяці. Зважаючи на встановлені вищевказані обставини, з урахуванням змісту позовних вимог позивача, розміру заробітної плати відповідача (матеріальне становище платника аліментів) та того, що матеріальне утримання дитини є обов`язком для обох батьків, виходячи із встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає достатнім визначити до стягнення з відповідача аліментів в розмірі 3000,00 грн. щомісяця до повноліття дитини, починаючи стягнення з 01.10.2023 року, про що заявлено позивачем у поданій суду заяві та з урахуванням того, що утримання аліментів з заробітної плати відповідача здійснено по вересень 2023 року включно. При цьому, суд вважає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження спроможності відповідача виплачувати аліменти на утримання дитини у вказаній нею у позові сумі 4000,00 грн. та не надано доказів необхідності стягнення аліментів у такій сумі щомісячно. Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з ухваленням судом рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону. В іншій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають як необгрунтовані та не підтверджені належними доказами. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача мають бути стягнуті 1073 грн. 60 коп. судового збору на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial