Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

10 травня 2023 року позивач, [PERSON] , звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 13 листопада 2013 року він уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] . У шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Весною 2015 року вони з відповідачкою розлучилися. Вказав, що відповідач їздила за кордон на заробітки, а дитина весь цей час знаходилася у нього та його матері. Відповідач приїздила раз у три місяці, дитина з нею не перебувала більше двох діб, потім дитина знову у нього, а відповідач зайнята своїми справами, а забезпечення та виховання дитина знову лежить на ньому. 02.07.2018 року о 21 годині відповідач прийшла приспати дитину, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, вона не контролювала ні себе, ні свою поведінку, він вимушений був викликати поліцію. Дитина дуже злякалася, він вимушений був викликати лікарів про, що мається довідка, де зазначений діагноз: гострий психо-поведінковий розлад, внаслідок вживання амфетаміну, рекомендовано лікування у нарколога. Дитина до матері не горниться, а мати не виявляє бажання займатися дитиною, не піклується про неї, всі кошти вона витрачає на власні потреби, прогулює їх та вживає наркотики, матеріально дитину не утримує, участі у житті дитини не приймає. Протягом всього часу він разом зі своєю мамою виховує дитину без допомоги відповідача, матеріально її утримує, створює їй належні умови для її виховання та розвитку. Відповідач і раніше недобросовісно виконувала свої обов`язки, як матір дитини, але він розумів, що матір є матір`ю і терпів все це, хоча це травмувало дитину, вона питала про матір, а тепер вже не питає про неї, він для неї батько, а його мама, для неї, як матір. Рішенням №129 від 16 березня 2021 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Відповідач з початку травня 2015 року ухиляється від виховання дитини, відмовляється відвідувати доньку, а як і прийде раз на пів року, то в неадекватному стані і дитина її боїться тому, що мама для неї це він та його матір. Відповідач не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для її розвитку, не надає ніякої матеріальної допомоги. Тобто остання свідомо нехтує та продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками. Вона веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, наркотиками, вихованням дитини не займається, матеріально дитину не утримує, участі у вихованні доньки не приймає, всім цим займається він. Спочатку відповідач надавала матеріальну допомогу дитині, потім стала купувати лише речі, а з весни 2018 року взагалі відсторонилася від своєї дитини, матеріально перестала допомагати. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач у судові засідання неодноразово не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за допомогою поштового зв`язку про, що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Про причини неявки суд не повідомила. Клопотань від неї також не надходило. Правом надання відзиву на позов не скористалася. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №70787 від 12.05.2023 року [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим відповідач, крім викликів за вказаною адресою, була викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковано - 08.08.2023 року та 25.08.2023 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Левченко А.В. позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили їх задовільнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник третьої особи- головний спеціаліст служби у справах дітей Марганецької міської ради Пархоменко О.С. у судовому засіданні підтримала вимоги позивача, проти їх задоволення не заперечувала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вони з [PERSON] сусіди, дитина [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , який займається її вихованням. Матір дитини [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає, останні 3 роки до дитини не приходила. Коли відбувалося відвідування мати до дитини приходила на підпитку, вчиняла сварки при доньці, були неодноразові виклики поліції. Свідок [PERSON] суду дала аналогічні покази. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює вчителем молодших класів Марганецького ліцею №12, вихованням [PERSON] займається виключно батько [PERSON] , який знаходиться на постійному зв`язку і тісно співпрацює з нею як з вчителем, регулярно виконує всі рекомендації. Матір дитини [PERSON] не цікавиться шкільним життям доньки, не приділяє належну увагу вихованню [PERSON] . Жодного разу не відвідувала навчальний заклад, не була присутньою на батьківських зборах. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, свідків, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначено порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866. Відповідно до п. 3 вказаного порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларація прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та ; під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Рекомендацією Rec(2006)19 Комітету Ради Європи «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини - обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров`я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте життя та брати участь у суспільному житті; тимчасовий притулок для неповнолітніх - організація тимчасового проживання, виховання, утримання безпритульних дітей, дітей, позбавлених батьківського піклування, які зазнали жорстокості, насильства та постраждали від торгівлі дітьми або з інших причин потребують соціального захисту. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбу, який наразі розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину: доньку: [PERSON] , [INFO] . Копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 04 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 77, батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Як зазначає позивач, що також встановлено у судовому засіданні, відповідач їздила за кордон на заробітки, дитина знаходилася у нього та його матері. Вони піклувалися про дитину, матеріально її утримували, створювали належні у мови для її розвитку та проживання. Раз у три місяці матір дитини приїздила, дитина з нею не була більше двох діб, вона перестала горнутися до матері, спочатку питала про матір, а згодом перестала, для неї він був батьком, а його матір - матір`ю. З початку травня 2015 року відповідач ухиляється від виховання дитини, відмовляється відвідувати доньку, не піклувалася про її духовний та фізичний розвиток, не виявляла інтересу до її внутрішнього світу, не створювала умов для її розвитку, матеріально не забезпечувала. Дитиною займається лише він. До весни 2017 року вона ще допомагала матеріально, а з весни 2017 року взагалі перестала надавати допомогу. До весни 2018 року купувала речі дитині, а з весни 2018 року взагалі відсторонилася від своєї дитини, матеріально перестала допомагати. Веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та наркотиками. Рішенням виконавчого комітету Маргаганецької міської ради від 16 березня 2021 року № 129 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . З характеристики, наданої головою правління [PERSON] на [PERSON] вбачається, що останній постійно проживає зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Він спокійний, врівноважений, ввічливий, дбайливий, доброзичливий та добрий батько. Від сусідів на нього не було ніяких нарікань. Бере активну участь у житті дитини, шкідливими звичками не зловживає. Згідно інформації з Марганецького ліцею №12, вихованням [PERSON] займається виключно батько [PERSON] , який знаходиться на постійному зв`язку і тісно співпрацює з вчителем, регулярно виконує всі рекомендації. Матір дитини [PERSON] не цікавиться шкільним життям доньки, не приділяє належну увагу вихованню [PERSON] . Жодного разу не відвідувала навчальний заклад, не була присутньою на батьківських зборах. Згідно інформації з КНП "Марганецький центр первинної медико-санітарної допомоги" амбулаторії №1 догляд за дитиною [PERSON] , її лікуванням та обстеженням, здійснює виключно батько - [PERSON] . Відповідно до довідки КЗ "Марганецька ЦМЛ "ДОР" від 02.07.2018 року [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , 30.06.2018 року звернулась в ПДД о 22.00 год., діагноз гостре психо-поведінковий розлад внаслідок вживання амфетаміну, рекомендовано лікування у нарколога. Згідно інформації з ВП №1 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 13.04.2023 року №461/3486 [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , притягувалася до адміністративної відповідальності 22.02.2023 року за ст. 183 КУпАП, 12.07.2022 року за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП. З письмових пояснень сусідів з`ясовано, що дитина [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , який займається її вихованням. Матір дитини [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає, останні 3 роки до дитини не приходила. Коли відбувалося відвідування мати до дитини приходила на підпитку, вчиняла сварки при доньці, були неодноразові виклики поліції. Згідно акту №19 оцінки потреб сім`ї від 06.04.2023 року та висновку (Акт №19) оцінки потреб сім`ї від 06.04.2023 року, складеного фахівцями ЦНСП [PERSON] та [PERSON] , затвердженого керівником Т.Яремчук, [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із донькою - [PERSON] , [INFO] , яка є ученицею 3 класу, житло омебльоване повністю за останніми тенденціями. Дівчинка забезпечена всім необхідним для гармонійного розвитку, має власну кімнату, речі, мобільний телефон та комп`ютер. Між батьком та донькою тісний емоційний зв`язок та позитивні відносини. [PERSON] обов`язки по догляду за донькою виконує повною мірою. Приділяє достатньо уваги її навчанню, дівчинка самостійна, стежить за зовнішнім виглядом, підтримує порядок у своїй кімнаті. Батько володіє дистанційними знаннями щодо догляду за [PERSON] , забезпечує її усім необхідним для комфортного життя. Батьки дівчинки між собою офіційно розлучені. На сьогоднішній день матір дівчинки разом з ними не проживає, життям доньки не цікавиться. Батько дівчинки працює в АТ" МГЗК". Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що вихованням, навчанням, забезпечення всім необхідним для життя та розвитку дитини займається лише батько дитини - [PERSON] . Матір дитини - [PERSON] , самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини - [PERSON] , [INFO] , її вихованням не займається, матеріально не забезпечує, про дитину не піклується, участі в житті дитини не приймає. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем, як батьком дитини, без участі та підтримки відповідача. Дівчинка перебуває на повному утриманні свого батька. Вищезазначене свідчить про ухилення відповідача від виконання нею батьківських обов`язків по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] , та свідомого нехтування нею своїми обов`язками. З висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини: [PERSON] , [INFO] від 27.04.2023 року №15/20-449 вбачається, що орган опіки та піклування Марганецької міської ради, розглянувши перелік документів щодо підтвердження факту неналежного виконання батьківських обов`язків з боку гр. [PERSON] по відношенню до дитини: [PERSON] , [INFO] згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини №25 від 25 квітня 2023 року, з метою проведення подальших заходів щодо соціального захисту дитини та реалізації її права на зростання у сімейному оточенні, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до дитини: [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, щодо позбавлення відповідача - [PERSON] батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і з урахуванням соціального захисту дитини та реалізації її прав на зростання у сімейному оточенні, якнайкращих інтересів дитини, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1073 гривні 60 копійок, який підлягає стягненню з відповідача на його користь, оскільки позов про позбавлення батьківських прав задоволено.

Outcome: approved