Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про розірвання шлюбу, що зареєстрований 14.09.2002 року Микуличинською сільською радою Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, актовий запис № 12, та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, спільного господарства сторони не ведуть, крім того, вказує на те, що відповідач дітей не утримує та не допомагає, діти перебувають на її утриманні та потребують матеріальної допомоги, а тому [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила шлюб розірвати та стягувати з відповідача аліменти. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, щодо розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дітей не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 14.09.2002 року Микуличинською сільською радою Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 14.09.2002 року. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.09.2006 року; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.05.2010 року. Відповідно до\~статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою\~статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а позовні вимоги підлягають до задоволення. Стосовно вимог про стягнення аліментів, суд дійшов наступного висновку. Так,\~статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов`язок передбачено вст. 180\~Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 8\~Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 Сімейного кодексу України, вказує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181\~СК України за\~рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини визначені ст. 182\~СК України та\~положення ч. 2 - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191\~СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 430\~ЦПК України. Беручи до уваги наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач має можливість утримувати дітей, не є інвалідом, не страждає на тяжке захворювання, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від усіх його доходів, щомісячно, але в менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача базуються на законі, а тому вони підлягають задоволенню. Згідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50% сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, що становить 536 грн. 80 коп. Крім того, враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50% судового збору, що становить 536 грн. 80 коп.

Outcome: approved