Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON] , до досягнення повноліття, а також на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, до закінчення навчання чи досягнення 23 років у розмірі по 5000 грн на кожну дитину щомісяця. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 17.04.1999 року. У них народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім, син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітніми. Сімейне життя з відповідачем не склалося і рішенням суду від 07.11.2016 року шлюб між ними розірвано. Неповнолітні діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач кошти на утримання дітей не надає. Крім того на її утриманні перебуває повнолітній син, який навчається на денній формі навчання у Прикарпатському національному університеті імені Василя Стефаника, і не має можливості працювати. Вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку дітей. Зазначила, що відповідач є працездатною особою, працює за кордоном, тому може сплачувати аліменти у розмірі по 5000 грн на кожну дитину щомісяця. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, у поданій заяві представник позивачки просив проводити розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що сторони зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З метою дотримання розумного строку розгляду справи, беручи до уваги, що [PERSON] , будучи обізнаним про те, що розгляд справи відбудеться у Богородчанському районному суді Івано-Франківської області, на виклики до суду не з`явився, достатньої зацікавленості та бажання прийняти участь у справі не виявив, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком народжених у шлюбі з позивачкою дітей: сина [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім, сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітніми, та після розірвання шлюбу проживають з матір`ю. Повнолітній син [PERSON] навчається на денній формі навчання у Прикарпатському національному університеті імені Василя Стефаника, що підтверджується довідкою від 14.09.2023 року № 06-06/09-13/118. В добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 Сімейного кодексу України закріплено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Зазначена норма встановлює рівний обов`язок обох батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, та визначення їх розміру має значення, зокрема, встановлення можливості надання батьками матеріальної допомоги, а також з`ясування потреби повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, в отриманні такої допомоги. Отже стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина, дочки, які продовжують навчання та в цей період потребують матеріальної допомоги батьків, є одним із способів захисту їх інтересів, таку допомогу, виходячи з рівного обов`язку батьків, повинні надавати як матір, так і батько. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України). При визначені розміру аліментів суд враховує, що відповідач є молодою особою працездатного віку, в судове засідання не з`явився, зацікавленість щодо розгляду справи не проявив, доказів неспроможності сплати аліментів не подав, тому виходячи з наведених позивачкою доводів, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON] та дочки [PERSON] аліменти у розмірі по 2500 гривень на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, а також на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 2000 грн щомісячно до закінчення навчання або досягнення ним віку 23 років. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі наведеного, ст. 84, 141, 180, 181, 182, 184, 191, 199 СК України,

Outcome: partial