Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з заявою за участю заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та просила суд: встановити особу заявника [PERSON] , в період з 17 квітня 1978 року до [INFO] ) [PERSON] , [INFO] , уродженки селища міського типу Новоекономічне Красноармійського (після перейменування - Покровського) району Донецької області; встановити, що [PERSON] , в період з 17 квітня 1978 року до [INFO] ) [PERSON] , [INFO] , уродженка селища міського типу Новоекономічне Красноармійського (після перейменування - Покровського) району Донецької області та [PERSON] шлюбу - [PERSON] , в період з 17 квітня 1978 року до [INFO] ) [PERSON] , [INFO] , уродженка селища міського типу Новоекономічне Красноармійського (після перейменування - Покровського) району Донецької області фактично є однією і тією ж особою, вірною датою народження якої є [INFO] ; встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] (прізвище після укладення шлюбу - [PERSON] , в період з 17 квітня 1978 року до [INFO] ) [PERSON] , [INFO] на території України за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. В обгрунтування заяви [PERSON] посилалась на те, що вона народилася [INFO] у смт Новоекономічне Красноармійського (після перейменування - Покровського) району Донецької області, є особою ромської національності. Свідоцтво про народження видане повторно 29 листопада 2022 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), серії [NUMBER] . Актовий запис про народження № 12 від 01 січня 1958 року, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області. Мала паспорт громадянина СРСР, у якому помилково її дата народження була зазначена як [INFO] , який втратила у березні 2021 року у м. Маріуполь. Перебувала у шлюбі з [PERSON] з 06 квітня 1977 року до [INFO] , у зв`язку з чим змінювала прізвище на [PERSON] , а після розірвання шлюбу - знов на [PERSON] . Народила двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На теперішній час заявник не має жодних документів, що підтверджують її особу, крім того, наявні розбіжності у даті народження у свідоцтві про народження та у паспорті, який їй був виданий як громадянину СРСР та втрачений нею. На звернення заявника до Новомосковського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо встановлення її особи з подальшим оформленням паспорта громадянина України, остання отримала відповідь, що особу не встановлено, належність до громадянства України не визначено. Зазначала, що встановлення її особи є вкрай важливим для неї, оскільки саме від нього залежить оформлення паспорту. Станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року вона була зареєстрована та постійно проживала на території України у будинку, що належав її матері за адресою: [ADDRESS] . Зазначала, що з огляду на те, що навчання в загальноосвітній школі, середньо-спеціальних та вищих навчальних закладах не проходила, освіту/професію не отримувала, з самого дитинства та практично все життя працювала неофіційно, пастухом, займалась випасом рогатої тварини (корів), вона не може підтвердити офіційними документами своє проживання на території України, однак її постійне проживання на території України станом на 1991 року можуть підтвердити свідки. Заінтересована особа, не погоджуючись з вимогами заяви, подала письмові пояснення, у яких просила у задоволенні вимог заявниці відмовити, посилаючись на відсутність підстав для її задоволення. Ухвалою суду від 20 березня 2023 року заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 09 травня 2023 року прийнято заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. У судовому засідання заявник та її представник заяву підтримали просили її задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені в письмових поясненнях, просила у задоволенні заяви відмовити. Суд, заслухавши вступне слово та пояснення заявника, її представника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого. Посилаючись на неможливість у позасудовому порядку встановити свою особу та, як наслідок, встановити належність до громадянства України, заявниця звернулася до суду з даною заявою та наполягає на її задоволенні. Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається зі змісту заяви, предметом розгляду є питання щодо встановлення особи [PERSON] , [INFO] та встановлення юридичного факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року. Щодо встановлення особи [PERSON] , [INFO] , суд зазначає таке. Зі змісту заяви [PERSON] убачається, що необхідність встановлення її особи заявниця пов`язує зі встановленням належності до громадянства України та необхідністю в оформленні паспорта громадянина України. Суд зазначає, що надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України». Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта (далі - Порядок № 302). В пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви - анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Ураховуючи вищевикладені норми законодавства слід дійти висновку, що заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». У разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Згідно вищевказаних нормативних актів, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення ДМС України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації. У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи). Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 511/409/20, який згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для застосування. Як убачається з матеріалів справи, в обґрунтування поданої заяви про встановлення особи заявниця посилалась на те, що внаслідок відсутності у неї документу, що посвідчує особу, остання не має можливості оформити паспорт громадянина України. На підтвердження заяви про встановлення особи подала до суду, зокрема, повторне свідоцтво про народження, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, дві Форми № 1 про документування паспортом громадянина СРСР. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно, [PERSON] народилась [INFO] , про що 01 січня 1958 року зроблений актовий запис № 12. Місце державної реєстрації - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області. Дата видачі повторного свідоцтва 29 листопада 2022 року (а.с. 14). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00037887078 від 20 грудня 2022 року, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис про народження № 12, дата складання: 01 січня 1958 року, орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, документ, що підтверджує факт народження дитини: довідка Новоекономічної лікарні від 13 грудня 1957 року (а.с. 15-16). Згідно з Формою № 1, наданою суду у засвідченій представником заявника копії, установлено, що фізична особа, фотозображення якої міститься у нижньому лівому куті зазначеної форми, є громадянкою [PERSON] , [INFO] , місце народження: Н.Економічне Красноармійського району Донецької області, [INFO] документована паспортом громадянина СРСР серії [NUMBER] , у зв`язку з заміною паспорта через зміну прізвища з « [PERSON] » внаслідок укладання шлюбу. Місце проживання зазначено як « [PERSON] ». Ця форма також містить відмітку від 01 липня 1992 року про обмін прізвища на « [PERSON] » (а.с. 22). Відповідно до Форми № 1, наданої суду у засвідченій представником заявника копії, яка містить фотозображення у нижньому лівому куті зазначеної форми, установлено, що [PERSON] , [INFO] , місце народження: Н.Економічне Красноармійського району Донецької області, розлучена, проживає за адресою: [ADDRESS] , 23 червня 1992 року документована паспортом громадянина СРСР серії [NUMBER] , у зв`язку з заміною паспорта через зміну прізвища з [PERSON] (а.с. 23). Крім того, суд ураховує, що особу заявниці підтвердили свідки, допитані у судовому засіданні, зокрема сестри заявниці - [PERSON] , [PERSON] . При цьому, суд вважає, що розбіжності в даті народження заявниці, зазначеній у свідоцтві про народження та Формах № 1, не виключають приналежності цих Форм № 1 заявнику, оскільки у них збігаються прізвище, ім`я та по батькові заявниці, відомості про особу, яка є матір`ю заявниці, а факт народження заявниці саме [INFO] , а не [INFO] , окрім свідоцтва про народження, підтверджується і показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні. На звернення заявниці з заявою про встановлення особи з подальшим оформленням паспорта громадянина України листом Новомосковського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 14 квітня 2023 року № 1235-941/1235-23 повідомлено, що проведеною за заявою перевіркою не встановлено особу [PERSON] , належність до громадянства України не визначено. Рекомендовано для встановлення особи та встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або юридичного факту проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року звернутися до суду (а.с. 53). З огляду на викладене, дослідивши надані заявницею докази на підтвердження її особи, а саме копію повторного свідоцтва про народження, копії Форми № 1, показання свідків, а також з огляду на наявну в матеріалах справи інформацію про неможливість органу ДМС України встановити особу заявника, на підставі ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявниці про встановлення її особи - [PERSON] , [INFO] , місце народження: смт Новоекономічне Красноармійського (на теперішній час - Покровського) району Донецької області, відповідно до фотозображення, що містяться у Формі № 1 від 10 квітня 1978 року та у Формі № 1 від 19 червня 1992 року. Щодо вимог [PERSON] про встановлення факту її постійного проживання на території України, суд зазначає таке. За позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.08.2018р. у справі №363/214/17-ц, тлумачення ст. 256 ЦПК України (ст.293 ЦПК України у чинній редакції) свідчить про те, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Відповідно до п.1,2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є, серед іншого, паспорт громадянина України. Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Згідно з пп. «а» п.7 розділу ІІ Порядку встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: Пунктом 8 розділу ІІ Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 9 розділу ІІ Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 2 статті 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Положення статті 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Виходячи з наведених положень законодавства слід дійти висновку, що рішення суду про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року створює правові наслідки для такої особи при вирішенні питання про встановлення належності до громадянства України. Однак, з зібраних у справі доказів не установлено, що [PERSON] , [INFO] , станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року постійно (безперервно) проживала на території України. Так, досліджені судом Форми № 1, датовані 1978 роком та 1992 роком, не свідчать про те, що заявник протягом усього періоду з 1978 до 1992 року проживала за адресою: [ADDRESS] , зокрема і станом на зазначені дати, як вона про це зазначає у своїй заяві. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт, про встановлення якого просить заявниця, судом не установлено. Показання свідків у цій справі не можуть бути єдиним доказом на підтвердження факту проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року, в тому числі і з огляду на те, що свідки плутаються у своїх показаннях щодо років, про які давали показання, як вони зазначили, через те, що не мають освіти. А тому у задоволенні заяви про встановлення зазначеного факту необхідно відмовити. Щодо вимоги «встановити, що [PERSON] (прізвище після укладення шлюбу - [PERSON] , в період з 17 квітня 1978 року до [INFO] ) [PERSON] , [INFO] , уродженка селища міського типу Новоекономічне Красноармійського (після перейменування - Покровського) району Донецької області та [PERSON] , в період з 17 квітня 1978 року до [INFO] ) [PERSON] , [INFO] , уродженка селища міського типу Новоекономічне Красноармійського (після перейменування - Покровського) району Донецької області фактично є однією і тією ж особою, вірною датою народження якої є [INFO] ». Так, згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Т Вирішуючи заявлену вимогу по суті, суд доходить висновку, що зазначений факт не створює жодних правових наслідків для заявниці, а тому у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial