Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Відповідачка [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 03.08.2023р., 27.09.2023р., будучи повідомленою в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, - до суду не явилась, відзиву на позов не надала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи повідомлені, до суду не явились, відзиву на позов не надали. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] , його представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: клпія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія довідки Плавнівського сільського голови Ренійського району від 30.10.2020р. про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті; копія довідки Плавнівського сільського голови Ренійського району від 04.12.2020р.; копія витягу з рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Плавнівської сільської ради №61-ХХІ від 17.02.1994р. «Про передачу земель [PERSON] у приватну власність для розвитку особистого підсобного господарства на території Плавнівської сільської ради»; копія рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Плавнівської сільської ради №61-ХХІ від 17.02.1994р. «Про передачу земель у приватну власність для розвитку особистого підсобного господарства на території Плавнівської сільської ради» із доданим до нього списком; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.02.2021 р.; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 21.12.2022р.; копія заяви [PERSON] від 30.06.2011р. про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] ; копія Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 05.07.2011р.; копія витягу зі Спадкового реєстру від 05.07.2011р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05.07.2011р. (дата заведення спадкової справи 05.07.2011р.); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 21.12.2022р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копії свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] ; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 24.05.2023р.; копія заяви [PERSON] від 21.03.2023р. про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 21.03.2023р.; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 21.03.2023р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.03.2023р. (дата заведення спадкової справи 21.03.2023р.); копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія довідки старости Плавнівського старостинського округу Виконкому Ренійської міськради від 10.03.2023р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; копія свідоцтва № [NUMBER] про право на спадщину за законом від 21.03.2023р. (спадкоємець [PERSON] ); копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.03.2023р. (реєстрація видачі свідоцтва №454 про право на спадщину); копія свідоцтва №455 про право на спадщину за законом від 21.03.2023р. (спадкоємець [PERSON] ); копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.03.2023р. (реєстрація видачі свідоцтва №455 про право на спадщину); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 24.05.2023р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі являються дітьми нині померлих [PERSON] та [PERSON] . За життя\~на ім`я\~ [PERSON] \~на підставі\~рішенняХІІ сесії ХХІ скликання Плавнівської сільської ради №61-ХХІ від 17.02.1994р. «Про передачу земель у приватну власність для розвитку особистого підсобного господарства на території Плавнівської сільської ради» було прийнято рішення про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства на території Плавнівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області площею 0,75 га. [PERSON] розпочав процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки, але її не завершив, оскільки помер. За життя [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене право на майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] та діти сторони у справі. У встановлений\~законодавством строк\~для прийняття\~спадщини позивач\~ не\~звернувся до\~нотаріальної контори\~із заявою\~про її\~прийняття за\~законом. Проте, на день смерті свого батька він спільно мешкав із ним за однією адресою, вів сумісне господарство. Відповідачка [PERSON] звернулась у передбачений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Про це свідчить її заява про прийняття спадщини після смерті батька від 30.06.2011р. Проте, вона прийняла спадщину на майновий пай члена КСП, на житловий будинок, що належали батькові, питання про право на завершення процедури приватизації після смерті батька відповідачкою не вирішувалось. Таким чином, позивач після смерті батька прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України (фактично), відповідачка [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України (юридично). За визнанням права на спадщину за законом після смерті [PERSON] позивач звертався до Ренійського районного суду Одеської області із позовною заявою. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 08.02.2018р. було визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Рассвет» (нині КСП «Світанок») с. Плавні Ренійського району, розміром 3,61 в умовних кадастрових га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0140719 від 13.08.1996р., що належала [PERSON] , померлому [INFO] . Тобто, позивач оформив прийняття спадщини в частині, що стосувалась земельної частки (паю) після смерті батька, стосовно виділеної [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, право на приватизацію щодо якої не було реалізовано спадкодавцем, - питання не вирішувалось. З урахуванням того, що право власності на виділену батькові позивача земельну ділянку не було оформлено, позивач має право претендувати лише на право приватизації на землю, яке він успадкував після смерті батька. Відповідачка [PERSON] , яка також є спадкоємцем, що прийняла спадщину після смерті батька, відзиву на позов не надала. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] відзивів на позов не надходило, вони не звертались за прийняттям спадщини взагалі. Дружина [PERSON] [PERSON] померла [INFO] . Після смерті матері позивач у передбачений законом строк звернувся за прийняттям спадщини до нотаріуса, прийняв її та належним чином оформив спадщину. Останні роки перед смертю батька позивач мешкав разом із [PERSON] , доглядав за ним, як син. У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на передачу вищевказаної земельної ділянки, про що 21.02.2021р. нотаріусом було\~ винесено відповідну постанову. Надати такі документи позивач не може, оскільки за життя його батько не оформив належним чином право власності на земельну ділянку (не завершив процедуру її приватизації із отриманням відповідного правовстановлюючого документу на неї), не зареєстрував право на нерухоме майно у Державному реєстрі прав власності на нерухомість. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця. Отже, після смерті батька це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачі її в цій частині не прийняли. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив позивач, після смерті батька у нього були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкову земельну ділянку (яка не була приватизована). В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному\~випадку позивач\~прийняв спадщину\~фактично,\~оскільки його\~воля,\~як спадкоємця\~за законом,\~була виражена\~у його\~діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розпорядження щодо її цільового використовування тощо). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а отже, спадкував право на завершення приватизації земельної ділянки, на яку мав право [PERSON] , але не завершив цю процедуру у зв`язку із своєю смертю. Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. За змістом статті 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі статтею 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved