Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» (далі за текстом ТОВ «ФК «ПАРІС») через представника директора Слюзенка В.О. звернулося до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначило, що 14 січня 2020 року між [PERSON] та АТ «РВС Банк» (далі за текстом Банк або Первісний Кредитор) було підписано Заяву - Договір №0048660 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Як вбачається з Заяви - Договору №0048660 від 14 січня 2020 року, відповідач підписанням Заяви - Договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептувала укладання Договору про комплексне обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті Банку і беззастережно приєдналась до умов Договору. За умовами Заяви відповідачеві було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 10 101,01 гривень, строк дії кредиту 06 місяців, процентна ставка % річний - 18,00, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 1% від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту : 5% від суми наданого Кредиту. В день підписання Заяви - Договору №0048660 від 14 січня 2020 року, відповідач отримала платіжну картку, яка відкрита згідно з умовами Заяви - Договору, що підтверджується розпискою щодо отримання платіжної картки від 14 січня 2020 року. Грошові кошти у сумі 10 101,01 гривень були зараховані Первісним Кредитором 14 січня 2020 року на картковий рахунок Клієнта, що підтверджується випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером. 28 грудня 2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» було укладено договір про відступлення права вимоги №28/12/2021-1. Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чиним законодавством України, відступає, а Новий кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора та Кредитними Договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Згідно з Додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «ПАРІС» право вимоги до відповідача за заявою - Договором №0048660 від 14 січня 2020 року на загальну суму 11 894,27 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 5170,09 гривень, заборгованість за процентами 1754,55 гривень, заборгованість за комісією - 4969,63 гривень, заборгованість за штрафними санкціями(пеня) 0,00 гривень. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконала, своєчасно грошові кошти, отримані в кредит, не повернула, інші платежі, передбачені договором, не сплатила, у зв`язку з чим допустила заборгованість. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі стягнути заборгованість та понесені ним судові витрати. Позивач ТОВ «ФК «ПАРІС» не забезпечив явку в судове засідання представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (арк.спр. 3). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , поштові повідомлення повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою» (арк.спр. 59, 64, 70). Відповідно до вимог пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачу. 17 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (арк.спр.56). 15 серпня 2023 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідача. 14 вересня 2023 року справа знята з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Враховуючи наявність\~підстав для\~ухвалення заочного\~рішення,\~суд вважає\~за можливе\~провести заочний\~розгляд справи,\~про що 02 жовтня 2023 року постановив ухвалу. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з частиною другою статті 247, частиною третьою статті 211 ЦПК України, здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити, зважаючи на таке. Суд установив, що 14 січня 2020 року між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] було підписано Заяву - Договір №0048660 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ "РВС БАНК" на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі за текстом Договір). Відповідач підписанням Заяви - Договору про надання банківської послуги акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєднався до умов Договору. З умовами Договору ознайомлена та зобов`язалася самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. Окрім того, проставленням власноруч свого підпису, [PERSON] погодилася з тим, що Заява-Договір разом з Публічною пропозицією і Паспортом споживчого кредиту та Графіком погашення складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтвердила та зобов`язалася виконувати (арк.спр.15). [PERSON] було надано споживчий кредит шляхом перерахунку на Картковий рахунок №26203048660001 коштів в сумі 10 101,01 гривень строком на 6 місяців з фіксованою процентною ставкою у розмірі 18% річних, разовою комісією при видачі кредиту в розмірі 1% від суми наданого кредиту, щомісячною комісією за супроводження кредиту у розмірі 5% від суми наданого кредиту. У день підписання Заяви - Договору №0048660 від 14 січня 2021 року, відповідач отримала платіжну картку, яка відкрита згідно з умовами Заяви договору (арк.спр.15). 14 січня 2020 року [PERSON] підписала Графік платежів та розрахунок вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної ставки (а.с. 16), Паспорт споживчого кредиту (арк.спр.17). Грошові кошти у сумі 10 101,01 гривень були зараховані АТ «РВС БАНК» 14 січня 2020 року року на картковий рахунок клієнта, що підтверджується випискою по рахунку та меморіальним ордером (арк.спр.26-34). Відповідач належним чином умов договору не виконувала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. 28 грудня 2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» укладено Договір про відступлення права вимоги № 28/12/2021-1, у відповідності до умов якого АТ «РВС Банк» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» приймає належні АТ «РВС Банк» права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними в Додатку №1 до цього договору (арк.спр.18-20). Згідно з п.3.1 Договору про відступлення права вимоги, сторони погодили, що права вимоги за Кредитним договором вважається відступленими з моменту підписання Сторонами Акту прийому - передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору, Реєстр прав вимоги у електронному вигляді передаються Первісним кредитором Новому кредитору в день підписання цього Договору. Відповідно до п.3.6 Договору про відступлення права вимоги, відступлення Права вимоги за цим Договором здійснюється без згоди Боржників (арк.спр.18-20). 28 грудня 2021 року підписано та скріплено печатками Акт прийому - передачі прав вимоги і документів до Договору про відступлення права вимоги №28/12/2021-1 від 28 грудня 2021 року. У відповідності до Акта Первісний кредитор передав, а ТОВ «ФК`ПАРІС» прийняв право вимоги Первісного кредитора за кредитними договорами згідно з Додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги (арк.спр.21). Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги №28/12/2021-1 від 28 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ПАРІС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 11 894,27 гривень, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 5170,09 гривень, сума заборгованості за відсотками 1754,55 гривень; сума заборгованості за комісією 4969,63 гривень; сума заборгованості за пенею 0,00 гривень (арк.спр.22, (зворот)). 25 січня 2022 року ТОВ «ФК «ПАРІС» направило на адресу [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання за вихідним №480/25/01/2022-1, згідно з яким кредитор вимагав здійснити повне та належне виконання зобов`язань кредитним договором, а саме погашення усієї заборгованості за кредитним договором, сплати процентів за користування кредитними коштами (арк.спр.43-43(зворот)). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором, станом на 21 червня 2023 року становить 11 894,27 гривень, з яких: 5170,09 гривень \~заборгованості за тілом кредиту, 1754,55 гривень заборгованості за процентами, 4969,63 гривень заборгованість за комісією, 00 гривень.\~заборгованість за штрафними санкціями (пеня), 57,68 гривень - \~3% річних за користування грошовими коштами за період з 28 грудня 2021 року до 24 лютого 2022 року, 347,41 гривень інфляційних втрат за період з 28 грудня 2021 року до 24 лютого 2022 року. Позивач, вказуючи на порушення його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення заборгованості. Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за укладеним нею договором позики. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статтей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як визначено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частина перша статті 1049 ЦК України передбачає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Так, відповідач своїм підписом в Заяві - Договорі №0048660 від 14 січня 2020 року, в додатку №1 до вказаної Заяви - Договору та Паспорті споживчого кредиту підтвердила ознайомлення з умовами договору. АТ «РВС Банк» виконало умови договору №0048660 від 14 січня 2020 року, а відповідач, в свою чергу умови вказаного договору не виконав, чим порушив норми цивільного законодавства. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед АТ «РВС Банк», а саме: 11 894,27 гривень, з яких: 5170,09 гривень заборгованості за тілом кредиту, 1754,55 гривень заборгованості за процентами, 4969,63 гривень заборгованість за комісією, 00 гривень заборгованість за штрафними санкціями (пеня). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредитору (цесіонарію). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)). У постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов`язання (обсяг прав та обов`язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто, законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі №910/6098/14, та від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6098/14). Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)). Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)). Таким чином, суд дійшов висновку, що укладений 28 грудня 2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» договір за своєю природою є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512-519 ЦК України. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою статті 77 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підтвердження переходу до ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №0048660 від 14 січня 2020 року, позивач надав окрім Договору про відступлення права вимоги №28/12/2021-1 від 28 грудня 2021 року, копії Додатку №1 до Договору, Акт прийому - передачі прав та документів до Договору про відступлення права вимоги №28/12/2021-1 від 28 грудня 2021 року, витяг із Додатку №1 до Акту. Разом із цим, доказів щодо повідомлення боржника [PERSON] про перехід права вимоги за кредитним договором №0048660 від 14 січня 2020 року до ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» матеріали справи не містять. Стосовно викладеного, суд зазначає, що наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення [PERSON] про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 06 лютого 2018 року, справа № 278/1679/13-ц. При цьому, суд враховує, що жодних доказів щодо визнання Договору про відступлення права вимоги недійсним чи оскарження вказаного договору відповідач суду не надала. Таким чином, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5170,09 гривень., 1754,55 гривень - заборгованості за процентами, 4969,63 гривень - заборгованість за комісією. Розмір вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем. Щодо позовної вимоги про стягнення 3 % річних за користування грошовими коштами та інфляційних втрат, суд зазначає таке. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь - яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь - якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь - який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. На дату звернення до суду відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернула, проценти за користування кредитними коштами та інші платежі передбачені умовами Договору не сплатила. У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 11 894,27 гривень. Позивач нарахував: 57,68 гривень 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 28 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року; 347,41 гривень інфляційних втрат за цей же період. Суд перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним. При цьому суд зазначає, що позивачем в цій частині позовні вимоги за час розгляду справи в суді не збільшувалися, іншого розрахунку суду не надано. Відповідач жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надала. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат У відповідності до пункту 3 частини другої, частини тринадцятої статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно обсягу задоволених вимог в розмірі 2684 гривні.

Outcome: approved