Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.09.2011 позивачка уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 156. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Фактично припинили ведення спільного господарства та бюджету з 2019 року. З липня 2023 року позивачка з донькою проживає окремо від відповідача. Позивачка вказує, що відповідач влаштовує постійно сварки, ображає її нецензурними словами. Тобто їх сім`я остаточно розпалася через непорозуміння, психологічної несумісності, спільного небажання відновити сімейні відносини та існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки та є недоцільним. У зв`язку з цим, позивачка просить суд розірвати шлюб та залишити їй шлюбне прізвище. Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивачка просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Домовленості про сплату аліментів між ними немає. Відповідач фізично здорова людина, працездатного віку, працює та може сплачувати аліменти на утримання дитини. Інших дітей не має. У зв`язку з наведеним позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання заяви до досягнення дитиною повноліття щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилися, однак представник позивачки подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд розглянути справу у відсутність сторони позивача. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, з невідомих суду причин в судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, відповідно до якої на розірвання шлюбу згідний, позовні вимоги про стягнення аліментів також визнає повністю та просить суд розглянути справу у його відсутність. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи без сторін на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.09.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 156, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.09.2011. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.03.2017. Причиною розірвання шлюбу стали різні характери та погляди на сімейне життя, у зв`язку з чим між сторонами припинено шлюбно-сімейні відносини з 2019 року. З липня 2023 року сторони проживають окремо, дитина знаходиться при матері. Шлюб сторін носить формальний характер. Крім того між сторонами не досягнуто згоди щодо утримання неповнолітньої дочки. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов"язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є фізично здоровою людиною, працездатного віку, працює та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати діитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено, а тому суд вважає, що відповідач як батько зобов`язаний брати участь в утриманні дочки. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивачки до суду та до розгляду справи у суді наміри позивачки розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, відповідач на розірвання шлюбу згідний, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їх неповнолітньої дитини, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв`язку із чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка бажає залишити шлюбне прізвище після розірвання шлюбу, а тому, суд прийшов до переконання, що дана вимога також підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, як аліменти на дітей сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини та вважає, що з відповідача належить стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, від дня пред`явлення позову до повноліття дитини. Згідно з ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачка сплатила 1073,60 грн судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка звільнена від сплати судового збору за звернення до суду із позовною вимогою про стягнення аліментів, відтак із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved