Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

08 червня 2023 року в провадження Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом служби у справах дітей Вінницької міської ради до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Першотравенської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в інтересах дитини - [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батьком дитини є [PERSON] , який помер [INFO] . Дитина з 08 березня 2023 року по теперішній час перебуває на обліку у позивача, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, підставою для перебування дитини на обліку стало неналежне виконання матір`ю обов`язків по вихованню та утриманню дитини. [PERSON] є ВПО, раніше проживав у м.Довжанську (Свердловську), Луганської області, яке наразі розташоване на тимчасово окупованій території України. Восени 2022 року дитина перемістилася до м.Вінниці за допомогою волонтерів, без супроводу матері чи інших родичів. З осені 2022 року дитина навчається у Вінницькому обласному спортивно-гуманітарному ліцеї-інтернаті КЗВО "Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж", проживає у гуртожитку навчального закладу. Дитина повідомила, що протягом 2022-2023 років він проживав окремо від матері, виховувався та утримувався бабусею по материнській лінії, оскільки матір створила нову сім`ю, а йому не приділяла уваги. З осені 2022 року його матір не спілкувалася з дитиною, не цікавилася його життям, здоровям, не надавала жодних коштів на утримання, просить позбавити матір батьківських прав. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/5 частки всіх видів її заробітку, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала, про дати розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", про причини неявки суд не сповістила, заяви про розгляд справи в її відсутність на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, при ухваленні рішення по справі, просить врахувати інтереси дитини. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). [PERSON] народився [INFO] у м.Свердловську, Луганської області. Його батьками, згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 30 грудня 2006 року, є [PERSON] та [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] помер [INFO] у м.Свердловську, Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 03 березня 2023 року. Мати дитини - [PERSON] 28 жовтня 2011 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінене на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 28 жовтня 2011 року. З 28 жовтня 2022 року неповнолітній [PERSON] взятий на облік, як ВПО та зареєстрований у м.Вінниці. З осені 2022 року дитина навчається у Вінницькому обласному спортивно-гуманітарному ліцеї-інтернаті КЗВО "Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж", проживає у гуртожитку навчального закладу, де створені належні умови для проживання та навчання дитини, що підтверджується відповідними актами Копією заяви [PERSON] підтверджується, що він просить позбавити свою матір батьківських прав відносно нього, тривалий час виховувався своєю бабусею, мати його життям не цікавилася, на даний час вона із дитиною від іншого шлюбу та чоловіком проживає у м.Довжанську, Луганської області, з ним зв`язок не підтримує, має відмінні від його політичні та світоглядні погляди. Він існує за кошти, які надає держава для ВПО, мати його вихованням та утриманням не займається. Поясненнями [PERSON] підтверджується, що він проживає у гуртожитку, в одній кімнаті з [PERSON] з вересня 2022 року по теперішній час, мати [PERSON] не підтримує з ним зв`язок, не надає жодної допомоги. Висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача від 28 березня 2023 року підтверджується, що неповнолітня дитина - [PERSON] є ВПО, навчається у Вінницькому обласному спортивно-гуманітарному ліцеї-інтернаті КЗВО "Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж" з осені 2022 року, проживає у гуртожитку навчального закладу, мати дитини проживає на тимчасово окупованій території України, вихованням дитини не займається тривалий час, здоров`ям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає, тому вважають за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаний норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд погоджується із висновками щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такі висновки є вмотивованими, містять обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на дитину відповідача. В зв`язку з чим, позовні вимоги позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав, є такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи вік дитини та її потреби у матеріальному забезпеченні, матеріальне становище сторін по справі, суд вважає за необхідне, одночасно з позбавленням батьківських прав відповідача, стягнути з неї аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/5 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягувати з 10 травня 2023 року - з моменту пред`явлення позову до суду, допустивши рішення суду в цій частині негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина - [PERSON] та стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, підлягають задоволенню, оскільки суду доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду, ним заявлено дві позовні вимоги майнового та немайнового характеру, які задоволено судом, тому підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 2 147,20 гривень.

Outcome: approved