Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач Концерн «МТМ», у червні 2022 року, звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 13\~419,77 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 332,18 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 147,44 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач за період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року відпустив у нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , нежитлові приміщення №№ 65,66, власником якого є відповідач, теплову енергію на загальну суму 13\~419,77 грн., однак відповідач не оплачувала надані їй за вказаною адресою послуги, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 13.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2022, позов Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за відпущену теплову енергію, яка відпускалась за адресою: [ADDRESS] , у період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року у розмірі 13\~419 грн. 77 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 332 грн. 18 коп., 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 147 грн. 44 коп., а всього стягнуто 13\~899 39 коп. Стягнуто із [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати\~зі сплати судового збору в розмірі 2481 грн. 00 коп. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2023, за заявою [PERSON] , в особі представника-адвоката Трифонова А.В., скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2022 у цій справі та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку, за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін та їх представників. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 04.08.2023 від представника відповідача адвоката Трифонова А.В. надійшов відзив на позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі», в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними. Так, як зазначено у відзиві, відповідач не є належним споживачем послуг з надання теплової енергії. Споживачем теплової енергії є особа, яка є кінцевим отримувачем теплової енергії від теплопостачадьника та яка використовує цю теплову енергію в якості засобу для обігріву належного цій особі житла або приміщення. Оскільки відповідач не є кінцевим отримувачем теплової енергії, яка проходить через транзитні трубопроводи в належних їй нежитлових приміщеннях до квартир (приміщень) споживачів теплової енергії, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з неї вартості спожитої теплової енергії. Крім того, між сторонами відсутні договірні відносини. Нежитлове приміщення, яке належить відповідачці, знаходиться у підвальному приміщенні житлового будинку, який знаходиться у віданні ОСББ, яке сплачує позивачеві вартість теплової енергії, що йде транзитом у трубах, які знаходяться у місцях загального користування. [PERSON] сплачує внески за управління будинком, а тому саме ОСББ повинно сплачувати кошти на постачання теплової енергії по трубах, які знаходяться у підвалі, тобто є загальними комунікаціями. У нежитлових приміщеннях, які належать відповідачу фактично відсутні прилади споживання теплової енергії. Через них проходить лише трубопроводи централізованого опалення житлового будинку. Доказів споживання відповідачем теплової енергії в належних їй нежитлових приміщеннях позивачем не надано. Обслуговування транзитних трубопроводів, які проходять через нежитлові приміщення відповідача, є обов`язком виконавця, який надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій мешканцям будинку [ADDRESS] , а саме, ОСББ. Крім того, 25.09.2023 від представника [PERSON] адвоката Трифонова А.В. надійшла заява про застосування строку позовної давності, відповідно до якої представник відповідача зазначає, що позовна давність повинна бути застосована до позовних вимог з червня 2015 року по червень 2019 року включно, а відтак у задоволенні вказаної частини позовних вимог повинно бути відмовлено. Інших заяв по суті справи від сторін у справі не надійшло. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з урахуванням строку позовної давності, за період з 01.03.2017 по 01.05.2021. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог Концерну «МТМ» з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву та у заяві про застосування строків позовної давності. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. В силу вимог ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, [PERSON] є власником нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення підвалу літ. А-5, прим. №№ 65,66, відповідно до договору купівлі-продажу від 23.12.2011, який посвідчено приватним нотаріусом Нароха О.В., та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (а.с. 6-10). Листом № 814/09 від 09.08.2019 Концерн «МТМ» повідомив відповідача про необхідність укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та направив останній 2 примірники розробленого позивачем договору № 213597 від 09.07.2019 (а.с. 12-15). Разом із тим, підписаний [PERSON] договір на адресу Концерну «МТМ» не надходив, у зв`язку із чим облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № [NUMBER] . Згідно акту обстеження системи теплоспоживання від 04.10.2016 та розрахунку теплового потоку на опалення, який складено на замовлення ФОП [PERSON] , у нежитлових приміщеннях № 65 та № 66, за адресою: [ADDRESS] , яке знаходиться у підвалі п`ятиповерхового житлового будинку, встановлено тип системи опалення, а саме встановлено, що система опалення є спільною із житловим будинком, однотрубна з верхнім розведенням, яка приєднана до теплової мережі через елеватор, ГВП у жилому будинку централізоване. У приміщенні виконані роботи з ізоляції трубопроводів. Відповідно до наданих позивачем рахунків за теплову енергію, актів приймання передачі теплової енергії споживачу [PERSON] , яка є власником нежитлових приміщень (особовий рахунок № [NUMBER] ), акту звірки взаємних розрахунків відповідачу було відпущено теплову енергію у період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року включно на загальну суму 13\~419 грн. 77 коп. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~№\~2189-VIII від 09.11.2017 року, який введено в дію з 01.05.2019 року, Законом України «Про теплопостачання»\~N 2633-IV\~від 02 червня 2005 року, а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі - Правила № 630), чинних на момент виникнення спірних правовідносин. За положенням ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За правилами ст. ст.\~19,\~25\~Закону України\~«Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. В силу вимог ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, в Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 904/7377/17, відповідно до якого «укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком, а сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період». Отже, відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «Міські теплові мережі» послуги, оскільки обов`язок оплати випливає із Закону. Згідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Розрахунок середньозважених тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, здійснюється за адміністративно-територіальними одиницями (Автономною Республікою Крим, областями, містами Києвом чи Севастополем) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як передбачено п.п. 18, 20 Правил № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до п. 12 Правил № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії. У цій справі між Концерном «МТМ» та [PERSON] , як споживачем, склалися фактичні договірні відносини, за якими у нежитлові приміщення № 65, 66, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та належать на праві власності відповідачу, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалося Концерном «МТМ». У вказані нежитлові приміщення, які знаходиться у підвальному приміщенні 5-ти поверхового житлового будинку, та в якому наявне централізоване опалення, позивачем у період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року включно фактично постачалась теплова енергія для опалення цих нежитлових приміщень в обсягах, зазначених у долучених до позовної заяви Актах приймання-передачі теплової енергії. Згідно з розрахунком заборгованості по основному боргу, який надано позивачем, заборгованість за надані Концерном «МТМ» відповідачу послуги з централізованого опалення нежитлових приміщень за період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року включно становить 13\~419 грн. 77 коп. У свою чергу, відповідачем та її представником не надано доказів на спростування наданого позивачем розміру заборгованості Суд доходить до висновку, що надані Концерном «МТМ» суду щомісячні нарахування оплати за фактично надані позивачем комунальні послуги є обґрунтованими та такими, що проводилися відповідно до діючого законодавства. Пред`явлені позивачем рахунки для оплати з вищевказаними нарахуваннями за зазначений період надання послуг [PERSON] не оплачені. Посилання представника відповідача на те, що нежитлове приміщення, яке належить відповідачці, знаходиться у підвальному приміщенні житлового будинку, який знаходиться у віданні ОСББ, яке сплачує позивачеві вартість теплової енергії, що йде транзитом у трубах, які знаходяться у місцях загального користування, а відтак [PERSON] не повинна оплачувати теплову енергію, є безпідставними, оскільки саме на власника нежитлового приміщення покладено обов`язок утримувати належне йому на праві власності майно. Доводи про те, що наявні у цих нежитлових приміщеннях труби відносяться до загальних комунікацій є помилковими, оскільки вони перебувають саме у приміщеннях, які належать відповідачу на праві приватної власності, а не у загальному користуванні співвласників багатоквартирного будинку. Разом із тим, з урахуванням поданої представником відповідача заяви про застосування строку позовної давності до вимог Концерну «Міські теплові мережі», суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за поставлену теплову енергію у період з 01.03.2017 по 30.04.2021, виходячи з таких підстав. Так, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував відповідачу заборгованість за поставлену теплову енергію у період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року включно. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 16.06.2022 (згідно штампу на поштовому конверті). Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний щомісяця здійснювати оплату за надану у приміщення теплову енергію, а відтак вказані зобов`язання відповідача виникали щомісяця. При цьому, плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 16.06.2022. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з жовтня 2015 року по березень 2017 року включно. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У вказаній справі відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, про що зазначено у письмовій заяві, яка надійшла на адресу суду 25.09.2023. Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності за період з жовтня 2015 року по березень 2017 року, а також не заявлено клопотання про поновлення цього строку. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію з відповідача [PERSON] за період з 01.10.2015 по 01.03.2017, слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Проте, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості, задоволенню підлягають позовні вимоги у межах строку позовної давності, з урахуванням вимог п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.03.2017 по 01.05.2021, яка у загальному розмірі становить 5 701 грн. 29 коп. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач не виконала зобов`язання, не здійснила оплату за фактично отримані комунальні послуги щомісячно, таким чином прострочила грошове зобов`язання у заявлений позивачем період. Згідно з розрахунками позивача, сума інфляційних збитків за заявлений позивачем період прострочення, який не виходить за межі позовної давності, складає 332,18 грн., 3% річних - 147,44 грн. Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками та доходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь Концерну «МТМ» заявлених сум інфляційних збитків та 3% річних, в межах заявлених позовних вимоги, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у цій справі становить 1103 грн. 27 коп. (2481,00 грн. х 6180,91 грн./13 899,39 грн.), і саме вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial