Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 28.09.2022 року звернулися до суду з позовом до Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради (реєстратор Воротна О.І.), Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», Міністерства інфраструктури України про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання права на приватизацію посилаючись на те, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2016 року визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 10 грудня 2009 року № 1377 в частині оформлення права власності на будівлю відділення поштового зв`язку № 21 загальною площею 221,2 кв.м, що по [ADDRESS] , за державою в особі Міністерства транспорту та зв`язку України. Скасовано свідоцтво від 16 грудня 2009 року про право власності держави в особі Міністерства транспорту та зв`язку України на будівлю відділення поштового зв`язку № 21 загальною площею 221,2 кв.м, по зазначеній адресі, видане управлінням ЖКГ Хмельницької міської ради. Незважаючи на рішення суду 14.11.2018 року Публічним акціонерним\~товариством «Укрпошта»\~повторно зареєстровано\~право власності\~на спірне\~приміщення.\~ Посилаючись на\~зазначене,\~позивачі вважають,\~що зазначеним\~рішенням органів\~державної влади\~порушується їх\~права на\~житло тому\~звернулись до\~суду з\~зазначеним позовом. 2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу у підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 26.10.2022 року. 21.10.2022 року відповідачем Управлінням з питань реєстрації Хмельницької міської ради подано відзив у якому, заперечуються позовні вимоги. 21.10.2022 року відповідачем ПАТ «Укрпошта» також, подано відзив у якому також, заперечуються позовні вимоги. 23.11.2023 року Міністерством інфраструктури України подано відзив про заперечення позовних вимог. Ухвалою суду від 30.03.2023 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. 09.10.2023 року ухвалено рішення по справі. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. [PERSON] , з 21.04.1975 року зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , крім відділення поштового зв`язку №21 площею 76,9 кв.м., знаходяться ще й житлові квартири, всього по квартирам площа 144,3 кв.м. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи Хмельницького бюро технічної інвентаризації об`єкт нерухомого майна по зазначеній вище адресі є житловим будинком з 1959 року - первинна інвентаризація. При підготовці технічного паспорту на будівлю відділення поштового зв`язку № 21 поштамту - Центру поштового зв`язку № 1 Хмельницької дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», розташованої за вказаною адресою з подальшим оформленням свідоцтва на право власності, БТІ міста Хмельницького склався поверхневий план, експлікацію внутрішніх площ будівлі літ. «А1», з яких вбачається всього по приміщенні поштового зв`язку площа складає 76,9 кв.м. Квартира\~ [ADDRESS] \~, всього по квартирі площа складає 78,0 кв.м. Квартира [ADDRESS] , всього по квартирі\~ [ADDRESS] \~площа складає 66,3 кв.м. По квартирам [ADDRESS] , 2 площа складає 144,3 кв.м. По будівлі площа складає 221,2 кв.м., зазначені обставини встановлені та перевірені судами попередніх інстанцій. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 10 грудня 2009 року № 1377 оформлено право власності за державою Україна в особі Міністерства транспорту та зв`язку України на об`єкти нерухомого майна: будівлю відділення поштового зв`язку № 21 загальною площею 221,2 кв.м, що розташована по [ADDRESS] . Управлінням житлово-комунального господарства 16 грудня 2009 року на підставі зазначеного рішення міської ради видано свідоцтво про право власності на будівлю відділення поштового зв`язку № 21 загальною площею 221,2 кв.м, за зазначеною адресою, №1377. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 серпня 1994 року Хмельницьким районним вузлом зв`язку ВО «Хмельницькзв`язок» згідно з розпорядженням № 6 від 30 серпня 1994 року та зареєстрованого в Хмельницькому бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим номером № 4048, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , загальна площа квартири становить 66,3 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1377 від 10.12.2009 року було оформлено право власності за державою в особі Міністерства транспорту та зв`язку на будівлю відділення поштового зв`язку, що розташована за зазначеною вище адресою, загальною площею 221,2 кв.м. 17 липня 2014 року [PERSON] звернулась до Хмельницької дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» щодо передачі безоплатно у власність спірної квартири загальною площею 84,2 кв.м. на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».(а.с.17 справи №686/985/16-ц). Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2016 року визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 10 грудня 2009 року №1377 в частині оформлення права власності на будівлю відділення поштового зв`язку № 21 загальною площею 221,2 кв.м, що по [ADDRESS] , за державою в особі Міністерства транспорту та зв`язку України. Скасовано свідоцтво від 16 грудня 2009 року про право власності держави в особі Міністерства транспорту та зв`язку України на будівлю відділення поштового зв`язку № 21 загальною площею 221,2 кв.м, по зазначеній адресі, видане управлінням ЖКГ Хмельницької міської ради. Незважаючи на вище зазначене рішення суду Публічним акціонерним товариством «Укрпошта» 14.11.2018 року повторно зареєстровано\~право власності\~на спірне\~приміщення.\~ 4.Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільної права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та її Конституції та статті 13 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, відповідно до яких України кожна особа має право на ефективна засіб правового захисту, не заборонений законом. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказам, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі № 6-32цс13, Верховним Судом у постановах від 17 травня 2018 року в справі № 2-64/11, від 04 липня 2018 року у справі № 590/479/16-ц. Аналіз наведених вище норм права, встановлені судом обставини справи, а саме факт не проживання відповідача за вказаною вище адресою, дають також підстави суду дійти висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не буде ефективним інструментом для його відновлення. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, представник позивача не надав суду доказів та не довів яким саме чином порушується право позивача реєстрацією права власності на приміщення за зазначеною вище адресою за Публічним акціонерним товариством «Укрпошта». Враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення вимог позовної заяви тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та в їх задоволенні слід відмовити. 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Вимогами\~ст. 47 Конституції України\~визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі\~статтею 393 ЦК України\~правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування має право вимагати відновлення такого становища, яке існувало до видання цього акта. За змістом\~статті 393 ЦК України\~доведенню підлягає той факт, що права власника порушені і це порушення стало внаслідок прийняття оспорюваного правового акта. Такий спосіб захисту полягає в тому, що з виданням правового акта правове становище особи стає не лише уразливим, а й порушується. Для застосування цього способу захисту особа має довести, що внаслідок дії цього акта саме вона зазнає порушення своїх прав та інтересів. Згідно положень\~статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛстаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Суди попередніх інстанцій у справі 686/985/16-ц на підставі належним чином оцінених доказів, встановили наявність права користування [PERSON] , квартирою [ADDRESS] та наявність права власності у останньої. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 6.Судові витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати не стягуються так, як в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed