Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, посилаючись на те, що в зв`язку з досягненням пенсійного віку він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком та надав відповідні документи. Рішенням управління №205150013270 від 02.08.2023 року йому було відмовлено у призначенні пенсії, так як при обчисленні страхового стажу не прийнято до уваги документи, а саме: диплом [NUMBER] від 22.07.1982 року, військовий квиток [NUMBER] від 10.01.1985 року, трудову книжку колгоспника [NUMBER] від 25.07.1982 року, архівну довідку №01-377 від 19.07.2023 року, виданої комунальною установою «Лозівський трудовий архів» Лозівської міської ради Харківської області, в яких зазначено прізвище заявника, російською мовою « [PERSON] », що не відповідає його паспортним даним, російською мовою « [PERSON] ». В зв`язку з чим, просить встановити факт належності йому вище вказаних документів. Заявник в судове засідання не з`явилася, в подані до суду заяві про встановлення факту належності правовстановлюючих документів просив провести розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмові пояснення, в яких просила провести розгляд справи за відсутності представника ГУПФУ в Харківській області. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 25.07.2023 року [PERSON] звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком. Так, заявником зокрема були надані: архівна довідка Комунальної установи «Лозівський трудовий архів» Лозівської міської ради №01-377 від 19 липня 2023 року, про період роботи з червня (включно) 1982 року по квітень 2001 року в КСП «Прапор Миру», диплом [NUMBER] , виданий 22 липня 1982 року про навчання в Панютинському ССПТУ-6, військовий квиток [NUMBER] , виданий 10 січня 1985 року Лозівським об`єднаним міським військовим комісаріатом Харківської області, в яких його прізвище ім`я по батькові значиться на російській мові [PERSON] , а також трудова книжка [NUMBER] , виписана 25 липня 1982 року на ім`я [PERSON] (російською мовою), яка містить виправлення (а.с. 11,12,13-14,23-32). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №205150013270 від 02.08.2023 року йому було відмовлено у призначенні пенсії, так як при обчисленні страхового стажу не прийнято до уваги документи, а саме: диплом [NUMBER] від 22.07.1982 року, військовий квиток [NUMBER] від 10.01.1985 року, трудову книжку колгоспника [NUMBER] від 25.07.1982 року, архівну довідку №01-377 від 19.07.2023 року, виданої комунальною установою «Лозівський трудовий архів» Лозівської міської ради Харківської області, в яких зазначено прізвище заявника, російською мовою « [PERSON] », що не відповідає його паспортним даним, російською мовою « [PERSON] » (а.с.4). Тобто, в наданих документах допущена помилка в написанні прізвища заявника на російській мові. Вказані помилки не дають можливості робітникам Пенсійного фонду України провести нарахування пенсії заявниці. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України. Як передбачено ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до положення пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в якому вказано, що при розгляді справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала правовстановлюючий документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої\~наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до п. 2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з п. 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Відповідно до п.п. 1, 2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (зі змінами), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Згідно п. 26 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (зі змінами), якщо ім`я, по-батькові та прізвище, які зазначені в документах, що підтверджують трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по-батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документу даній особі може бути встановлено в судовому порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Згідно зі ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до приписів нормативно-правової бази законодавства України, яке регулює порядок нарахування пенсії, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи. Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення заявника його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах. Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Відомості в архівній довідці щодо трудової діяльності заявника співпадають з відомостями, зазначеними у трудовій книжці. За такого суд приходить до висновку про відсутність підстав ставити під сумнів її належність заявникові, оскільки зміст цього документу узгоджується зі змістом архівної довідки. Також, належність заявнику трудової книжки, диплому та архівної довідки підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 19 липня 2001 року, в якому прізвище, ім`я та по батькові заявника вказано на українській мові [PERSON] , а на російській [PERSON] . Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81, ст. 90 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене, беручи до уваги, що невідповідність в написанні прізвища заявника у вищевказаних документах перешкоджає реалізації його права на оформлення пенсії за віком, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту належності [PERSON] архівної довідки Комунальної установи «Лозівський трудовий архів» Лозівської міської ради №01-377 від 19 липня 2023 року, про період роботи з червня (включно) 1982 року по квітень 2001 року в КСП «Прапор Миру», диплому [NUMBER] , виданого 22 липня 1982 року про навчання в Панютинському ССПТУ-6, трудової книжки [NUMBER] , виписаної 25 липня 1982 року. Відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України\~справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні вимоги про встановлення факту належності заявнику військового квитка [NUMBER] від 10.01.1985 року відмовити.

Outcome: partial