Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у період з 04.03.2019 року по 05.02.2021 року він працював у ТОВ «Краснолиманське». 05.02.2021 року його звільнено за ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. При звільненні підприємство не провело з ним повний розрахунок по виплаті заробітної плати, як це передбачено ст. 11 \~КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04 квітня 2023 року (справа № 226/298/23) його позов задоволено та зобов`язано стягнути з ТОВ «Краснолиманське» заборгованість по заробітній платі в сумі 125374,74 грн. 25 липня 2023 року судове рішення в примусовому порядку виконане у повному обсязі. Відповідачу доставлено позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі 22.02.2023 року. Тому, час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з 22.02.2023 року і закінчується днем виплати 25.07.2023 року, просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.02.2023 року по 25.07.2023 року. Ухвалою судді від 29.08.2023 року у справі відкрито провадження та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач, представник позивача до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяву з клопотанням розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача\~до судового\~засідання не\~з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~сповіщений належним\~чином,\~надав суду\~відзив в\~якому зазначив,\~що відповідач\~заявлені позовні\~вимоги визнає\~частково,\~вважає їх\~такими,\~що порушують\~його права\~та законні\~інтереси.\~Відповідно до\~рішення Димитровського\~міського суду\~Донецької області\~від 04.04.2023\~року справа\~№ 226/298/23,\~з ТОВ\~«Краснолиманське» на\~користь [PERSON] \~стягнуто заборгованість\~з нарахованої,\~але не\~сплаченої заробітної\~плати,\~в загальній\~сумі 125\~374,74\~гривень (сума\~визначена з\~урахуванням утримання\~прибуткового податку\~з громадян,\~внесків й\~інших обов?язкових\~платежів).\~Судове Рішення\~виконане 25.07.2023\~року,\~що не\~заперечує і\~сам позивач.\~Оскільки підприємство\~в день\~звільнення з\~позивачем не\~розрахувалося,\~воно має\~відповідати перед\~позивачем згідно\~із ст.\~117\~КЗпП України.\~У справі\~№ 226/298/23\~судом установлено,\~що позивач\~в день\~звільнення 05.02.2021\~року не\~працював.\~У такому\~випадку відповідальність\~роботодавця на\~підставі ст.\~117\~КЗпП України\~наступає після\~пред`явлення звільненим\~працівником вимоги\~про розрахунок\~та невиплати\~після пред`явлення\~цієї вимоги\~роботодавцем всіх\~сум,\~які йому\~належать.\~Також у\~справі №\~226/298/23\~судом встановлено,\~що відповідачу\~вперше стало\~відомо про\~вимогу позивача,\~коли той\~звернувся до\~ТОВ «Краснолиманське»\~з позовною\~заявою про\~стягнення несплачених\~сум при\~звільненні,\~за результатами\~розгляду якої\~ухвалено рішення\~Димитровським міським\~судом Донецької\~області від\~04.04.2023\~року.\~Висуваючи вимогу\~про стягнення\~з відповідача\~на свою\~користь середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні,\~позивач зазначає\~період затримки\~з 22.02.2023\~року по\~25.07.2023\~(день\~остаточного розрахунку).\~З урахуванням\~розрахункового періоду\~кількість робочих\~днів з\~22.02.2023\~року до\~25.07.2023\~року становить\~109\~днів.\~Тобто,\~109\~х 944,\~19\~=\~102\~916,\~71\~грн,\~де 109\~це робочі\~дні,\~а 944,\~19\~грн це\~середньоденний заробіток\~Позивача,\~що підтверджується\~бухгалтерською довідкою\~від 01.09.2023\~р.\~№ 270.\~З огляду\~на компенсаційний\~характер заходів\~відповідальності у\~цивільному праві,\~виходячи з\~принципів розумності,\~справедливості та\~пропорційності,\~суд за\~певних умов\~може зменшити\~розмір відшкодування,\~передбаченого ст.\~117\~КЗпІІ України,\~враховуючи розмір\~простроченої заборгованості\~роботодавця щодо\~виплати працівнику\~при звільненні\~всіх належних\~сум,\~яка складала\~125374,74\~грн, передбачених на день звільнення трудовим, законодавством, колективним договором,\~угодою чи\~трудовим договором,\~ймовірний розмір\~пов`язаних\~із затримкою\~розрахунку при\~звільненні майнових\~втрат працівника,\~інші обставини\~справи,\~встановлені судом,\~зокрема,\~дії працівника\~та роботодавця\~у спірних\~правовідносинах,\~співмірність ймовірного\~розміру пов`язаних\~із затримкою\~розрахунку при\~звільненні майнових\~втрат працівника\~та заявлених\~позивачем до\~стягнення сум\~середнього заробітку\~за несвоєчасний\~розрахунок при\~звільнені.\~Звертає увагу,\~що у\~даній справі\~дії самого\~позивача направленні\~на безпідставне\~збагачення в\~судовому порядку,\~а останній\~являється інструментом\~такого збагачення. Просить позовні вимоги задовольнити частково, застосувавши принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку належного позивачу, шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, розглянути справу за його відсутності, винести рішення відповідно до норм чинного законодавства. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з такого. Судом установлено, що [PERSON] у період з 4 березня 2019 року по 5 лютого 2021 року перебував у трудових відносинах із ТОВ «Краснолиманське». 5 лютого 2021 року на підставі ст.38 КЗпП його було звільнено з роботи за власним бажанням. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 4 квітня 2023 року з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнута нарахована, але не виплачена заробітні плата у сумі 125374,74 грн та судовий збір у розмірі 1073,60 грн (а.с. 9-11). 30.05.2023 року ТОВ «Краснолиманське» перераховано на картковий рахунок [PERSON] 70000 грн, 25.07.2023 року 38876,52 (а.с. 14-15). Положеннями ч. 1\~ст.\~47\~КЗпП України встановлено,\~що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки що зберігається у працівника. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація відповідно до ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. За змістом статей\~94,\~116,\~117 КЗпП України\~середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Як слідує з досліджених судом доказів, не спростованих відповідачем, з вимогою про здійснення розрахунку позивач вперше звернувся до відповідача шляхом направлення йому через електронний кабінет користувача ЄСІТС позовної заяви про стягнення невиплачених йому при звільненні сум 22.02.2023 року. Отже, період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має визначатися з наступного дня після отримання відповідачем позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі до фактичної виплати заробітної плати, тобто до 25.07.2023 року, коли заборгованість з заробітної плати, стягнута за рішенням суду, була повністю виплачена позивачу. Згідно довідки\~відповідача від\~01.09.2023\~року №270,\~середньоденний заробіток\~позивача складає\~944,19\~грн.(а.с.26).\~Отже,\~середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку,\~який підлягає\~стягненню на\~користь позивача,\~складає 102916,71 грн. (944,19 грн х 109 днів). Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним при зверненні до суду витрати за сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved