Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

04.08.2023 позивач [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила: -стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.08.2023; -стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 04.08.2023 і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 12.06.2021 вона зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] , який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.07.2023 розірвано. Від даного шлюбу вони мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом позивачкою. Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та отримує регулярний дохід, однак добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тобто фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Також позивач зазначила, що вона, як колишня дружина, з якою проживає дитина, потребує фінансового забезпечення від відповідача, адже не має можливості працювати та інших доходів, окрім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не отримує. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, так як знаходиться у працездатному віці, працює, інших стягнень по виконавчих листах не має. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.08.2023 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 11.09.2023\~представником відповідача адвокатом Бочаровим О.М. подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив частково задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та колишньої дружини, а саме стягнути на утримання дитини аліменти в розмірі частини заробітку та доходу відповідача, а на утримання колишньої дружини у розмірі 1/10 частини. Зазначив, що враховуючи майновий стан відповідача, який в середньому в місяць складає 49\~742,00 грн., а також обов`язок по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] , який буде складати 12\~435,00 грн., розумним та співмірним можливостям відповідача буде саме стягнення з останнього аліментів на утримання колишньої дружини в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку. Дана сума майже в двічі більша ніж розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений станом на вересень 2023 року. 19.09.2023 представником позивача адвокатом Нікітюком А.М. подано відповідь на відзив, в якому останній просив задовольнити в повному обсязі позовні вимоги. Зазначив, що майновий стан відповідача цілком дозволяє сплачувати йому аліменти на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі частини всіх видів заробітків та доходів. Витрати відповідача на утримання неповнолітньої доньки та колишньої дружини до досягнення дитиною трьох років не перевищуватимуть половину його заробітку (доходу), а відтак жодним чином не призведуть до значного погіршення його матеріального стану. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Нікітюк А.М. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовні заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Представника відповідача адвокат Бочаров О.М. в судовому засіданні не заперечував щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та колишньої дружини, однак просив зменшити розмір аліментів на утримання дружини до 1/10 частини заробітку (доходу) відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 12.06.2021 сторони перебували у шлюбі, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.07.2023 розірвано. Від даного шлюбу мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.01.2022. Після припинення шлюбних відносин між сторонами їх донька [PERSON] , [INFO] , залишилася проживати з позивачкою. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років та отримує державну допомогу при народженні дитини. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання доньки та позивачки, хоча офіційно працевлаштований та отримує регулярний дохід. Згідно довідки № 896 від 31.08.2023, виданої Військовою частиною [NUMBER] Міністерства оборони України, за період з січня 2023 року по липень 2023 року відповідач [PERSON] отримав дохід в розмірі 348\~198,86 грн., що в середньому складає 49\~742,69 грн. в місяць. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно пункту 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи, що малолітня донька сторін проживає разом із позивачем та між сторонами не досягнуто домовленості щодо її утримання, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін, а також позицію відповідача, який не заперечує сплачувати аліменти на утримання доньки у визначеному позивачем розмірі, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд приходить до наступного. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до вимог статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно до статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (стаття 77 СК України). Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини регламентовано статтею 84 СК України, з аналізу якої вбачається, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Приписами частини 6 статті 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком дитини у випадку проживання із нею дитини до досягнення нею трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, фізично здоровий, проходить службу у військовій частині [NUMBER] , отримує достойну заробітну плату, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки, як матері своєї дитини, до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку. Однак, на думку суду, заявлений до стягнення позивачкою розмір аліментів на своє утримання є не обґрунтованим та занадто завищеним, Суд звертає увагу, що у Сімейному кодексі України не встановлено ні мінімального, ні максимального розмірів аліментів, які можуть бути стягнені на утримання одного з подружжя. А тому, при визначенні розміру коштів, що належить стягнути як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» регламентовано, що з 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 2\~684,00 грн. За таких обставин, враховуючи визначений державою розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, потреби позивачки та можливості відповідача,

Outcome: partial