Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

20\~червня 2023\~позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~позовом до\~відповідачок [PERSON] \~та [PERSON] ,\~визначивши третьою\~особою - Департамент\~адміністративних послуг\~та дозвільних\~процедур Дніпровської\~міської ради, із вимогою визнати відповідачок такими, що втратили право на користування житлом квартирою [ADDRESS] (а. с. 2-5). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що згідно довідки про склад сім`ї виданої Головою управління ОСББ «Каверіна-1» від 12 червня 2023 року № 567, в даній квартирі рахуються зареєстрованими: він та відповідачки його донька [PERSON] , [INFO] та, онука [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що відповідачки понад 15 років без поважних причин не проживають у вказаній квартирі, що підтверджується відповідними актами. Зазначає про те, що відповідачки не лише не проживають в даній квартирі, а в ній не має їх речей, комунальні послуги вони не сплачують, поточний ремонт не здійснюють, участі в утриманні квартири не беруть. Стверджує, що відповідачки виїхали на постійне місце проживання за кордон та, тривалий час не спілкуються з позивачем. Оскільки відповідачки у квартирі не мешкають, не дивлячись на відсутність перепон у користуванні житлом, позивач вимушений нести тягар утримання майна самостійно та сплачувати комунальні послуги за відповідачок. Більш того, за вказаних обставин позивач не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг. З тих підстав, що відповідачки не проживають у вказаній квартирі, вважає, що має право на задоволення позовних вимог (а. с. 2-5). Ухвалою суду від 23 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків (а. с. 12). 27 червня 2023 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 23 червня 2023 року, позивачем усунуто (а. с. 14-23). Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 10 годину 15 хвилин 14 серпня 2023 року (а. с. 21). Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 66), в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачки в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили (а. с. 64-65). Представниця третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 29), в якій прохала прийняти рішення згідно матеріалів справи та відповідно до вимог чинного та законодавства України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, приймаючи до уваги покази свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру на житлове приміщення № 727 від 29 грудня 1977 року (а. с. 6). У цій квартирі крім позивача зареєстровані, але не проживають, відповідачки [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур № 567 від 12 червня 2023 року (а. с. 8). Відповідачки залишається зареєстрованими в квартирі [ADDRESS] , проте в ній не мешкають без поважних причин, особистих речей в ній не мають, оплату комунальних послуг не здійснюють. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її сусідом, знає його приблизно 30-40 років, бо вони також разом працювали. Стверджувала, що позивач мешкає один. Знає, що в нього є донька та онука, але вона їх ніколи не бачила. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його сусідом, знає його понад 30 років. Вказав, що позивач мешкає сам більше 10 років, а відповідачок він не бачив вже давно. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач її сусід, вона знає його понад 20 років. Разом з цим, зазначила, що вона не пам`ятає, щоб із позивачем мешкали відповідачки. Вказала, що він тривалий час мешкає сам. Приписами ч.\~1\~ст.\~13 ЦПК\~України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 386\~ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ця норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду у разі: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.\~7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи те, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS] , в якій без достатніх підстав на теперішній час зареєстровані відповідачки, проте за місцем реєстрації не мешкають тривалий час, чим порушує майнові права позивача, а позивач реалізував своє право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, суд доходить висновку, що вимоги позивача цілком обґрунтовані, підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, через що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачок на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 536 гривень 80 копійок з кожної, виходячи із розрахунку 1073,60 /2. На підставі викладеного,

Outcome: approved