Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського суду м. Харковом з позовом в якому просить: стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 8058,57 грн., поновити його на роботі в АТ «Українські енергетичні машини» з дати звільнення на посаді контролера на контрольно пропускному пункті 3 класу, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.03.2023 року, згідно наказу (розпорядження) № 02 від 10.03.2023 року він був звільнений з посади контролера на контрольно пропускному пункті 3 класу (учень). На час його звільнення існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за лютий по березень 2023 року. В порушення вимог ст. 116 КЗпП розрахунок по заробітній платі з ним було проведено не в день звільнення, а лише 21.04.2023 року, після того як він звернувся до відповідача із заявою. Його середньоденна заробітна плата складає 206,63 грн. Затримка із виплати склала 39 днів, таким чином відповідач повинен йому сплатити 8058,57 грн. Також відповідач недоплатив йому 1406,22 грн. Ця заборгованість могла вникнути через лікарняний, який повинен був бути зареєстрований відповідачем у органі ПФУ і тоді відповідні виплати повинен здійснити орган державної влади. Фактично його звільнили 12.03.2023 року, в цей період часу він перебував на лікарняному. Після завершення лікування 24.03.2023 року він вийшов на роботу, де йому повідомили про звільнення. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки днем його звільнення повинен бути перший день після лікарняного. Ухвалами Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.06.2023 року та від 29.06.2023 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що в діях відповідача відсутня вина (провина) у затримці розрахунку з позивачем при його звільненні, оскільки відповідач не мав змоги здійснити вчасний розрахунок через існування об`єктивних і незалежних від нього обставин, а саме непереборної сили. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в країні було введено воєнний стан з 24.02.2022 року, який триває до теперішнього часу. 28.02.2022 Торгово-промислова плата України універсальним листом за № 2024/02.0-7.1 до всіх кого це стосується, засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України, через яку було введено воєнний стан, є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб. Факт виникнення форс-мажорних обставин у відповідача також підтверджується Сертифікатом Харківської торгово-промислової палати, яким засвідчено виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у АТ «Українські енергетичні машини». Крім того, Харківська міська територіальна громада станом на 10.12.2022 р. була віднесена до територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, а з 22.12.2022 року входить до переліку територій можливих бойових дій. Відповідач систематично піддавався ворожим обстрілам та через об`єктивні, незалежні причини, не зміг нормально здійснювати господарську діяльність і фактично зупинив її здійснення. У зв`язку з приєднанням до відповідача АТ «Завод «Електроважмаш», яке на час приєднання було збитковим, і переходу заборгованості цього підприємства на юридичну особу відповідача, а також через спричинення відповідачу майнової шкоди ворожими обстрілами та через інші обставини фінансового характеру і форс-мажорні обставини, відповідач фактично зупинив свою господарську діяльність, що не дозволяє отримувати доходи від фінансово-господарської діяльності та своєчасно розраховуватися за податками з постачальниками та безпосередньо найманими працівниками. Позивачу на його банківський рахунок було здійснено повну виплату заробітної плати і частково допомоги по тимчасовій непрацездатності у квітні 2023 р. на загальну суму 8320,62 грн. Також у травні 2023 р. позивачу на банківський рахунок було виплачено залишок суми допомоги по тимчасовій непрацездатності 365,74 грн., через надходження до відповідача від Пенсійного фонду України виплати вже у травні 2023 р. За даними бухгалтерського обліку АТ «Укренергомашини» оплата лікарняного листа позивачеві була розрахована перший раз у березні 2023 р., тоді розрахунок проводився виходячи за попередній період, і було нараховано: за рахунок підприємства 1746,85 грн., і за рахунок ПФУ 1746,85 грн. (до виплати з урахуванням податку на доходи фізичних осіб 18 % і військового збору 1,5 %: два рази по 1406,21 грн.). За рахунок відповідача оплату 5 днів тимчасової непрацездатності 1406,21 грн. було здійснено разом із виплатою заробітної плати у квітні 2023 р. на загальну суму 8320,62 грн. Також до ПФУ була направлена через електронний портал послуг заява-розрахунок на виплату других п`яти днів непрацездатності у сумі 1746,85 грн. (до виплати 1406,21 грн.), але ця заява-розрахунок відхилена ПФУ на підставі відсутності у позивача періоду безперервного страхового стажу 6 місяців до настання страхової події (до початку хвороби). Відповідно до такої інформації від ПФУ бухгалтерією відповідача у травні 2023 р. було здійснено перерахунок розміру оплати лікарняного листа, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 6700 грн. і визначено, що за лікарняним листом нараховано: за рахунок підприємства 1100,55 грн. і за рахунок ПФУ 1100,55 грн. (до виплати з урахуванням податку на доходи фізичних осіб 18 % і військового збору 1,5 %: два рази по 885,94 грн.). Також до ПФУ була надана повторна заява-розрахунок на виплату других п`яти днів непрацездатності у сумі 1100,55 грн. (до виплати 885,94 грн.) і вже ця повторна заява ПФУ була прийнята та перераховані на рахунок відповідача грошові кошти 1100,55 грн. Отже, оплата тимчасової непрацездатності позивачеві мала здійснюватися з вирахуванням податків і зборів: за рахунок підприємства 885,94 грн. і за рахунок ПФУ 885,94 грн., а разом 1771,88 грн. На підставі заяви позивача від 02.02.2023, якою він вказав прийняти його на роботу на 1 місяць у відділ охорони управління безпеки підприємства, відповідачем було видано наказ (розпорядження) № 05 від 10.02.2023 р. про прийняття [PERSON] на роботу тимчасово на один місяць з 12.02.2023 р. по 12.03.2023 р. Позивач був відсутній на роботі 04.03.2023, коли у нього мав бути робочий день за графіком і про причини своєї відсутності на роботі він підприємству не повідомляв. З`явився на підприємстві 24.03.2023 р. Лікарняний лист надійшов у електронній формі до відповідача вже після фактичного закінчення хвороби позивача і закриття повністю лікарняного листа. Позивач при звільненні отримав трудову книжку на руки під підпис, про що ним не заперечується. У позивача відсутній вимушений прогул, адже маючи на руках трудову книжку з записами, позивач міг працевлаштуватися на іншу роботу. В задоволенні позову просив відмовити. В судовому засіданні позивача та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував з підставах викладених у відзиві та наданих суду додаткових поясненнях. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. На підставі заяви [PERSON] від 02.02.2023 року, наказом (розпорядженням) № 05 від 10.02.2023 року, останній прийнятий на роботу до АТ «Українські енергетичні машини» на час виконання певної роботи терміном на один місяць з 12.02.2023 по 12.03.2023 р. Наказом (розпорядження) № 02 від 10.03.2023 року АТ «Укренергомашини» контролера на контрольно-пропускному пункті 3 класу (учня) [PERSON] звільнено у зв`язку з із закінченням строку трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України. Згідно зі\~статтею 40 КЗпП України\~не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019, щодо відповідності\~Конституції України\~(конституційності) положень частини третьої\~статті 40 КЗпП України\~визнано такими, що відповідають\~Конституції України\~(є конституційними), положення частини третьої\~статті 40 КЗпП України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої\~статті 40 КЗпП України\~закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої\~статті 40 КЗпП України\~є такими, що поширюються на всі трудові правовідносини. Частиною першою статті 21\~КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 23 КЗпП України\~передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, закон надав право сторонам при укладенні строкового трудового договору визначити і погодити особливості порядку звільнення. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. Вирішуючи питання про припинення строкового трудового договору, у разі надання права працівнику ставити питання про його продовження, однак якщо працівник таке право не використав, трудові відносини між сторонами строкового трудового договору вважаються припиненими на час закінчення дії строкового договору, власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган має підстави звільнити працівника у зв`язку з закінчення строку трудового договору. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем було укладено строковий трудовий договір на термін із 12.02.2023 р. по 12.03.2023 , останнім днем якого є 12.03.2023 року, отже, роботодавець відповідно до положень трудового законодавства мав законні підстави припинення із позивачем трудових відносин шляхом звільнення останнього. Умови строкового договору із позивачем не містять положень про можливість продовження строку дії трудової угоди і відомості про те, що позивач звертався до відповідача щодо продовження строку дії трудового договору матеріали справи не містять і позивач такими обставинами позовні вимоги не обґрунтовував. Доводи викладені у позові щодо незаконності звільнення позивача у період перебування на лікарняному підлягають відхиленню, оскільки\~звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можливе у період тимчасової непрацездатності, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України. Позивач звільнений за\~пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпПУ, тобто не з ініціативи роботодавця. Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений. Отже, при укладенні трудового договору з [PERSON] погоджено та визначено конкретний термін, так і час настання строку закінчення трудового договору. Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення. У разі якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає. Такий правовий висновок зроблено як Верховним Судом України у постанові у справі за № 6-127цс12 від 23 січня 2013 року, так і підтверджено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 175/167/16-ц від 16 січня 2018 року. Велика Палата Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 759/19440/15-ц підтвердила вказаний правовий висновок. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав визнання наказу про звільнення позивача незаконним та відсутність підстав, як похідних, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що складає 8058,57 грн., суд зазначає наступне. Частиною 1\~ст. 94 КЗпП України\~визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, урегульовано Законом України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану» (далі - Закон), який діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до частин 2, 3статті 1 Закону, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Частиною 3 статті 10\~Закону передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Згідно з Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в України», який затверджено\~Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан, який продовжувався відповідними Указами Президента України, зокрема № 8419 від 06.02.2023\~з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024.02.0-7.1 та сертифікатом №6300-22-1122 від 30.09.2022 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереробної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022. Територія та приміщення АТ «Українські енергетичні машини» піддавалися систематичним ворожим обстрілам, внаслідок чого відповідачу завдано численні конструктивні пошкодження, що підтверджується витягами з ЄРДР у кримінальних провадженнях № 22022220000000817 від 22.04.2022 за ч. 1ст. 438 КК України, № 22022220000001240 від 12.05.2022 за ч. 1ст. 438 КК України, № 4200222217500000247 від 27.07.2022 за ч. 3ст. 110 КК України, № 120022221190000725 від 28.07.2022 за ч. 1ст. 438 КК України, № 220022220000002603 від 08.08.2022 за ч. 3ст. 110 КК України, № 22022220000000687 від 15.04.2022 за ч. 2 ст.438 КК України\~та рапортом спеціалізованої поліції ГУНП в Харківській області від 10.02.2023 щодо пошкоджень завданих відповідачу 10.02.2023 внаслідок вибухів. Згідно службової записки № 40-986 від 13.09.2023 року головного бухгалтера АТ «Українські енергетичні машини» зазанчено, що загальна сума доходу [PERSON] за період з 12.02.2023 року по 12.03.2023 року становить 10898,46 грн. та утримано налоги на суму 2212,10 грн. до видачі 8686,36 грн. Виплачено через банк 8320,62 грн., лікарняні за рахунок фонду 365,74 грн. Заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] немає. Надані відповідачем докази доводять, що у період за який позивач просить стягнути середній заробіток за порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3 статті 10\~Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням. Також судом враховано, що незважаючи на непереборні обставини, відповідач здійснив повний розрахунок з позивачем. Статтею 15 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та або/поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел передбачених законодавством, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1\~ст.141 ЦПК України). Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed