Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

22.05.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та присудити їх стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00грн. щомісячно, до його повноліття. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що 24.04.2019 року Калинівським районним судом Вінницької області у справі № 132/895/19 був виданий судовий наказ про стягнення з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.03.2019 року (з дня подачі заяви до суду), і до досягнення дитиною повноліття. За час від дати винесення цього наказу, він одружився вдруге та у нього народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні. Окрім цього, з нього на підставі судового наказу Піщанського районного суду Вінницької області від 16.07.2020 року у справі № 142/394/20, стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу), щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Отже, на даний час він сплачує аліменти на утримання двох дітей, та враховуючи, що він не має постійного місця роботи та регулярного заробітку, а також беручи до уваги рівень цін на ліки, предмети повсякденного вжитку та продукти харчування, через що, йому не вистачає коштів на матеріальне забезпечення своєї нової сім`ї, яка перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі, він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 22.05.2023 року, визначено склад суду з розгляду даного позову, відповідно до якого головуючим суддею у справі визначений Сєлін Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 06.06.2023 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 02.08.2023 року, закрите підготовче судове засідання у даній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно наявної в матеріалах справи письмової заяви, просив розглянути заявлений ним позов за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат ОРЛИК А.А. в судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити через відсутність правових підстав для їх задоволення. Вислухавши позицію відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі\~зміни матеріального або сімейного стану,\~погіршення або поліпшення здоров`я\~когось із них та\~в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). З матеріалів даної справи встановлено, що судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 14.03.2019 року у справі № 132/895/19 (провадження № 2-н/132/38/19), стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.03.2019 року (з дня подачі заяви до суду), і до досягнення дитиною повноліття. Згідно судового наказу Піщанського районного суду Вінницької області від 16.07.2020 року у справі № 142/394/20 (провадження № 2-н/142/5/20), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18.06.2020 року (з дня подачі заяви до суду), і до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого постановою старшого державного виконавця Чернівецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Рудика Р.Ф. від 04.09.2020 року відкрите виконавче провадження № 62943062. 20.01.2022 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 20.01.2022 року Погребищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), від якого у нього народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 06.06.2022 року Погребищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Посилаючись зокрема на вищевказані обставини, позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів. При цьому позивачем не враховано, що зміна способу стягнення аліментів (ч.3 ст.181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України) є різними правовими інститутами.\~ Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду виключно за позовом одержувача аліментів, що чітко визначено в частині третій статті 181 СК України. Позивач [PERSON] згідно судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 14.03.2019 року у справі № 132/895/19 (провадження № 2-н/132/38/19), є платником аліментів, а не їх одержувачем, а тому не наділений правом на звернення до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду. За частиною першою статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу [PERSON] , як платника аліментів, відповідає позовна вимога про зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, позивач [PERSON] в даному конкретному випадку мав право заявити вимогу про зменшення частки від його заробітку (доходу), визначеної за судовим наказом, на іншу частку від його заробітку (доходу), та зобов`язаний був довести суду належними доказами зміну його матеріального та/або сімейного стану, погіршення його здоров`я, та інші обставини, які мають значення в такому спорі. Натомість, пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, позивач [PERSON] не довів правомірність обраного способу захисту своїх прав, та не довів належними, допустимими та достатніми доказами зміни матеріального становища та/або погіршення його здоров`я, та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, хоча це є його процесуальним обов`язком. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, а також недоведення обставин, передбачених статтею 192 СК України, є підставою для відмови в позові. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed