Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

І.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна. У своїй позовній заяві позивач просить суд встановити факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу за період з 2005 року по січень 2021 року; визнати об`єктом спільної власності [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м. складається з А-1 житловий будинок, Г-1 вбиральня, І-1 літня кухня-гараж, Л-1 погріб з входом, сарай\~ К-1, огорожі № 1,3, водопровід № 2,зливна яма № 4, тротуар І; транспортний засіб Skoda Fabia, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1600 см.куб.; визнати, в порядку поділу спільного сумісного майна за [PERSON] право власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м. складається з А-1 житловий будинок, Г-1 вбиральня, І-1 літня кухня-гараж, Л-1 погріб з входом, сарай\~ К-1, огорожі № 1,3, водопровід № 2, зливна яма № 4, тротуар І та визнати за [PERSON] право власності на іншу ? частину цього житлового будинку; визнати в порядку поділу спільного сумісного майна за [PERSON] право власності на ? частку транспортного засобу Skoda Fabia, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1600 см.куб. та визнати за [PERSON] право власності на іншу ? частку цього транспортного засобу; судові витрати покласти на відповідача. У своєму позові посилається на те, що він починаючи з 2005 року почав проживати однією сім`єю із [PERSON] . У вересня 2007 року проживали однією сім`єю у житловому будинку за адресою: в будинку [ADDRESS] . У грудні 2019 року сторони за спільні кошти придбали транспортний засіб Skoda Fabia, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1600 см.куб., вартістю 5 700 доларів США, котрий був оформлено на відповідача. У грудні 2020 року сімейні стосунки та спільне проживання між сторонами було припинено, відповідач виселила позивача. Факт спільного проживання підтверджується спільним веденням господарства, спільним відпочинком, зустрічах з рідними та сусідами, друзями, спільній праці та побуті. Тому вважає що вищезазначене майно придбане під час спільного проживання та підлягає поділу. . Відповідачем [PERSON] наданий суду відзив на позив, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що позивачем та його представником не надані відповідні докази, які б підтверджували факт спільного проживання, а відповідно відсутні підстави для поділу майна. У зв`язку із зазначеним просять суд відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] , посилався на обставини зазначені в позові, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив суд встановити факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу за період з 2005 року по січень 2021 року; визнати об`єктом спільної власності [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб Skoda Fabia, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1600 см.куб.; визнати в порядку поділу спільного сумісного майна за [PERSON] право власності на ? частку транспортного засобу Skoda Fabia, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1600 см.куб. та визнати за [PERSON] право власності на іншу ? частку цього транспортного засобу; судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить суд відмовити в задоволенні позову. Посилаються на те, що позивачем та його представником не надані відповідні докази, які б підтверджували факт спільного проживання, а відповідно відсутні підстави для поділу майна. Ухвалою суду провадження за вимогами позивача про визнати об`єктом спільної власності [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та визнання в порядку поділу спільного сумісного майна за [PERSON] право власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на іншу ? частину цього житлового будинку за клопотання представника позивача закрито. ІІ. Заяви, клопотання заявника та процесуальні дії суду. 19 листопада 2021 року ухвалою суд залишено позов без руху. 16 грудня 2021 року усунені недоліки позивачем. 04 січня 2022 року ухвалою суду відкрито виконавче провадження. 21 березня 2022 року відповідачем наданий суду відзив на позов. 09 червня 2022 року представником позивача надана заява про забезпечення позову. 04 липня 2022 року ухвалою суду забезпечений позов. 25 серпня 2022 року представником позивача надана відповідь на відзив. 26 серпня 2022 року за клопотанням представника позивача витребувані докази по справі. 20 вересня 2022 року відповідачем надані суду заперечення на відповідь на відзив та докази по справі. 29 вересня 2022 року представником позивача надані докази по справі та клопотання про витребування докази та ухвалою суду від 29 вересня 2022 року витребувані докази по справі. 29 вересня 2022 року відповідачем надана заява про виклик свідків та допит свідків. 03 листопада 2022 року представником позивача надане клопотання про витребування доказів по справі та ухвалою суду від 03 листопада 2022 року витребувані докази по справі. 24 січня 2023 року представником позивача надані додаткові докази. 14 березня 2023 року представником позивача надана заява про виклик свідків. 14 березня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу по суті. IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст правовідносин з посиланням на докази. Вислухавши представників сторін, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~ Як встановлено судом відповідач [PERSON] отримала у спадок будинок [ADDRESS] , що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 22 січня 2018 року виданого держаним нотаріусом Першої камянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. Згідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] з 21 грудня 2021 року знаходиться в шлюбі з [PERSON] . 09 жовтня 2019 року придбаний транспортний засіб Skoda Fabia, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1600 см.куб., котрий був оформлено на відповідача [PERSON] , що вбачається з листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровської області від 28.06.2022 року № 31/4-75аз. Як вбачається з акту № 7/10/2 від 14 вересня 2022 року, затвердженого посадовою особою з питань діяльності ОСН та ОСББ Кам`янської міської ради Косенок М., при обстеженні будинку [ADDRESS] [PERSON] за вказаною адресою не проживає та не проживав, що також відповідно до акту від 14 лютого 2023 року. Згідно до акту № 5/10/2 від 19 січня 2023 року, затвердженого посадовою особою з питань діяльності ОСН та ОСББ Кам`янської міської ради Терещенко Г.М., при обстеженні будинку [ADDRESS] встановлено, [PERSON] за вказаною адресою проживав з 2011 року по 2021 рік.\~\~\~ Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є встановлення факту та поділ майна. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Цивільного кодексу України та Сімейного Кодексу України. ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Встановлення факту проживання з особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливе лише у випадку доведення позивачем фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а також інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (ВС у справах № 588/350/15, 755/18012/16, 643/6799/17, 369/3338/17). У постанові від 17 червня 2020 року, справа №755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі №588/350/15). Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17. Також, слід звернути увагу на правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №369/3338/17, де суд вказав, що за приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Отже, необхідно довести належними та допустимими доказами сукупність наступних фактів: ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Конституційний суд України у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї»\~ визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (абз.5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року). Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19). Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18). Доказуванню може підлягати і віднесення майна померлого до об`єктів права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які перебували у фактичних шлюбних відносинах: Саме перебування у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними (постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15); Вирішуючи питання щодо правового режиму майна набутого за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності (постанова Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 359/8985/17, провадження № 61-41967св18); Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20.02.2012 року у справі № 6-97цс11). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з акту проживання № 8/10/2 від 14 лютого 2023 року затвердженого посадовою особою відділу з питань діяльності ОСН та ОСББ Кам`янської міської ради Лазаренко Н.М. [PERSON] не проживав та не проживає в будинку [ADDRESS] та зазначено, що акт № 5 від 19 січня 2023 року, за яким вказано, що [PERSON] за вказаною адресою проживав з 2011 року по 2021 рік є недійсним, тому суд не приймає останній акт в якості підтвердження факту спільного проживання сторін. Окрім цього, як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] з 2005 року по 2008 рік перебував в зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] , що також спростовуються доводи позивача проживання однією сім`єю у цей період часу. Також суд зазначає, що надані позивачем документи як, товарні чеки, акти виконаних робіт, витребувані виписки по рахункам банку не підтверджують факт спільного проживання сторін. Так, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач проживав разом з [PERSON] , вів з нею спільне господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; ремонт житла; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, - ним надано не було. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведений факт того, що він проживав однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, а надані позивачем докази не є достатніми для встановлення зазначеного факту, з урахуванням зазначеного вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). З урахуванням того, що в судовому засіданні не встановлений факт проживання позивача із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому вимоги позивача про визнання об`єктом спільної власності [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб Skoda Fabia, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1600 см.куб.; визнання в порядку поділу спільного сумісного майна за [PERSON] право власності на ? частку транспортного засобу Skoda Fabia, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1600 см.куб. та визнати за [PERSON] право власності на іншу ? частку цього транспортного засобу не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). V. Судові витрати. Як вбачається з наданого представником відповідача договору про надання правової допомоги від 23 лютого 2022 року у ньому відсутнє визначення розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, до договору не надано такого документу як акт приймання-передачі послуг, який би свідчив про реальність понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій угоді № 1 від 07 червня 2023 року щодо опису наданих послуг та порядку обчислення гонорару відсутні будь-які посилання на конкретну справу у якому була надана правнича допомога, та як вбачається з відзиву [PERSON] заявила про те, що не понесла та не очікує нести будь-які витрати на професійну правничу допомогу. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та того, що в задоволенні позову було відмовлено, судовий збір не відшкодовуються.

Outcome: dismissed