Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON] ; копія свідоцтва про народження відповідача; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія витягу із погосподарської книги №5 (2001-2005р.р.) с. Орлівка Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області від 02.03.2023р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 12.03.2023р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.03.2023р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; відповідь завідувачки Ренійської держнотконтори від 15.09.2023р.; копія заяви [PERSON] від 14.07.2010р. про видачу свідоцтва на ім`я [PERSON] про право на спадщину за заповітом, складеним [PERSON] ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 15.09.2023р. про видачу свідоцтва про право на спадщину; копія заяви [PERSON] від 03.06.2014р. про прийняття спадщини після смерті чоловіка; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 15.09.2023р. (дата заведення спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] ). Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі являлась невісткою [PERSON] та є вдовою [PERSON] , відповідач є сином [PERSON] . За життя [PERSON] належало майно: на підставі погосподарської книги №5 (2001-2005р.р.) с. Орлівка Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] . Також, за життя [PERSON] належало і інше майно ( право на земельну частку (пай), право на майновий пай). На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 20.02.2004р. склав заповіт на ім`я свого сина [PERSON] , [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. У передбачений законом строк для прийняття спадщини, син померлого [PERSON] [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Надалі, він, діючи через свого представника за довіреністю, звернувся за свідоцтвом про право на спадщину після смерті батька, однак, таке було видане тільки щодо спадкових права на земельну частку (пай) та права на майновий пай. Щодо житлового будинку, що належав [PERSON] , спадщина не була оформлена, оскільки право власності на нерухомість не було належним чином оформлено. Незважаючи на це, [PERSON] прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, і відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] [PERSON] помер. За життя він не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були його дружина (позивачка) та син відповідач у справі. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Про це свідчить подана нею до нотаріуса заява про прийняття спадщини від 03.06.2014р. Відповідач за прийняттям спадщини після смерті батька не звертався, на неї не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила на себе позивачка. Проте, незважаючи на своєчасне звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її неможливо у зв`язку із тим, що в неї відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказаний будинок, про що 14.03.2023р. нотаріусом було\~ винесено відповідну постанову. Надати такі документи позивачка не може, оскільки за життя її свекор, а потім і чоловік не оформили належним чином право власності на житловий будинок, [PERSON] не отримав свідоцтво про право власності, не зареєстрував право на нерухоме майно у Державному реєстрі прав власності на нерухомість. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на будинок, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином,\~ позивачка прийняла спадщину за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] , і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою\~ не визнана, відповідач її не прийняв та на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті чоловіка у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадковий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину юридично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у подачі нею заяви про прийняття спадщини, її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на житловий будинок, розпорядження щодо його цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки своєчасно подала заяву про прийняття спадщини, прийняла її за законом. Інший спадкоємець (відповідач) спадщину не прийняв. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved