Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

30.05.2023 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.04.2013 року сторони уклали шлюб. У шлюбі в них народилася дитина, [PERSON] , [INFO] . В подальшому подружнє життя у сторін не склалося, 18.10.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні, у той час як відповідач жодного разу дитину не провідав, перестав цікавитися його життям, жодної матеріальної допомоги по його утриманню не надав. Відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає жодної участі у вихованні, розвитку, лікуванні дитини, наразі позивачу невідоме місце проживання відповідача. Протягом тривалого часу ( з моменту розірвання шлюбу) відповідач припинив будь-яке спілкування з дитиною, що демонструє його байдуже ставлення до сина та не бажання виконувати батьківські обов`язки. [PERSON] не знає свого батька, як він виглядає, оскільки жодного разу не бачив. Крім того, [PERSON] вважає та називає батьком [PERSON] , чоловіка позивачки, з яким вона фактично проживає однією сім`єю з 2016 року. Таким чином, відповідач тривалий час не виявляє батьківської турботи та не піклуються про фізичний та духовний стан син. При цьому позивач не створювала жодних перешкод батьку у спілкуванні з дитиною. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Пояснив, що батько не приймав участі у вихованні та триманні сина, фактично після розірвання шлюбу самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та фактично зник з життя дитини. [PERSON] вважає батьком [PERSON] , який фактично виконує батьківські обов`язки та з яким у хлопчика склалися довірливі стосунки. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву від 04.10.2023 року про розгляд справи без участі представника третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 19.04.2013 року по 18.10.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, копією рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/5660/16 від 18.10.2016 року про розірвання шлюбу. [INFO] народився [PERSON] , батьком дитини вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . 21.07.2017 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після рестрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Від шлюбу у позивача народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Згідно копії акту №18 від 25.05.2023 року КП «Запоріжремсервіс» було проведено огляд квартири [ADDRESS] у присутності мешканців квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] ; встановлено, що у квартирі фактично мешкають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 2016 року по теперішній час. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до відповіді Запорізької дитячої музичної шкоди №3 №83 від 23.05.2023 року на адвокатський запит, [PERSON] з 01.09.2021 року по теперішній час є учнем музичної шкоди за фахом «гітара». Мати дитини, [PERSON] , відвідує батьківські збори і концертні заходи у школі, у яких бере участь дитина, супроводжує до музичної школи, організовує роботу під час дистанційного навчання. Відповідно до відповіді закладу дошкільної освіти (ясла - садок) комбінованого типу №192 «Світанок» №01-18/22 від 23.05.2023 року на адвокатський запит, [PERSON] відвідував заклад дошкільної освіти №192 «Світанок» у період з 01.09.2016 року по 27.08.2020 року. До закладу дитину приводила мати [PERSON] , [PERSON] , бабуся [PERSON] , бабуся [PERSON] , дідусь [PERSON] , дідусь [PERSON] . Мати [PERSON] та [PERSON] регулярно відвідували батьківські збори, приймали участь у групових святкових заходах. Дитина завжди була охайна, доглянута, позитивно налаштована, відкрита до спілкування. Згідно психолого - педагогічної характеристики [PERSON] вихованням дитини активно займалася мати. Батько за час перебування дитини у дошкільному закладі жодного разу не з`являвся, розвитком дитини не цікавився. Відповідно до відповіді Запорізької гімназії №62 №01-22/46 від 25.05.2023 року на адвокатський запит, [PERSON] з 01.09.2020 року є учнем гімназії. Учасником освітнього процесу є мати учня [PERSON] , яка спілкується з класним керівником, цікавиться досягненнями сином, відвідує батьківські збори онлайн. Окрім матері, участь у вихованні дитини приймає [PERSON] , чоловік матері. Батько [PERSON] з вчителем не спілкувався, шкільним життям сина не цікавився. Відповідно до відповіді КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги №10» №1042/01/08 від 23.05.2023 року на адвокатський запит, [PERSON] перебуває на обліку в Центрі з серпня 2018 року. Станом здоров`я дитини опікується мати, [PERSON] , супроводжує його на прийоми до лікаря. Батько дитини за час спостереження дитини з приводу стану здоров`я дитини до лікаря не та адміністрації закладу не звертався. Відповідно до копії висновку спеціаліста - психолога від 26.05.2023 року, рівень психологічного та інтелектуального розвитку [PERSON] , [INFO] , відповідає особливостям дітей цієї вікової групи. У процесі дослідження дитина виявляє теплі емоційні взаємовідносини з мамою, [PERSON] , та [PERSON] , якого дитина вважає своїм батьком. Також виявляє емоційну прихильність до сестри [PERSON] . До біологічного батька [PERSON] виявлено нейтральне відношення, як до незнайомої для нього людини (дитина його не впізнала на фото, поставився нейтрально, сказав, що можливо це друг мами або тата). Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 22.08.2023 року орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що близько п`яти років знайома з родиною [PERSON] . Тривалий час вважала, що син [PERSON] та дочка [PERSON] , діти [PERSON] . Коли дізналася прізвище [PERSON] , здогадалася, що [PERSON] йому не рідний батько. [PERSON] вважає батьком [PERSON] , який багато часу приділяє дитині, активно займається його вихованням. Наразі [PERSON] перебуває на військовій службі, [PERSON] дуже хвилюється за нього, чекає його додому. Свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю позивача. Пояснила, що дочка перебувала у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу в них народився син, [PERSON] . Шлюб виявися невдалим, вони швидко розлучилися, онук [PERSON] був зовсім маленький. Після розлучення [PERSON] відразу поїхав, місце його проживання їй не відомо, він не дзвонить та не з`являється, коштів на утримання сина не надавав. У подальшому дочка одружилася з [PERSON] , який замінив онуку батька. [PERSON] біологічного батька не пам`ятає, зажди вважав своїм батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. П. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1). Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав з підстав ухилення одного із батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, коли кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом становлено, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, ніякої цікавості щодо розвитку дитини, її навчання та виховання не виявляє, матеріально дитину не утримує. Дитина вважає батьком іншу особу. На думку суду відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини, покинув сина на виховання матері, не виявляє до нього батьківської турботи та не має наміру змінювати свою поведінку на краще, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON] є доцільним. Враховуючи постійний характер винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, небажання щось змінити у відносинах із дитиною, виходячи з інтересів дитини, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved