Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

22.08.2022 р., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, який уточнили у процесі розгляду справи 14.06.2023 року, до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить наступне майно: домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке складається з: А-житловий будинок, А1-прибудова, А2-прибудова, а3-прибудова, а4-прибудова, а5-прибудова, а6-прибудова, Бжитловий будинок, б1-прибудова, б2-прибудова, Д-погреб, д1-шия погреба, Е-сарай, З-сарай, И-сарай, К-теплиця, Л-сарай, М-навіс, Н-навіс, О-сарай, П-сарай, Р-сарай, С-навіс, №1-3-огорожа, №4-ворота з хвірткою, №5,8-вигрібна яма, №6-цистерна, №7-колодязь питний, належного [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення Виконкому Великодолинської селищної ради від 25.05.2006 року; земельна ділянка, площею 0,1500 га, кадастровий номер: 5123755300:02:004:0039, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Державного акта серії ОД № 082727, виданого на підставі рішення Великодолинської селищної ради ХХІУ скликання ХІ сесії від 25.12.2003 року за № 580; земельна ділянка, площею 0,1353 га, кадастровий номер: 5123755300:02:004:0040, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Державного акта серії ОД № 030962, виданого на підставі рішення Великодолинської селищної ради ХХІУ скликання ХІ сесії від 25.12.2003 року за № 601. За життя [PERSON] залишив заповіт, за яким належні йому на праві власності житлові будинки та земельні ділянки заповів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а належний йому вклад з нарахованими відсотками в ПАТ «Державний ощадний банк України» заповів [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному. В подальшому 25.02.2014 року спадкодавець склав ще два заповіти, якими кожного разу змінював своє попереднє розпорядження на випадок смерті, включивши до заповіту позивача [PERSON] та позбавивши права на спадкування [PERSON] . \~Після смерті [PERSON] в установлений законом строк позивачі звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак отримали письмові роз`яснення від нотаріуса про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину. З цих підстав позивачі просили суд визнати за ними право власності на спадкове майно. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але надали суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник позивачів адвокат Гербей А.А. в судове засідання не з`явилися, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, але надав суду відзив та просив розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить наступне спірне майно: - \~ \~ \~ \~домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке на теперішній час складається з: А-житловий будинок, А1-прибудова, А2-прибудова, а3-прибудова, а4-прибудова, а5-прибудова, а6-прибудова, Бжитловий будинок, б1-прибудова, б2-прибудова, Д-погреб, д1-шия погреба, Е-сарай, З-сарай, И-сарай, К-теплиця, Л-сарай, М-навіс, Н-навіс, О-сарай, П-сарай, Р-сарай, С-навіс, №1-3-огорожа, №4-ворота з хвірткою, №5,8-вигрібна яма, №6-цистерна, №7-колодязь питний, належного [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення Виконкому Великодолинської селищної ради від 25.05.2006 року; - \~ \~ \~ \~земельна ділянка, площею 0,1500 га, кадастровий номер: 5123755300:02:004:0039, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Державного акта серії ОД № 082727, виданого на підставі рішення Великодолинської селищної ради ХХІУ скликання ХІ сесії від 25.12.2003 року за № 580; - \~ \~ \~ \~земельна ділянка, площею 0,1353 га, кадастровий номер: 5123755300:02:004:0040, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,що належала [PERSON] на підставі Державного акта серії ОД № 030962, виданого на підставі рішення Великодолинської селищної ради ХХІУ скликання ХІ сесії від 25.12.2003 року за № 601. За життя [PERSON] залишив заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області Яковлєвою О.М. від 07 червня 2013 року та зареєстрований в реєстрі за № 2-628. Вказаним заповітом [PERSON] зробив таке розпорядження: - \~ \~ \~ \~належні йому на праві власності житлові будинки, які позначені на плані літ. «А», «Б», «В», «В1», та входять до складу домоволодіння під [ADDRESS] , а також належні йому на праві власності земельні ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер 5123755300:02:004:0039, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та площею 0,1353 га, кадастровий номер 5123755300:02:004:0040, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за цією ж адресою, він заповів [PERSON] , 1998 року народження, [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 1978 року народження, у рівних частках кожному; - \~ \~ \~ \~належний йому вклад з нарахованими відсотками в ПАТ «Державний ощадний банк України» він заповів [PERSON] , 1998 року народження, та [PERSON] , 2006 року народження, у рівних частках кожному. 25.02.2014 року [PERSON] склав ще один заповіт, яким домоволодіння та земельну ділянку площею 0,0457 га, кадастровий номер 5110300000:02:025:0126, цільове призначення для ведення садівництва, які розташовані за адресою: [ADDRESS] заповів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному. Того ж дня, 25.02.2014 року, [PERSON] склав ще один, останній, заповіт, яким житлові будинки, які позначені на плані літ. «А», «В», «Г», які розташовані за адресою: [ADDRESS] , 2/3 частки підвалу літ. «Д», а також усі господарські будівлі, які знаходяться за цією адресою, сад, 2/3 частки земельної ділянки площею 0,1353 га, кадастровий номер 5123755300:02:004:0040 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за цією ж адресою, заповів [PERSON] та [PERSON] , у рівних частках кожному. Також належний йому будинок під літ. «А1», розташований за адресою: [ADDRESS] , 1/3 частку підвалу «Д», 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1353 га, кадастровий номер 5123755300:02:004:0040 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за цією ж адресою, [PERSON] заповів [PERSON] . Належний вклад з нарахованими відсотками в ПАТ «Державний ощадний банк України», автомобіль марки ЗАЗ, мопед «Верховина», два велосипеди він заповів [PERSON] та [PERSON] , у рівних частках кожному. Даним заповітом [PERSON] позбавив права на спадкування [PERSON] , про що свідчить копія заповіту зареєстрованого в реєстрі за № 2-177 від 25.02.2014 року. З метою оформлення спадщини, спадкоємці в установленому законом порядку звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак отримали письмові роз`яснення про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину. Відмова нотаріуса мотивована тим, що за життя спадкодавець [PERSON] не зробив виділ житлових будинків, що входять до складу домоволодіння під [ADDRESS] (на даний момент Центральна), а тому видати свідоцтво про право на спадщину на частки житлових будинків та господарських будівель, що вказані в заповітах, не вбачається можливим. Окрім цього, неможливість видачі свідоцтв мотивоване також і тим, що покійний, зробивши розпорядження на частку будівель і усю земельну ділянку двом спадкоємцям, унеможливив оформлення спадщини усім спадкоємцям. З цього приводу нотаріусом було рекомендовано спадкоємцям звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В ході розгляду справи було проведено судову будівельно технічну експертизу, за наслідком чого складено Висновок експерта № 01/02 судової будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи від 12.05.2023 року, яким запропоновано один варіант поділу житлового будинку та земельних ділянок. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення його померлим. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1247 ЦК заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно статті 319 ЦК України, власник має право володіти, розпоряджатись та користуватись своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Однією із правових форм розпорядження земельною ділянкою є право власника земельної ділянки передати її у спадщину, що гарантовано ст. 90 Земельного кодексу України. У відповідності до ст.1 протоколу № 1 до Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Як вбачається з ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною, сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. За роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23, 24), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, оскільки умови отримання свідоцтва про право власності у нотаріальному порядку відсутні та нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, то таке право підлягає судовому захисту у відповідності до ст. 392 ЦК шляхом визнання такого права. Згідно ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи встановлене, суд вважає, що у позивачів існують перешкоди для оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку, що дає суду законні та обґрунтовані підстави, з урахуванням наданих доказів у їх сукупності, для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved