Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки нотаріусом у його видачі було відмовлено у зв`язку з тим, що спадкове майно, яке складається із квартири за адресою: [ADDRESS] , було набуте у період шлюбу його батьків спадкодавця [PERSON] та відповідача [PERSON] , відповідно спадкодавець мав право на частку цієї квартири, яка юридично не оформлювалася, і частка у спільному майні подружжя не визначена. Тому позивач просить встановити, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на підставі договору купівлі-продажу від 28.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Петрушенком В.О., реєстровий номер 2946, [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної сумісної власності, як майно, придбане за час шлюбу, частки кожного з подружжя є рівними та складають по частки за кожним; визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 30.05.2023 року. Ухвалою від 05.06.2023 позовна заява була залишена без руху. 28.06.2023 надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою від 03.07.2023 провадження у справі відкрито. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче засідання, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 08.08.2023 надійшла копія спадкової справи в порядку витребування доказів. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У підготовче засідання сторони та їх представники не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, у підготовчому засіданні, що відповідає положенням ч.3 ст.200, ч.3 ст.211 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданому виконкомом Інгулецької міської ради Інгулецького району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області /а.с.10/. Згідно зі свідоцтвом про одруження батьки позивача одружилися 05 жовтня 2001 року. Шлюб розірвано рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.01.2017, яке набрало законної сили 07.02.2017 /а.с.11, 12/. 28.10.2003 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Петрушенком В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2946, придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєструвала право власності в КП «Криворізьке БТІ» /а.с.14, 15/. 26.11.2019 року батько позивача [PERSON] дав нотаріально посвідчену згоду колишній дружині [PERSON] на продаж купленої під час зареєстрованого шлюбу квартири за адресою: [ADDRESS] /а.с.16/. [INFO] батько позивача [PERSON] помер /а.с.13/. Після його смерті [INFO] Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою за заявою позивача заведено спадкову справу № 302/2022 /а.с.54-78/. 23 травня 2023 року нотаріусом видано [PERSON] \~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом на\~вклади в\~банку,\~а у\~видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] було відмовлено у зв`язку з тим, що не визначено право власності у спільному майні подружжя на спадкове майно. Нотаріус зазначив, що спадкодавець мав право на частку вказаної квартири відповідно до ст.ст.60,63 СК України, яку набув з [PERSON] під час шлюбу, але його частка юридично не оформлялася, і запропонував звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Інформацію стосовно прийняття спадщини за законом будь-якою іншою особою після смерті [PERSON] або видачі свідоцтв про право на спадщину матеріали спадкової справи не містять. Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна від 27.06.2023 року, ринкова вартість спірного нерухомого майна на дату оцінки становить 120800,00 грн. /а.с.32-39/, з вказаної вартості позивачем сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового та майнового характеру. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та з підстав набуття права власності на спадкове майно, і які виникають із права особи звернутися до суду з відповідним позовом в разі неможливості вирішення цього питання у позасудовому порядку. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі\~ст.41\~Конституції України\~право приватної\~власності набувається\~в порядку,\~визначеному законом\~та є\~непорушним. На момент виникнення у спадкодавця права власності на спірне нерухоме майно (2003 рік) правовідносини щодо права власності регулювались ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Кодексом про шлюб та сім?ю України. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що набрав чинності з 01.01.2004 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. Отже, на правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України. Приписами ст.16 Закону України «Про власність», який діяв станом на час придбання спірного нерухомого майна, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічне положення містилось і в ст.22 Кодексу про шлюб та сім?ю України, де також зазначалось, що кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядженням цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Нормою ч.2 ст.23 Кодексу про шлюб\~та сім?ю\~Українибуло передбачено, що при укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За приписами\~ст.28\~цього Кодексу\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України, який діє на цей час розгляду справи, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст.372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За приписами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Згідно з положеннями ст.1261, 1266 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно за спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно приписів ст.1296 ЦК України,\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.\~Відсутність свідоцтва\~про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.3\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд дійшов до наступного висновку: -\~позивач своєчасно\~звернувся до\~нотаріуса із\~завою про\~прийняття спадщини,\~але позбавлений можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька з причини невизначеності частки спадкодавця у спадковому майні подружжя, що не може бути усунено у позасудовому порядку; - нотаріусом обґрунтовано відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, тобто існує цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження; - право власності спадкодавцем на спадкову квартиру набуто правомірно. \~ \~ \~ \~Фактично у справі вирішується питання визначення частки спадкодавця у спільному спадковому майні подружжя, невизначення якої перешкоджає позивачу здійснити своє право на спадкування. Суд керується нормами ст.28 Кодексу про шлюб\~та сім?ю\~України,ст.372 ЦК України, за змістом яких частки співвласників (в тому числі подружжя) у праві спільної сумісної власності є рівними, вважає, що позивач має право на успадкування 1/2 частки квартири, що належала його батькові. До того ж, суд враховує, що відповідач позовні вимоги визнала. \~ \~ \~ \~Визнання права\~власності на\~спадкове майно\~в судовому\~порядку є\~винятковим способом\~захисту,\~що має\~застосовуватися,\~якщо існують\~перешкоди для\~оформлення спадкових\~прав у\~нотаріальному порядку.\~Оскільки визнати\~право власності\~у інший\~спосіб не\~видається можливим,\~і позивач\~звернувся за\~захистом своїх\~спадкових справ\~до суду,\~то суд\~вважає за\~можливе визнати\~за позивачем\~право власності\~на частку\~ спадкового\~майна,\~на яку\~позивач має\~право за\~законом. \~ \~ \~ \~Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141\~ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, враховуючи характер спору, а також те, що позивач не просить повернути йому сплачений судовий збір, понесені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved