Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № б/н від 23.09.2019 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем [PERSON] , станом на 13.02.2023 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 41144,91 грн., з яких 33476,45 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 7668,46 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 41144,91 грн. за Кредитним договором № б/н від 23.09.2019 року та судовий збір у розмірі 2684 грн. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2023 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб; вказану ухвалу разом з копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу [PERSON] на адресу реєстрації, а також на електронні адреси [INFO] та [INFO] (отримані 07.09.2023 року), однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. 526, 527, 530, 546, 549, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом установлено, що відповідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» Кредитного договору № б/н від 23.09.2019 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. Як вбачається із Розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] належним чином не виконував зобов`язання відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 13.02.2023 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 41144,91 грн., з яких 33476,45 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 7668,46 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с. 7-10). Однак, суд не у повній мірі погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором з огляду на таке. Матеріали справи містять Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.28). Однак, Банком не підтверджено, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, а не інші, що саме ці Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (справа № 342/180/17), згідно якої неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову; надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також матеріали справи містять Паспорт споживчого кредиту від 23.09.2019 року (а.с.26-27). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20), під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту; така фіксація здійснюється різними способами; першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі; це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів); домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця; способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту; ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Що стосується Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписаних [PERSON] (а.с. 17-24), то суд не бере до уваги її зміст, оскільки відсутня дата підписання цієї заяви, а отже і період регламентування спірних правовідносин. Отже, заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 7668,46 грн. не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню та слід стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором № б/н від 23.09.2019 року у розмірі 33476,45 грн. (тіло кредиту). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2184,78 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 81,4 %).

Outcome: partial