Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав посилаючись на такі обставини. [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. У них є спільні неповнолітні діти- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося, вони припинили жити разом. Діти проживають разом з позивачкою. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.06.2023 року заборгованість відповідача складає 178528,75 грн. Батько дітей самоусунувся від виховання та утримання своїх дітей, не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання, не цікавиться їх життям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний розвиток. Позивач на заявлених позовних вимогах наполягала, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №118 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції 25.03.2016 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №119 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції 25.03.2016 року. Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2020 року призначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. на кожного, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.04.2019 року і до їх повноліття, а саме до [INFO] . Як вбачається з довідок Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 23.08.2023 року спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування - Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради складено акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON] . Відповідно до даного акту для дітей створені всі необхідні умови для проживання та розвитку за віком. Діти мають окрему кімнату в наявності необхідні меблі, побутова техніка. [PERSON] батьківські обов`язки не виконує, дітьми не цікавиться. Вихованням малолітніх [PERSON] та [PERSON] та їх забезпеченням займається матір [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості наданого Ширяївським відділом державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] станом на 01.06.2023 року складає 178528 грн.75 коп. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодопозбавленнябатьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи. При розгляді даної справи суд враховує положення ч.8, 9 ст.7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини, згідно принципу 7 Декларації, має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її (дитини) освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищезазначене, органом опіки та піклування Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради надано письмовий висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Висновок органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України), при цьому суд констатує, що матеріали справи не містять доказів на спростування відомостей зазначених у вказаному висновку. Отже, суд достовірно встановив, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей та їх виховання, з дітьми не спілкується, не відвідує дітей, участі у вихованні не приймає та матеріально не підтримує. Як наслідок, усі ці фактори, у їх сукупності, свідчать про те, що відповідач свідомо і умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо малолітніх дітей. Відповідачем до суду було направлено письмову заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Також матеріали справи містять заяву відповідача про розгляд справи про позбавлення батьківських прав без його присутності, враховуючи письмову згоду, яка зареєстрована в реєстрі за №533 09.06.2023 року та засвідчена приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача, не вбачає підстав вважати, що визнання відповідачем позову є не добровільним чи умовним, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд приходить до висновку, що поведінку батька дітей у кращу сторону змінити не можливо, оскільки він сам цього не бажає. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дітей, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] перш за все буде відповідати інтересам дітей.

Outcome: approved