Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28977,95 грн. та судові витрати в розмірі 2684 грн., обґрунтовуючи тим, що відповідач не виконував в повному обсязі умови договору та допустив утворення заборгованості, яку в добровільному порядку не погашає. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, часткове визнання позовних вимог позивача, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 15000 грн. та просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по відсотках. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 08.03.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №958646729 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти без конкретної споживчої мети в сумі 15000 грн. строком на 126 днів зі сплатою 1,30% в день, з процентами за користування кредитом які складають 110,55% від суми кредиту в сумі 16583,28 грн. За умовами договору позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п.1.3. цього Договору не пізніше строку, вказаного в п.1.2. цього Договору (п.1.6 договору). Згідно з п.1.7 кредитного договору розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно строку, передбаченого п.1.2. цього договору, зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до Договору). У графіку розрахунків (додаток до договору №958646729 від 08.03.2020) сторони погодили такий графік розрахунків: термін платежу - 12.07.2020, сума кредиту - 15000 грн., нарахований процент - 16583,28 грн., до сплати (разом) - 31583,28 грн. У подальшому, 25.03.2020 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] уклали додаткову угоду про зміну умов договору №958646729 від 08.03.2020, за умовами якої сторони домовились продовжити строк дії договору №958646729 від 08.03.2020 на два дні. Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором №958646729 від 08.03.2020 заборгованість за кредитним договором станом на 09.12.2021 складає 28977,95 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 12965,70 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 16012,25 грн. 28.11.2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №958646729 від 08.03.2020. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №958646729 від 08.03.2020. У подальшому, 06.12.2021, між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу №06/12/2021-01. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 06 грудня 2021 року до договору факторингу №06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 28977,95 грн., з яких: 12965,70 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16012,25 грн. - сума заборгованості за відсотками. [PERSON] зобов`язання за кредитним договором №958646729 від 08.03.2020 і додатковою угодою від 25.03.2020 до цього договору не виконав, що стало підставою для звернення ТОВ «ФК «ЕЙС» до суду з цим позовом про стягнення заборгованості у розмірі 28977,95 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 даного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Комплексний аналіз норм пункту 3 частини першої статті 43, статті 180, частин першої, другої статті 227 ЦПК України свідчить, що про визнання обставин учасниками справи має, в тому числі, бути зазначено в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників або іншим чином визнано ці обставини саме під час розгляду спору в суді, а не поза його межами (див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 297/3225/16-ц (провадження № 61-19259св19). Як вбачається з досліджених судом доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. У своїй заяві [PERSON] визнає обставини щодо укладення з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» кредитного договору №958646729 від 08.03.2020 та додаткової угоди до кредитного договору від 25.03.2020, визнає вимоги про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» грошових коштів за кредитним договором №958646729 від 08.03.2020 в розмірі 15000 грн. (тіло кредиту) та заперечує проти стягнення відсотків у сумі 16012,25 грн. Однак, як вбачається з вищевказаного договору, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] під час укладання кредитного договору №958646729 від 08.03.2020 та додаткової угоди до кредитного договору від 25.03.2020, погодили його умови, а саме: термін платежу - 12.07.2020, сума кредиту - 15000 грн., нарахований процент - 16583,28 грн., до сплати (разом) - 31583,28 грн. Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови договору виконував неналежним чином, не повністю сплачував визначені графіком щомісячні платежі, у зв`язку із чим станом на 09.12.2021 утворилась прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 28977,95 грн., яка складається з 12965,70 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16012,25 грн. - сума заборгованості за відсотками, вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Будь-яких доказів на спростування зазначеного розміру заборгованості зі сторони відповідача до суду не надходило, як і відсутні докази належного виконання відповідачкою своїх зобов`язань перед банком за умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем та відповідачами наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз`яснено права та обов`язки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, а також на які посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується наступними нормами процесуального закону. Так, статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно до положень ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі послуг від 27.06.2023 до договору про надання правової допомоги від 24.11.2022 про надання послуг правової допомоги у розмірі 5000 грн., договір про надання правової допомоги від 24.11.2022, платіжна інструкція №687 від 27.06.2023 на суму 5000 грн. Таким чином, до матеріалів справи позивачем подано документально підтвердженні витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правову допомогу у зазначеному розмірі та судовий збір в сумі 2684 грн.

Outcome: approved