Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулась з позовом до суду з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» про повернення безпідставно набутих коштів та стягнення моральної шкоди у розмірі 239 313,91 грн та суму моральної шкоди в сумі 10 000 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що у січні 2022 року попередньо домовився з ТОВ «Везем Шиппінг» про купівлю автомобіля VOLKSWAGEN модель JETTA 2012 року випуску, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна - 2460 см, тип двигуна - бензиновий. За умовами домовленості він зобов`язався у день підписання попереднього договору платити на користь ТОВ «Везем Шиппінг» грошові кошти у розмірі 239 313,91 грн. за вказаний автомобіль, а товариство повинно було вжити заходів щодо викупу цього транспортного засобу на аукціоні і передати у його власність шляхом укладання основного договору купівлі-продажу транспортного засобу. Разом з попереднім договором, ТОВ «Везем Шиппінг» було йому направлено рахунок на оплату № 12129-ВШ0273 від 25 січні 2022 року на суму 239 313,91 грн. Проте, у день направлення йому попереднього договору останній не був підписаний сторонами, тому його не можна вважати укладеним. Зазначив, що для купівлі автомобіля попередньо ним був також укладений кредитний договір з АТ «ОТП Банк» № 2038855138, у відповідності до умов якого він отримав кошти в сумі 191 400 грн., та зобов`язаний повернути на умовах, визначених цим Договором, згідно умов цього Договору, він був забезпечений Договором поруки та Договором застави Транспортного засобу. 26 січня 2022 року позивачем було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача згідно розрахунку на опалту №12129-ВШ0273 від 25 січня 2022 року кошти в розмірі 239 313,91 грн за викуп транспортного засобу на аукціоні і передачу його у власність позивача за Попереднім договором купівлі - продажу транспортного засобу ПКП - 12129. Перерахування коштів подтверджується квитанцією №125T00557L від 26 січня 2022 року. Зазначив, що після здійснення оплати між нім та товариством не було підписано жодного договору чи документа, що підтверджує взяття сторонами на себе будь-яких зобов`язань, автомобіль він також не отримав. На його звернення ТОВ «Везем Шиппінг» не реагує. Тому, вважав, що грошові кошти, що були ним сплачені у загальній сумі 239 313,91 грн. є такими, що отримані ТОВ «Везем Шиппінг» без достатньої правової підстави. Враховуючи викладене, просив позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.05.2023 року матеріали цивільної справи були направлені за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01.08.2023 року було прийнято до свого провадження та відкрито провадження. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами, за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у січні 2022 року попередньо домовився з ТОВ «Везем Шиппінг» про купівлю автомобіля VOLKSWAGEN модель JETTA 2012 року випуску, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна - 2460 см, тип двигуна - бензиновий. За умовами домовленості він зобов`язався у день підписання попереднього договору платити на користь ТОВ «Везем Шиппінг» грошові кошти у розмірі 239 313,91 грн. за вказаний автомобіль, а товариство повинно було вжити заходів щодо викупу цього транспортного засобу на аукціоні і передати у його власність шляхом укладання основного договору купівлі-продажу транспортного засобу. В матеріалах справи наявна попередня угода, однак підписи сторін відсутні. З матеріалів справи вбачається, що, ТОВ «Везем Шиппінг» позивачу було направлено рахунок на оплату № 12129-ВШ0273 від 25 січні 2022 року на суму 239 313,91 грн. Також, судом встановлено, що 26 січня 2022 року позивачем було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача згідно розрахунку на опалту №12129-ВШ0273 від 25 січня 2022 року кошти в розмірі 239 313,91 грн за викуп транспортного засобу на аукціоні і передачу його у власність позивача за Попереднім договором купівлі - продажу транспортного засобу ПКП - 12129. Перерахування коштів подтверджується квитанцією №125T00557L від 26 січня 2022 року. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї ж статті). У ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС. У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 року у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Однак, як встановлено судом, позивач договору не підписував, відповідно, істотних умов цього договору не погоджував, тому у позивача було відсутнє волевиявлення на укладення договору. Враховуючи те, що попередній договір між сторонами підписаний не був, суд приходить до висновку про те, що він вважається таким, що не був укладеним. Судом встановлено, що відповідачем було видано позивачу рахунок на оплату № 12129-ВШ0273 від 25 січні 2022 року на суму 239 313,91 грн. З матеріалів справи вбачається, що з метою сплати вказаних коштів позивачем попередньо був укладений кредитний договір з АТ«ОТП Банк» № 2038855138, у відповідності до умов якого він отримав кошти в сумі 191 400 грн., та зобов`язаний повернути на умовах, визначених цим Договором, згідно умов цього Договору, він був забезпечений Договором поруки та Договором застави Транспортного засобу.. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Встановлено, що договір між сторонами не є укладеним. Також, судом встановлено факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 239 313,91 грн., що не спростовано відповідачем. Таким чином, виходячи з установленої судом обставини відсутності укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про безпідставність отриманої відповідачем від позивача грошової суми, яку відповідач зобов`язаний повернути позивачу. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в цій частині. Щодо стягнення моральної шкоди, необхідно зазначити наступне. Позивач стверджує, що через протиправні дії відповідача щодо порушення останнім умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, позивачу було завдано моральну шкоду, через неотримання транспортного засобу та втрату своїх коштів, які ним було сплачено на користь відповідача. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. На обґрунтування суми моральної шкоди позивач не надав до суду допустимих та належних доказів завдання йому моральної шкоди. З огляду на зазначене вище, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial