Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу в якій посилається на те, що 24.06.2014 року між сторонами було укладено шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаємопорозуміння, спільні інтереси. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, втрачено почуття любові та поваги. Сторони вже тривалий час не підтримують сімейні стосунки, у кожного окреме господарство та роздільний бюджет. Позивач переконаний, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Враховуючи викладене позивач просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати. Представник позивача надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути у його з позивачем відсутность, позовні вимоги підтримує, шлюб просить розірвати. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, однак була належним чином повідомлена про час і місце проведення судового засідання. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі ст. ст.280-283 ЦПК України. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 24.06.2014 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 890. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 110 СК України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, не мають спільного сімейного бюджету та майна, проживають окремо, а тому їхню сім`ю слід вважати такою, що фактично розпалась, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін.

Outcome: approved