Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.05.2023 звернувся до Деснянського районного Деснянського районного суду м. Києва з позовом про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 231,8 кв. м., житловою площею 119,7 кв. м., що знаходиться зак адресою: [ADDRESS] .. В обґрунтування заявлених вимог посилався, що [INFO] , померла мати позивача, [PERSON] (далі - спадкодавець), про що Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було складено актовий запис за №1075 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 05.06.2021. Померлій на підставі права власності належала 1/2 земельної ділянки площею 0,0700 га за адресою: [ADDRESS] та 1/2 житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на зазначеній земельній ділянці. Зазначена земельна ділянка була успадкована позивачем 23.12.2021йому було видано свідоцтва про право на спадщину за законом № 8-615. У позивача був оригінал правовстановлюючого документу на землю, тому державний нотаріус не мала підстав для відмови у надані йому свідоцтва про право на спадщину. Земельна ділянка кадастровий номер 800000000000:62:108:0012 складається з двох частин, 1/2 якої належала позивачу ще з 2017 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №122062, а друга половина земельної ділянки була успадкована позивачем, таким чином зазначена земельна ділянка повністю належить позивачу. Його рідний брат, син спадкодавця, [PERSON] , відмовився від 1/2 частини спадкового майна на користь позивача, про що зазначено у свідоцтві про право на спадщину за законом № 8-615. Інших спадкоємців, які прийняли б спадщину немає. 21 грудня 2021 року позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у позивача оригіналу свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння. Позивачем було надано нотаріусу копію свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння та інформаційна довідка, однак нотаріусом було зроблено висновок про невідповідність адреси майна, яка зазначена в інформаційній довідці, тому на підставі такого документу свідоцтво про право на спадщину позивачу не видали. Іншого документу, який би посвідчував право власності спадкодавця окрім окрім зазначеного свідоцтва не існує, оригінал цього документа втрачено, іншого способу захисту крім звернення до суду немає. Позивач повідомляє, що інша половина цього будинку належить йому, адже ще за своє життя його батько, якому належала половина спірного будинку, подарував позивачу свою частку, додає на підтвердження копію договору дарування 1/2 частини будинку. Як видно з договору, а саме п. 2 Договору вказано, що відчужувана 1/2 частина жилого будинку належить Дарувателю на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Ватутінської районної ради народних депутатів 24.11.1989 року згідно рішення № 282 від 03.04.1989 року та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 18.12.1989 р. реєстрова книга № 29034. Позивачем було замовлено технічний паспорт на будинок, згідно експлікації приміщень будинку, житлова площа збігається із тією, яка зазначена в договорі дарування - 119.7 кв. м. Звернення до суду є способом захисту його права власності. 15.07.2009 Київським МБТІ було виготовлено технічний паспорт на будинок за адресою [ADDRESS] , у розділі техпаспорту "Документи, що підтверджують право особистої власності" зазначено свідоцтва про право власності видане виконкомом Ватутінської райради від 24.12.1989 у розділі власник зазначено [PERSON] , у розділі розмір частки власності" зазначено 1/2 тобто технічний паспорт видано на підставі того самого правовстановлюючого документу, копія якого подавалась позивачем нотаріусу, однак як видно у техпаспорті зазначено номер будинку [ADDRESS] , а "16-16-а. Крім цього відповідно до інформаційної довідки (яку нотаріус визнала такою, що свідчить про різні адреси майна) від 11.09.2020 згідно з даними реєстрових книг бюро 1/2 житлового будинку [ADDRESS] на праві власності, зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Ватутінської райради 24.12.1989 (рішення № 282 від 03.04.1989). Отже, у свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, у інформаційній довідці та у договорі дарування зазначено одну єдину підставу права власності - рішення виконкому Ватутінської райради № 282 від 03.04.1989. Ухвалою суду від 02.06.2023 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивача не з`явився, про час та місце слухання повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив, в той же час подав клопотання про розгляд справи без його присутності. Представник відповідача - Київської міської ради в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] , померла мати позивача, [PERSON] (далі - спадкодавець), про що Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було складено актовий запис за №1075 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 05.06.2021. Померлій на підставі права власності належала 1/2 земельної ділянки площею 0,0700 га за адресою: [ADDRESS] та 1/2 житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на зазначеній земельній ділянці. Зазначена земельна ділянка була успадкована позивачем 23.12.2021йому було видано свідоцтва про право на спадщину за законом № 8-615. У позивача був оригінал правовстановлюючого документу на землю, тому державний нотаріус не мала підстав для відмови у надані йому свідоцтва про право на спадщину. Земельна ділянка кадастровий номер 800000000000:62:108:0012 складається з двох частин, 1/2 якої належала позивачу ще з 2017 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №122062, а друга половина земельної ділянки була успадкована позивачем, таким чином зазначена земельна ділянка повністю належить позивачу. Його рідний брат, син спадкодавця, [PERSON] , відмовився від 1/2 частини спадкового майна на користь позивача, про що зазначено у свідоцтві про право на спадщину за законом № 8-615. Інших спадкоємців, які прийняли б спадщину немає. 21 грудня 2021 року позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у позивача оригіналу свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння. Позивачем було надано нотаріусу копію свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння та інформаційна довідка, однак нотаріусом було зроблено висновок про невідповідність адреси майна, яка зазначена в інформаційній довідці, тому на підставі такого документу свідоцтво про право на спадщину позивачу не видали. Іншого документу, який би посвідчував право власності спадкодавця окрім окрім зазначеного свідоцтва не існує, оригінал цього документа втрачено, іншого способу захисту крім звернення до суду немає. Позивач повідомляє, що інша половина цього будинку належить йому, адже ще за своє життя його батько, якому належала половина спірного будинку, подарував позивачу свою частку, додає на підтвердження копію договору дарування 1/2 частини будинку. Як видно з договору, а саме п. 2 Договору вказано, що відчужувана 1/2 частина жилого будинку належить Дарувателю на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Ватутінської районної ради народних депутатів 24.11.1989 року згідно рішення № 282 від 03.04.1989 року та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 18.12.1989 р. реєстрова книга № 29034. Позивачем було замовлено технічний паспорт на будинок, згідно експлікації приміщень будинку, житлова площа збігається із тією, яка зазначена в договорі дарування - 119.7 кв. м. Звернення до суду є способом захисту його права власності. 15.07.2009 Київським МБТІ було виготовлено технічний паспорт на будинок за адресою [ADDRESS] , у розділі техпаспорту "Документи, що підтверджують право особистої власності" зазначено свідоцтва про право власності видане виконкомом Ватутінської райради від 24.12.1989 у розділі власник зазначено [PERSON] , у розділі розмір частки власності" зазначено 1/2 тобто технічний паспорт видано на підставі того самого правовстановлюючого документу, копія якого подавалась позивачем нотаріусу, однак як видно у техпаспорті зазначено номер будинку [ADDRESS] , а "16-16-а. Крім цього відповідно до інформаційної довідки (яку нотаріус визнала такою, що свідчить про різні адреси майна) від 11.09.2020 згідно з даними реєстрових книг бюро 1/2 житлового будинку [ADDRESS] на праві власності, зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Ватутінської райради 24.12.1989 (рішення № 282 від 03.04.1989). Отже, у свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, у інформаційній довідці та у договорі дарування зазначено одну єдину підставу права власності - рішення виконкому Ватутінської райради № 282 від 03.04.1989. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку з тим, що відсутні правоустановчі документи на спадкове майно, позивач позбавлений можливості оформити спадщину в позасудовому порядку, а тому змушений звертатись до суду за захистом, обираючи передбачений п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді - визнання права. В силу діючого законодавства, з урахуванням Інформаційного листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - п. 3.1., право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що доводи, викладені в позові, обґрунтовані та доведені, в зв`язку з чим позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved