Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки покликається на те, що [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВАВ № 417269 від 04.11.2002 належить житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 503 кв.м. Заїзд на земельну ділянку можливий лише вздовж житлового будинку під [ADDRESS] , де він розпочинається, та такий було і раніше визначено рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради № 52 від 23.02.1999. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 у справі №456/3996/16-ц встановлено безстроково та безоплатно земельний сервітут для [PERSON] та інших користувачів земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на право користування частиною земельної ділянки [PERSON] , шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони згідно плану меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4611200000:04:016:0061, для проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду від 09.04.2020 у справі №456/3996/16- ц, постанову Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 залишено без змін. 01.07.2020 позивачем було скеровано [PERSON] лист із пропозицією виконати судові рішення про встановлення земельного сервітуту та надати їй можливість користуватися проїздом загального користування. Однак, вона, як і її родина, добровільного виконати судові рішення відмовилися. Позивачка та її представник зверталися із заявою до Стрийського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області про вжиття в межах своєї компетенції заходів, однак відповідей на вказані звернення отримано не було, як і не було вжито жодних заходів до відповідачів. На протязі 2020-2023 [PERSON] та [PERSON] категорично відмовляються не лише від виконання судового рішення про встановлення сервітуту, а взагалі від будь якої можливості та за будь яких умов проїжджати вздовж їх будинковолодіння. При цьому, відмова відповідачів від виконання судових рішень про встановлення земельного сервітуту фактично позбавляє позивачку здійснювати належне обслуговування свого будинковолодіння, а також створює небезпеку для прилеглих будинковолодінь у випадку виникнення надзвичайних ситуацій. Враховуючи вищенаведене, позивачка вважає, що відповідачі порушують її права, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. У зв`язку з вищенаведеним представник позивачки уточнивши позовні вимоги просить, зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, на яку встановлено сервітут шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони, згідно плану меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4611200000:04:016:0061, відповідно до постанови Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2018 у справі № 456/3996/16-ц, шляхом демонтажу за власний рахунок металевої хвіртки та воріт зі сторони вулиці загального користування та дерев`яної огорожі зі сторони будинку [NUMBER] . Представник відповідачів подав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого покликається на те, що згідно із договором дарування житлового будинку від 13.12.2004 [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 309 кв.м., належній [PERSON] на підставі державного акту, згідно з рішенням виконкому Стрийської міської ради № 52 від 23.02.1999. Згідно з договором дарування земельної ділянки від 31.12.2004 [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,309 га, що знаходиться у [ADDRESS] на території Стрийської міської ради львівської області, між землею гр. [PERSON] , між землею загального користування (прохід), між землею загального користування (вулиця), між землею гр. [PERSON] земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №059213, виданого 23.03.1999 на підставі рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради № 52 від 23.02.1999, та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1143. Кадастровий номер земельної ділянки 4611200000:04:016:0061. Земельна ділянка призначена для обслуговування житлового будинку і немає обмежень на використання. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №059213 від 23.03.1999 земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,0309 га призначена для обслуговування житлового будинку. Згідно з планом зовнішніх меж спірної земельної ділянки, яка складається з ділянки № [NUMBER] та ділянки № [NUMBER] , на ній не передбачено розташування жодних проїздів, в тому числі до земельної ділянки позивачки. Відповідно до опису меж ділянки № 1 проїзд взагалі не передбачений. Згідно з описом меж ділянки № [NUMBER] проїзд позначений на цьому плані за межами будинку [ADDRESS] . Підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи, у тому числі і в користувача земельною ділянкою, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту. При його визначенні варто вказати конкретні параметри земельної ділянки (її частини), відносно якої встановлюється сервітут (кадастровий номер, місце розташування, площа, цільове призначення та інше). Такі відомості зазначаються в договорі сервітуту відповідно до правовстановлюючих документів власника/користувача такої земельної ділянки та відомостей Державного земельного кадастру. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 (справа №807/764/17). Разом з тим, назване вище обмеження земельної ділянки відповідачки [PERSON] щодо права користування її земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4611200000:04:016:0061 для проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з [ADDRESS] до будинковолодіння позивачки [PERSON] (земельний сервітут) не зареєстроване у встановленому законом порядку. Таким чином, оскільки право позивачки [PERSON] на користування земельною ділянкою відповідачки [PERSON] кадастровий номер 4611200000:04:016:0061 для проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з вулиці Шевченка не оформлено належним чином згідно з вимогами законодавства, її позовна вимога про усунення перешкод у користуванні проїздом, є безпідставною і не підлягає до задоволення. Вважаю за необхідне також зазначити, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості користуватися належним їй на праві власності майном у зв`язку з відсутністю у неї доступу до земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності відповідачці. Крім того, як вбачається з викопіювань з Генерального плану м. Стрия, проїзд від будинку відповідачки [PERSON] до будинку позивачки [PERSON] з вул. Шевченка позначений з правої сторони будинків, тобто за межами спірної ділянки, що свідчить про те, що позивачка має можливість заїзду на свою земельну ділянку з [ADDRESS] . Доказів про те, що з 2020 по теперішній час позивачка зверталася до відповідачів з вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною, щодо якої встановлений земельний сервітут, матеріали справи не містять і такі до позовної заяви позивачкою не долучені, що свідчить про те, що позивачка не здійснювала належних та документально підтверджених заходів з метою задоволення своєї потреби щодо використання земельної ділянкою, яка належить відповідачці, протягом тривалого часу (більше двох років). Як вбачається з позовної заяви, попередній орієнтовний розмір витрат позивачки на професійну правничу допомогу становить 20 000 грн. Однак жодних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачкою, як і договору про надання правничої допомоги до матеріалів справи не долучено. У зв`язку із вищезазначеним, просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що [PERSON] вважає твердження безпідставними. Питання неможливості користування позивачкою власним нерухомим майном та можливості/неможливості встановлення сервітуту вже досліджувалося судом та повторному дослідженню не підлягає. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, представник відповідача [PERSON] - адвокат Турчин Ю.І. намагається переглянути та поставити під сумнів обставини, які вже встановлені судовим рішенням у цивільній справі, до того ж залишеним без змін Верховним Судом. Державна реєстрація прав сервітуту, що поширюється на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру (ч. 11 ст. 79-1 ЗК України). Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву не заперечує, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0309 га, кадастровий номер 4611200000:04:016:0061, що знаходиться у [ADDRESS] , згідно Договору дарування земельної ділянки від 31.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 5487. В той же час, сама відповідачка [PERSON] умисно не зареєструвала вказану земельну ділянку у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачкою в межах її компетенції було вжито всіх вичерпних заходів для можливості виготовлення технічної документації із землеустрою з метою державної реєстрації прав сервітуту. В той же час не реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у пов`язана пасивною поведінкою відповідачки, яка, отримавши в дарунок земельну ділянку ще у 2004 не вчинила та на вчиняє жодних дій щодо її державної реєстрації, усвідомлюючи можливість виконання судового рішення по встановленню земельного сервітуту. Вважаємо, що бездіяльність та пасивна поведінка відповідачки [PERSON] по не реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, на яку встановлено сервітут, оскільки така бездіяльність викликана саме відповідачкою, яка повинна сумлінно користуватися своїми правами. Отже, твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката Турчин Ю.І. про те, що право земельного сервітуту у Позивачки не виникло, оскільки не було здійснено його державну реєстрацію - є безпідставними. До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Таким чином позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою на яку встановлено сервітут шляхом демонтажу за власний рахунок металевої хвіртки та воріт, а також видалення зелених насаджень (дерев, кущів, городніх рослин, квітників) на ній, та приведення ділянки заїзду у належний стан, що забезпечує повноцінне його користування за призначенням - є негаторним. Поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом усунення перешкод в користуванні сервітутом, а тому негаторний позов може бути пред' явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року у справі №686/16196/15- ц. Отже, посилання представника відповідача як на підставіу відмови у позові, те, що позивачка не здійснювала протягом тривалого часу заходів щодо використання земельної ділянки, на яку встановлено сервітут - є безпідставними. У відповідності до ст. 179 ЦПК України, позивач має право надати відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Представник позивача - адвокат Здрілко Є.Є. тривалий час у зв`язку із службовою необхідністю під час дії воєнного стану перебував за межами Львівської області у місті Києві, що підтверджується квитками на залізничний транспорт, та повернувся до міста Львова лише 22 липня 2023. Просить взяти до уваги наведені підстави для поновлення пропущеного строку (відсутність представника позивача у місті Львові), а також важливість подання кожною стороною процесу письмових заяв по суті справи, оскільки саме на підставі таких заяв та поданих доказів буде розглядатися справа по суті, враховуючи, що відповідь на відзив з клопотанням про поновлення строку на його подання відповідає вимогам чинного законодавства та поданий до суду задовго до початку судового засідання. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить позов задовольнити. Представник відповідачки Турчин Ю.І. в судовому засіданні позов не визнала, заперечила проти задоволення позовних вимог покликаючись на викладені у відзиві на позов обставини. Заяви, клопотання учасників справи. 20.04.2023 представником позивачки подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференсії поза межами приміщення суду. 24.04.2023 представником відповідачів подано відзив на позовну заяву про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою. 28.04.2023 представником позивачки подано клопотання про продовження строку на подання відповіді на відзив. 08.05.2023 відповідачкою [PERSON] подано заяву проти задоволення позовних вимог [PERSON] , заперечує та просить відмовити у повному обсязі. 02.06.2023 представником позивачки подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференсії поза межами приміщення суду. 08.06.2023 представником позивачки подано клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи. 31.07.2023 представником позивачки подано відповідь на відзив. 03.08.2023 представником позивачки подано заяву про уточнення формулювання прохальної частини позовної заяви. 14.08.2023 представником позивачки подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду. 21.08.2023 представником відповідачів подано заперечення щодо уточнення формулювання прохальної частини позовної заяви та долучення до матеріалів справи висновку експерта. 11.09.2023 відповідачкою [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, з участю представника - адвоката Турчин Ю.І., проти задоволення позовних вимог заперечує. 25.09.2023 представником відповідачки подано клопотання про стягнення з позивачки [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] витрати на правову допомогу у разі відмови у позові. 25.09.2023 представником позивачки подано заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] . Процесуальні дії у справі. 10.03.2023 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів. Ухвалою від 29.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалами від 20.04.2023, 14.08.2023 судове засідання проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою від 25.09.2023 судового засідання закрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] . Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №456/1203/23 відповідачів [PERSON] та [PERSON] . З`ясувавши обставини, на які позивачка та її представник посилаються як на підставу своїх вимог та обставини через які відповідачі заперечують проти задоволення позову, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2002 серії ВАВ № 417296 житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 503 кв.м. належить [PERSON] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради № 52 від 23.02.1999 заїзд на земельну ділянку площею 503 кв.м. за адресою [ADDRESS] , землекористувачем якої є позивач, можливий виключно лише вздовж житлового будинку під [ADDRESS] , де він розпочинається. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 у справі №456/3996/16-ц встановлено безстроково та безоплатно земельний сервітут для [PERSON] та інших користувачів земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на право користування частиною земельної ділянки [PERSON] , шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони згідно плану меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4611200000:04:016:0061 для проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 456/3996/16- ц, постанову Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 залишено без змін. Представник позивачки подав заяву до суду про уточнення формулювання прохальної частини позовної вимоги від 03.08.2023 за вхідним 12998, в якій просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні відрізком земельної ділянки, на яку встановлено сервітут шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони, згідно плану меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4611200000:04:016:0061, відповідно до постанови Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2018 у справі №456/3996/16-ц, шляхом демонтажу за власний рахунок металевої хвіртки та воріт - зі сторони вулиці загального користування та дерев`яної огорожі зі сторони будинку [NUMBER] . Згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №02/06/23 від 02.06.2023 встановлено, що для влаштування безперешкодного проїзду до житлового будинку по [ADDRESS] відповідно до постанови апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 у справі № 456/3996/16-ц необхідно на відрізку ділянки шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони житлового будинку [ADDRESS] демонтувати металеву хвіртку та ворота - зі сторони вулиці загального користування та дерев`яну огорожу зі сторони будинку [NUMBER] . Відповідно до заперечення щодо уточнення формулювання прохальної частини позовної заяви та долучення до матеріалів справи висновку експерта від 21.08.2023 за вхідним № 14022, представник відповідачки просить у задоволенні заяви представника позивачки [PERSON] адвоката Здрілко Є.Є про уточнення формулювання прохальної частини позовної заяви та долучення до матеріалів цивільної справи № 456/1203/23 висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №02/06/23 від 02.06.2023 відмовити. Представником позивачки подано заяву про закриття провадження у справі від 25.09.2023 за вхідним №16130 в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Представник відповідачів подав клопотання до суду, в якому просить у разі відмови в позові стягнути з позивачки на користь відповідачки [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із перешкод у користуванні земельною ділянкою. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 212 учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут). Згідно з ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Частиною 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Згідно з ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Статтею 98 Земельного кодексу України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Згідно п.1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Верховний Суд в постанові від 12.04.2018 року у справі №926/2189/17 зазначив, що негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Отже, встановлення саме зазначених обставин входить до предмета доказування у справах за такими позовами. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд погоджується з аргументами представника позивачки, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених у справі доказів, що позивачці [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВАВ №417269 від 04.11.2002 належить на праві власності житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 503кв.м. Відповідно до постанови Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 у справі №456/3996/16-ц встановлено безстроково та безоплатно земельний сервітут для [PERSON] та інших користувачів земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на право користування частиною земельної ділянки [PERSON] , шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони згідно плану меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4611200000:04:016:0061 для проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з [ADDRESS] . На земельній ділянці на яку встановлено земельний сервітут знаходиться огорожа, що належить відповідачці, яка позбавляє позивачку можливості проїзду до свого житлового будинку, тим самим створюються перешкоди для використання вказаної земельної ділянки відповідно до постанови Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та беручи до уваги те, що відповідачка в добровільному порядку не усуває перешкоди позивачці у проїзді до свого житлового будику по земельній ділянці на яку встановлено земельний сервітут, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved