Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

15.11.2022 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернувся [PERSON] (представник позивача - адвокат Струць Тетяна Ігорівна) з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позивач, з урахуванням редакції позовної заяви від 31.01.2023 року, просить суд: - розірвати шлюб, що був укладений 23.08.2002 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №289. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням редакції позовної заяви від 31.01.2023 року, позивач зазначив, вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства з січня 2019 року. Стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Спільне життя не склалось через взаємні непорозуміння, байдужість та втрату інтересу один до одного. Кожен з них живе окремим життям, своїми інтересами. З огляду на викладене, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач у встановлений судом строк не подала до суду заяви по суті спору. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18.01.2023 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 31.01.2023 року представник позивача усунула недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином. Ухвалою суду від 06.02.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 06.02.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 07.06.2023 року було частково задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк для примирення - три місяці, у задоволенні іншої частини вимог заяви відповідача - відмовлено, зупинено провадження в цивільній справі до закінчення строку для примирення. Ухвалою суду від 02.10.2023 року було поновлено провадження в цивільній справі та продовжено судовий розгляд цивільної справи. Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника та зазначила, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справ, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач не з`явилась у чергове судове засідання, призначене на 02.10.2023 року, після закінчення встановленого судом строку на примирення, належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надсилала. У зв`язку з цим, враховуючи позицію позивача, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, та на підставі на підставі положень статей 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності учасників справи за наявними у справі письмовими доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.08.2002 року громадянин України [PERSON] , [INFO] , та громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №289; прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] ; місце державної реєстрації шлюбу: Кіровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Це підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб (повторно) від 10.11.2022 року, серії [NUMBER] , що міститься в матеріалах справи. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 10, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також суд враховує і те, що згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (заяви №№ 29381/09 та 32684/09) Суд наголосив на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя. Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» Європейський суд з прав людини чітко не визначає, бо воно охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (рішення у справі «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява № 44647/98). Відповідно до ст. 133 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Аналіз викладеного вище вказує, що шлюб носить добровільний характер, примушування жінки та чоловіка до шлюбу є неприпустимим, а рішення про розірвання шлюбу ухвалюється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, беручи до уваги те, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, дійшов висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а також того, що позов задоволений повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved