Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

20.07.2023 до Дарницького районного суду міста Києва від представника позивача - адвоката Шубака Олега Івановича надійшла позовна заява [PERSON] (далі також [PERSON] , позивач, позикодавець) до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач, позичальник) про стягнення боргу, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за розписками від 27.04.2020 та 06.11.2020 в сумі 7 000 доларів США та судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 2 559,81 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.04.2020 та 06.11.2020 позивач передав відповідачу у борг 3 000 доларів США та 4 000 доларів США відповідно, на строк шість місяців, на підтвердження чого відповідач надав власноруч написані розписки. У встановлений за домовленістю строк відповідач свої зобов`язання з повернення боргу не виконав, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 04.08.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді за адресою зареєстрованого місця проживання. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 24.04.2023 [PERSON] отримав у [PERSON] у борг 3 000 доларів США на строк 6 місяців, тобто до 24.10.2020, що підтверджується копією розписки, наявною в матеріалах справи /а.с.5/. 06.11.2020 відповідач отримав від позивача також 4 000 доларів США на строк 6 місяців, тобто до 06.05.2021, що підтверджується копією розписки, наявною в матеріалах справи /а.с.6/ 11.11.2022 представник позивача направив на адресу зареєстрованого проживання [PERSON] вимогу від 10.11.2022 про повернення боргу за розписками від 27.04.2020 та 06.11.2020 /а.с.13,14,15,16,17/. Як стверджує представник позивача, вказана вимога залишилася без задоволення. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем у позику грошових коштів у загальній сумі 7 000 доларів США від позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач порушив умови договору, не повертає вчасно надані йому у позику кошти. Доказів на спростування заявлених позивачем позовних вимог відповідач суду не надав. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 559,81 грн. При ухваленні рішення судом не вирішується питання про стягнення з відповідача витрат позивача на правничу допомогу, про які було заявлено у позові, оскільки до позову та після відкриття провадження стороною позивача не надано докази понесених або таких, що будуть понесені, витрат на правничу допомогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved