Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

14 лютого 2023 року [PERSON] через свого представника адвоката Мелешка Івана Володимировича звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позиція позивача Позивач посилається на те, що 18 лютого 2012 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, рішенням суду від 22 червня 2021 року шлюб розірваний. У період шлюбу, а саме 19 квітня 2017 року, за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 2-460 від 19 квітня 2017 року, посвідченого Першою павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області. Зазначене майно було придбано за спільні кошти подружжя, в інтересах сім`ї і є спільним сумісним майном. Добровільної згоди щодо поділу цього майна не досягнуто. Позивач просить визнати квартиру за адресою [ADDRESS] спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] та поділити це майно, визнавши за кожним з колишнього подружжя право власності на 1/2 частку цієї квартири. Заперечення відповідачки 29 травня 2023 року надійшов відзив, за змістом якого відповідачка позовні вимоги не визнає, посилається на те, що спірна квартира не є спільним сумісним майном подружжя, а належить особисто їй, оскільки придбана за кошти, отримані від продажу її особистого майна (однокімнатної квартири) та частково надані її матір`ю [PERSON] . До шлюбу їй належала однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS] , яка була продана нею 14 грудня 2017 року за 49\~791 грн. Грошові кошти на купівлю спірної квартири у розмірі 100\~000 грн надала її матір [PERSON] . Фактичні обставини, встановлені судом Згідно з текстом судового рішення від 22 червня 2021 року у справі № 185/2702/21, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 18 лютого 2012 року, від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішення суду про розірвання шлюбу ухвалено 22 червня 2021 року, набрало законної сили 23 липня 2021 року, міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень під реєстраційним номером 97865294. Як визначено частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином сторони перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 18 лютого 2012 року по 23 липня 2021 року. 19 квітня 2017 року здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, нотаріальні бланки серії НМА 623099, НМА 623100, серія та номер: 2-460, виданий 19 квітня 2017 року, видавник: Перша павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, державний нотаріус Тимченко О.М. (а.с.6-7) На день укладення договору купівлі-продажу квартири від 19 квітня 2017 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , згідно пункту 23 договору, придбання квартири вчиняється за письмовою згодою чоловіка покупця [PERSON] . Норми права, які застосував суд \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до положень\~статті 60\~Сімейного кодексу\~України,\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто спільна сумісна власність подружжя на майно, придбане у період шлюбу, презюмується. [PERSON] стверджує, що спірна квартира не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбана за її особисті кошти. До шлюбу їй належала однокімнатна квартира [ADDRESS] . 14 грудня 2017 року вона продала цю квартиру за 49\~791 грн. Відповідачка зазначає, що спірна квартира була придбана за 74\~950 грн, це кошти, які отримані від продажу однокімнатної квартири, а також надані її матір`ю. До відзиву додано копію договору купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2017 року, за змістом якого [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого у травні 2010 року, на час придбання цієї квартири відповідачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі, тому квартира була її особистою власністю. (а.с.65) Згодом відповідачкою було надано копію повного тексту договору купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2017 року, за змістом якого продаж квартири, яка належала особисто [PERSON] , вчинено за узгодженою між сторонами ціною 49\~791 грн, зазначена сума отримана продавцем від покупця до укладення і підписання договору. (а.с.104-105) Свідок [PERSON] матір відповідачки у судовому засіданні пояснила, що вона надала кошти своїй дочці [PERSON] на купівлю однокімнатної квартири [ADDRESS] , ця квартира була куплена ще до весілля [PERSON] . Після одруження з позивачем [PERSON] жила в цій квартирі разом з сім`єю. У 2017 році виникла необхідність у розширенні житлової площі, оскільки [PERSON] була вагітна другою дитиною. Двокімнатна квартира за адресою [ADDRESS] була куплена на гроші, надані свідком, але оформлена на ім`я [PERSON] . За усною домовленістю свідок надала кошти на купівлю квартири у борг. Кошти надавалися в іноземній валюті доларах США, у гривневому еквіваленті сума складала приблизно 100\~000 грн. Кошти на придбання двокімнатної квартири 6500 доларів США свідок особисто віддала продавцю квартири. Квартира купувалася для потреб сім`ї [PERSON] . На час купівлі квартири чоловік [PERSON] не працював. Згодом [PERSON] продала однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , яка належала їй особисто, і частково віддала свідку борг у розмірі 49\~000 грн. Залишилися неповернутою сума 51\~000 грн, свідок не вимагала повернення цих коштів, вважаючи це подарунком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона дружить з [PERSON] , хрестила її сина. Під час спілкування з сім`єю [PERSON] свідок дізналась про те, що мама [PERSON] давала гроші в борг Кристині та її чоловіку на придбання двокімнатної квартири. Під час придбання цієї квартири у [PERSON] була маленька дитина, а її чоловік не працював. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що квартиру за адресою [ADDRESS] продавала його матір. Він був присутній разом з матір`ю у нотаріуса при укладанні договору купівлі-продажу. Договір укладала та підписувала [PERSON] , а гроші за квартиру віддавала матір [PERSON] . Таким чином поясненнями свідків підтверджено, що гроші на покупку спірної квартири були надані матір`ю відповідачки - [PERSON] . Про це зазначив свідок [PERSON] , який не є родичем будь-кого із сторін і не має зацікавленості у результаті розгляду справи. Свідком чітко зазначено, що продавець спірної квартири отримав грошові кошти готівкою саме від [PERSON] . Факт отримання продавцем спірної квартири грошових коштів від [PERSON] позивачем не спростований. Таким чином суд вважає встановленою обставину, на яку посилається відповідачка у відзиві, а саме, що спірна квартира була придбана за кошти, позичені у матері відповідачки - [PERSON] . Згідно з частиною 4 статті 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Спірна квартира купувалася в інтересах сім`ї для спільного проживання, таким чином усний договір позики грошей між відповідачкою та її матір`ю був укладений в інтересах сім`ї і створював обов`язки для подружжя [PERSON] . Частина боргу була повернута відповідачкою своїй матері за рахунок коштів, отриманих від продажу однокімнатної квартири по [ADDRESS] . Повернення боргу не оформлювалося документально, однак документально доведено факт продажу квартири, що належала особисто відповідачці, та отримання відповідачкою коштів у розмірі 49\~791 грн за договором купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2017 року. (а.с.104-105) [PERSON] , допитана у судовому засіданні як свідок, підтвердила факт повернення їй частини боргу у сумі 49\~000 грн. Щодо суми боргу, яка залишилася неповернутою (51\~000 грн) [PERSON] зазначила під час допиту у судовому засіданні, що не буде вимагати повернення цих коштів, пробачає цей борг дочці та її чоловіку. \~ \~Як визначено\~статтею 605\~Цивільного кодексу\~України,\~зобов`язання\~припиняється внаслідок\~звільнення (прощення\~боргу)\~кредитором боржника\~від його\~обов`язків,\~якщо це\~не порушує\~прав третіх\~осіб щодо\~майна кредитора. Таким чином внаслідок прощення боргу зобов`язання подружжя [PERSON] стосовно повернення [PERSON] грошових коштів у розмірі 51\~000 грн припинилося. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що спірна квартира набута під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, однак вартість цієї квартири частково сплачена за кошти, отримані відповідачкою від продажу її особистого майна (однокімнатної квартири, придбаної до укладення шлюбу). Тому 49/100 часток спірної квартири є особистим майном [PERSON] , інші 51/100 часток є спільним сумісним майном та підлягають поділу між сторонами. За змістом статей 69, 70 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як визначено частинами 4,5 статті 71 Сімейного кодексу України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. \~ \~ \~ Як\~передбачено ст.372\~ЦК України,\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Спільні 51/100 часток квартири підлягають поділу між сторонами у рівних частках: 51/200 кожному з подружжя. З урахуванням 49/100 часток, яка особисто належить [PERSON] , їй належатиме право власності на 149/200 часток квартири. Для зручності частки у праві власності колишнього подружжя [PERSON] на спірне майно слід округлити і визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири, а за [PERSON] на 3/4 часток квартири. Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід припинити право спільної сумісної власності на майно подружжя квартиру [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку цього майна, а за [PERSON] на 3/4 часток. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1100 грн, заявлені позовні вимоги про визнання за ним права на 1/2 частку квартири. Пропорційно до розміру задоволених вимог (визнання за позивачем права власності на 1/4 частку квартири) з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору у розмірі 550 грн.

Outcome: partial