Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Фінтраст Україна" (надалі ТОВ "ФК"Фінтраст Україна") Столітній М.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 06.10.2021 між ТОВ ''Авентус Україна'' та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи, було укладено електронний договір № 4881894 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 000 гривень, строком користування 30 днів, з датою повернення 05.11.2021 року, з процентною ставкою 1,90 % в день. Зазначений договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, затверджених наказом ТОВ ''Авентус Україна'' №53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documehts. ТОВ ''Авентус Україна'' свої договірні зобов`язання виконало належним чином, надавши відповідачу кредит, шляхом зарахування коштів на його платіжну карту. 05.11.2021 [PERSON] за умовами договору сплатив ТОВ ''Авентус Україна'' нараховані проценти за користування кредитними коштами у розмірі 5 700 гривень, в зв`язку з чим строк дії кредитного договору продовжився ще на 30 днів до 05.12.2021 року, з процентною ставкою 1,90 % в день. 05.12.2021 свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та процентів відповідач не виконав, угоду про пролонгацію кредитного договору не уклав, а тому на підставі п. 4.3 цього договору його було автопролонговано строком на 90 днів. Надалі відповідач оплату за вищевказаним кредитним договором не здійснював. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 18 квітня 2023 року між ТОВ ''Авентус Україна'', як клієнтом та ТОВ ''ФК''Фінтраст Україна'', як фактором було укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, за яким останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ ''Авентус Україна'' повідомило [PERSON] шляхом направлення на електронну пошту [INFO] зазначену при укладенні кредитного договору. Оскільки позивач уклав договір факторингу та є новим кредитором за вищевказаним кредитним договором тому, просять стягнути на їх користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 62 180 гривень, інфляційні витрати - 15 855 гривень 90 копійок та три проценти річних - 2 616 гривень 67 копійок. Крім того, просять стягнути з відповідача на їх користь судовий збір в сумі 2 147 гривень 20 копійок та витрати на правову допомогу - 10 000 гривень. Ухвалою суду від 04 серпня 2023 року у справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача ТОВ "ФК"Фінтраст Україна" Столітній М.М. не з`явився. Столітній М.М. , згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України подав до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, просить позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 30.08.2023 та 22.09.2023 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання. Рекомендоване повідомлення на 30.08.2023 повернулося з відміткою ''вручено особисто'', а на 22.09.2023 - без вручення адресату, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Будь-яких заяв та клопотань, в тому числі відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило. За таких підстав відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки належним чином повідомлений відповідач повторно не з`явився у судове засідання, а позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 06.10.2021 між ТОВ ''Авентус Україна'' та [PERSON] укладено договір № 4881894 про надання споживчого кредиту за умовами якого товариство надало позичальнику кошти в сумі 20 000 гривень строком на 30 днів (а.с. 49-53). Відповідно до п. 1.1 Договору про надання споживчого кредиту його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України ''Про електронну комерцію'', в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства. Згідно з п.п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 20 000 гривень на строк 30 днів, дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. Пунктом 1.5. Договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1, 90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; в межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2. договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п.4.3.Договору. Як вбачається з п. 1.6. Договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Відповідно до п.1.8 та п.п.1.8.1 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору за стандартною ставкою 31 400 гривень, за зниженою ставкою 25 700 гривень. Згідно з розділом 2 кредитного договору, сторони узгодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] (п.2.1 кредитного договору). У пункті 5.1 кредитного договору сторонами визначено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену у п. 1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнуто домовленості про таке продовження у порядку, визначеному п.4.2-4.4. Договору, а також згідно Розділу 7 Договору сторони узгодили відповідальність сторін за неналежне виконання умов Договору. Вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), який 06.10.2021 підписано між ТОВ ''Авентус Україна'' та відповідачем електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором.(а.с.44) Укладений між сторонами договір № 4881894 від 06.10.2021, у тому числі і графік платежів було також підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором ''М 617803'' 06.10.2021 о 20:51:25. Факт перерахування відповідачеві коштів, обумовлених договором, підтверджено довідкою ТОВ ''ФК ''Контрактовий дім'', відповідно до якої за транзакцією № 1000493271 від 06.10.2021 на картковий рахунок № [NUMBER] було перераховано грошові кошти в сумі 20 000 гривень, операція проведена успішно.(а.с.14-15) 05.11.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5 700 гривень, у зв`язку з чим у відповідності до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів (до 05.12.2021) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Оскільки відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо своєчасного повернення кредиту та нарахованих процентів належним чином не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитом, а тому після 05.12.2021 кредитний договір було автопролонговано та строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. 18 квітня 2023 року між ТОВ ''Авентус Україна'' та ТОВ ''ФК''Фінтраст Україна'' було укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ Авентус Україна відступило ТОВ ''ФК''Фінтраст Україна'' право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі. 18 квітня 2023 року між ТОВ ''Авентус Україна'' та ТОВ ТОВ ''ФК''Фінтраст Україна'' підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №18.04./23-Ф від 18 квітня 2023 року.(а.с.40) Як вбачається з витягу з реєстру боржників від 18 квітня 2023 року ТОВ ''ФК''Фінтраст Україна'' набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 62 180 гривень, з яких 20 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 42 180 гривень - сума заборгованості за відсотками.(а.с.71) У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань по вищевказаному договору йому було надіслано на електронну пошту повідомлення про відступлення права грошової вимоги де зазначено, що у зв`язку з відступленням прав вимоги по його кредитному договору, [PERSON] зобов`язаний оплатити борг на нові реквізити. (а.с 48) ТОВ ''Авентус Україна'' свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Разом з тим, [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, у тому числі, договори та інші правочини. Правовідносини, які склалися між сторонами регулюються ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ч. 2 ст. 615 ЦК України вказано, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. З положень ст. 628 ЦК України слідує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Норми ст. 629 вказують, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд також керується ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України ''Про електронну комерцію'' зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснимо в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України ''Про електронну комерцію''). Частина 5 ст. 11 Закону України ''Про електронну комерцію'' передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частина 1 ст. 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення ч.1 ст. 1049 ЦК України вказують, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Враховуючи викладене, а також те, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4881894 від 06.10.221 в сумі 62 180 гривень, з яких 20 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 42 180 гривень - сума заборгованості за відсотками. Щодо інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, посилаючись на прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, просить суд стягнути з нього інфляційні втрати з березня 2022 року по червень 2023 року в розмірі 15 855 гривень 90 копійок, а також 3 % річних за період з 06 березня 2022 по 31 липня 2023 року в розмірі 2 616 гривень 67 копійок. Визначаючи належність правових підстав для стягнення з відповідача суми інфляційних витрат, а також трьох процентів річних, суд враховує, що договір факторингу був укладений 18 квітня 2023 року, згідно якого позивачу відступлено право вимоги до відповідача у сумі 62 180 гривень ( заборгованість за основною сумою боргу та заборгованість за відсотками). Як вбачається із позовної заяви інфляційні витрати та 3 % річних розраховані позивачем (фактором за договором факторингу) самостійно за період до укладення договору факторингу, хоча клієнтом (за договором факторингу) дані нарахування не проводилися та фактору не передавалися. Крім того, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на час розгляду даної справи. Відповідно до ЗУ ''Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану'' розділ Прикінцеві та перехідні положення'' Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 наступного змісту: ''18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)''. За таких обставин правові підстави для стягнення з відповідача суми інфляційних витрат, а також трьох процентів річних за вказані позивачем періоди - відсутні, тобто у задовленні вказаних позовних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції № 873 від 28 липня 2023 року в сумі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок. Крім того, позивачем було понесено судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 10 000 гривень, які підтверджені договором про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023, рахунком на оплату за надання правової допомоги, платіжною інструкцією № 859 від 26 липня 2023 року та звітом про надання правової допомоги (а.с. 8, 24-25, 42, 43) З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 77,1 % вимог від заявлених: 62 180гривень (розмір вимог, що підлягають до задоволення) х 100 / 80 652 грн 57 коп (розмір заявлених вимог) = 77,1 %. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 77,1 % понесених ним судових витрат, що становить 1655 гривень 50 копійок судового збору: 2147 гривень 20 копійок (розмір понесених судових витрат) х 77,1 % задоволених вимог = 1655 гривень 50 копійок та 7 710 гривень витрат на правничу допомогу: 10 000 гривень (розмір понесених судових витрат) х 77,1 % задоволених вимог = 7 710 гривень . Враховуючи викладене та

Outcome: partial