Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

25.06.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась Дніпровська міська рада (далі - ДМР, позивач) з позовом, з урахуванням ухвали суду від 28.07.2022 року, до [PERSON] (далі - відповідач-1), Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (правонаступник Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області; далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання повернути земельну ділянку, шляхом знесення самочинно побудованої будівлі, в якому позивач, з урахуванням редакції позовної заяви від 06.08.2021 року, просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Вільненської сільської ради Новомосковського району Рички Олександра Юрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №50366174, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності [PERSON] на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; - припинити право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, А-1 - адміністративна будівля, площею - 179, 9 кв.м, літ.Б1 - автомийка, №1-6,1 - споруди, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1994132812101, та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на нього за [PERSON] , номер запису про право власності 34777732; - зобов`язати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованої будівлі, а саме: громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, А-1 - адміністративна будівля, площею - 179, 9 кв.м., літ.Б1 - автомийка, №1-6,1 - споруди. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням редакції позовної заяви від 06.08.2021 року, позивач зазначив, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №50366174, на підставі якого до державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності [PERSON] на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , прийнято на підставі неіснуючого правовстановлюючого документу. Оскільки на час прийняття рішення про державну реєстрацію права власності акту від 20.03.2020 року, виданого фізичною особою-підприємцем [PERSON] (ФОП [PERSON] ), не існувало. Як зазначив позивач, датою державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна є 19.12.2019 року, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.12.2019 року, а акт, який став підставою виникнення права власності, був виданий лише 20.03.2020 року. Також позивач вказує на те, що спірний об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, а земельна ділянка, на якій розташований вказаний об`єкт самочинно побудованого нерухомого майна належить на праві власності територіальній громаді міста Дніпра в особі ДМР та віднесена до земель комунальної власності. Отже, внаслідок самочинного будівництва будівель та державної реєстрації на спірний об`єкт земельна ділянка по [ADDRESS] , вибула з володіння ДМР поза її волею. Тому спірний об`єкт нерухомого майна підлягає знесенню, а земельна ділянка - приведенню у придатний для використання стан. При цьому позивач зазначив, що всі земельні ділянки, які розташовані в межах населеного пункту, окрім земель державної й приватної форм власності, відносяться до комунальної власності в силу прямої норми закону. З урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання повернути земельну ділянку, шляхом знесення самочинно побудованої будівлі. Інші учасники справи не надсилали на адресу суду заяви по суті справи. Під час судового засіданні представник позивача підтримав у повному обсязі позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. Також представник позивача пояснив, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне нерухоме майно, перебуває у комунальній власності. При цьому право власності на спірне нерухоме майно було зареєстроване на підставі неіснуючої декларації про готовність об`єкта до експлуатації. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 27.07.2021 року було залишено без руху позовну заяву та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви. 06.08.2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином. Ухвалою суду від 12.08.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.07.2022 року було задоволено повністю клопотання представника відповідача-2 - адвоката Смирного Олександра Сергійовича про залучення до участі у справі в якості правонаступника відповідача-2 - Губиниську селищну раду Новомосковського району Дніпропетровської області в цивільній справі та залучено до участі в цивільній справі №203/2457/21 правонаступника відповідача?2 - Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області - Губиниську селищну раду Новомосковського району Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51250, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Шевченко, буд. 16; код ЄДРПОУ 04338457; e-mail: gubinsel@ukr.net). Ухвалою суду від 28.07.2022 року було частково задоволено заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову в цивільній справі та заборонено [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме: громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, А-1 - адміністративна будівля, площею - 179,9 кв.м., літ.Б1 - автомийка, №1-6,1 - споруди, за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 34777732, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1994132812101; заборонено державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), щодо нерухомого майна, а саме: громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, А-1- адміністративна будівля, площею - 179,9 кв.м., літ.Б1 - автомийка, №1-6,1 - споруди, за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 34777732, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1994132812101; у задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовлено. Ухвалою суду від 30.03.2023 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. У судові засідання 14.06.2023 року, 25.07.2023 року, 02.10.2023 року відповідачі не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надсилали, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв щодо участі у судовому засіданні до суду не надсилали. Суд, заслухавши думку представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, за наявності підстав, визначених ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи за наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши думку представника позивача, на підставі положень ст. ст. 128, 223 ЦПК України продовжив судове засідання за відсутності інших учасників справи. Під час судового розгляду справи по суті спору суд заслухав усні пояснення представника позивача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оголосив судові дебати та заслухав заключне слово представника позивача. У судовому засіданні 02.10.2023 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 27.07.2022 року, 19.12.2019 року державним реєстратором: Ричкою О.Ю., Вільненська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, було внесено запис №34777732 про реєстрацію права приватної форми власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , опис: адміністративна будівля літ.А1, площею 179,9 кв.м, автомийка літ.Б1, №1-6,І - споруди, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1994132812101, за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , розмір частки: 1/1, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50366174 від 20.12.2019 року 15:07:04, підстава для державної реєстрації: декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП11389217046, виданий 23.12.2010 року, видавник: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області; акт, виданий 20.03.2020 року, видавник: фізична особа-підприємець [PERSON] . Це також підтверджується копіями: декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 23.12.2010 року, акту ФОП [PERSON] від 20.03.2020 року, виданого [PERSON] , технічного паспорта на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, замовник [PERSON] , з додатками. Відповідно до листа від 19.05.2020 року Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області «Про розгляд листа», відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.01.2008 року по 20.05.2011 року) відсутня інформація щодо видачі Інспекцією дозволу на виконання будівельних робіт №847/03-10 від 29.03.2010 року та реєстрації Інспекцією декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП11389217046 від 23.12.2010 року. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання повернути земельну ділянку, шляхом знесення самочинно побудованої будівлі. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин 1-4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України, набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього кодексу. Так, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають, зокрема, органи місцевого самоврядування. Тобто вимоги про знесення самочинного будівництва особи, що не діють як суб`єкти владних повноважень, можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. За загальним правилом у цивільних справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника частини житлового будинку, власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом. За відсутності рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку комунальної форми власності, а тому розміщення відповідачем за відсутності документів, які підтверджують право користування земельною ділянкою комунальної власності, право розпорядження якою належить до компетенції Ради, не можна визнати законним. Відповідні правові висновки узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 7 грудня 2022 року у справі №367/2004/17, від 1 лютого 2023 року, справа №727/718/19, від 19 травня 2021 року, справа №623/3999/18, від 16 травня 2018 року, справа №918/633/16. У ході судового розгляду справи судом не було встановлено наявності у відповідача-1 в силу закону права на отримання у власність чи користування земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно. Відповідач-1 не надав суду рішення органу місцевого самоврядування про надання йому земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно, у власність або в користування. Натомість в силу вимог закону земельна ділянка, на якій розташований громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Дніпра. Так, за змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити з його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (в чинній редакції), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 1, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (у чинній редакції), право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 12 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ (у чинній редакції), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 83, ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Суд, вирішуючи по суті спір між сторонами, бере до уваги те, що у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що спірна земельна ділянка належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради на праві комунальної власності, відповідно до вимог закону. При цьому позивач довів належними та допустимими доказами те, що відповідач-1 порушив права позивача на володіння, користування та розпорядження земельною ділянка, на якій був самочинно побудований громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами. Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Аналіз викладених вище норм чинного законодавства України, встановлених фактичних обставин справи, дає суду підстави для висновку про те, що скасування рішення про державну реєстрацію права власності, запису, внесеного до державного реєстру з одночасним припиненням права власності на нерухоме майно, та усунення перешкод власнику у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованої будівлі, а саме: громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, А-1 - адміністративна будівля, площею - 179, 9 кв.м., літ.Б1 - автомийка, №1-6,1 - споруди, є ефективним способом захисту у спірному випадку. При цьому на підставі такого судового рішення державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав та їх обтяжень відомості про скасування державної реєстрації права власності. Аналогічний правовий висновок був викладений у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 року, справа №910/10963/19, від 18.11.2020 року у справі №154/883/19, яким наголошено, що зі змісту частини третьої статті 26 Закону № 1952-ІV вбачається, що можуть бути, зокрема, скасовані рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а також державна реєстрація речових прав з одночасним визнанням, зміною чи припиненням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У розумінні вимог чинного законодавства України позовні вимоги Дніпровської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та запису про державну реєстрацію речових прав, припинення права власності на громадський будинок та зобов`язання відповідача-1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованої будівлі є пов`язаними між собою, не суперечать положенням ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та становлять ефективний спосіб захисту, з урахуванням конкретних обставин справи, та з метою виконуваності судового рішення підлягають задоволенню. З приводу позовних вимог ДМР до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, суд зазначає таке. Суд зазначає, що враховуючи, що державний реєстратор здійснює реєстраційні дії, він не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи). До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 липня 2023 року по справі №910/15792/20. Такою особою у справі, що розглядається є відповідач-1 - [PERSON] . Водночас пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, що визначено у правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові Верховного Суду від 02.02.2022 року у справі № 462/4724/20 (провадження № 61-19935св21). Тому у задоволенні позовних вимог ДМР до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області як державного реєстратора слід відмовити з підстави неналежності відповідача-2. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Відповідно до положень ст. ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме: скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 34777732, та рішення державного реєстратора Вільненської сільської ради Новомосковського району Рички Олександра Юрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №50366174, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності [PERSON] на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; припинити право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, А-1 - адміністративна будівля, площею - 179, 9 кв.м, літ.Б1 - автомийка, №1-6,1 - споруди, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1994132812101; зобов`язати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованої будівлі, а саме: громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, А-1 - адміністративна будівля, площею - 179, 9 кв.м, літ.Б1 - автомийка, №1-6,1 - споруди; у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. З урахуванням вищевказаного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 3972,50 грн (1135,00 грн + 6810,00 грн = 7945,00 грн; 7945,00 грн : 2 = 3972,50 грн). V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 34777732, та рішення державного реєстратора Вільненської сільської ради Новомосковського району Рички Олександра Юрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №50366174, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності [PERSON] на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, А-1 - адміністративна будівля, площею - 179, 9 кв.м., літ.Б1 - автомийка, №1-6,1 - споруди, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1994132812101; зобов`язання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованої будівлі, а саме: громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, А-1 - адміністративна будівля, площею - 179, 9 кв.м., літ.Б1 - автомийка, №1-6,1 - споруди; у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. При цьому на підставі положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 3972,50 грн пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial