Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до Савранської селищної ради Одеської області, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 1999 по 2003 роки вона працювала у колгоспі ім.Калініна (СВК «Лан», КСП «Концебівське») с.Концеба, Савранського району, Одеської області, та була включена до додаткового списку громадян членів колишнього КСП «Концебівське», які мають право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності цього КСП за №39, але сертифікат на право на земельну частку (пай) вона не отримала, у журналі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Савранською РДА Одеської області по КСП «Концебівське» відомостей про виготовлення сертифікату на її ім`я немає. Позивачка зазначає, що оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (п.17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України), який вона не отримувала, тому просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,65 в умовних\~кадастрових гектарах\~із земель\~колективної власності\~колишнього КСП\~«Концебівське»,\~що знаходилось\~в с.Концеба, Савранського (нині Подільського) району, Одеської області. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність у позивачки доказів членства у КСП «Концебівське», а з наданих нею доказів неможливо зробити однозначні висновки про те, чи були задоволені заяви громадян про виділення їм земельної частки (паю), які включені у додатковий список громадян членів колишнього КСП «Концебівське». Також, відповідач вказав на те, що позивачкою пропущено строк, в межах якого особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. З огляду\~на зазначене,\~враховуючи положення\~ч.1\~ст.223\~ЦПК України,\~суд вважає,\~що неявка\~належним чином\~повідомлених про\~розгляд справи\~учасників справи\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті,\~а тому\~розглядає справу\~на підставі\~наявних у\~ній доказів; при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивачка, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, належним чином доведені і відповідачем не спростовані. При вирішенні питання щодо застосування позовної давності, про яку заявлено відповідачем, суд керується вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 03.11.2021р. по справі №540/1100/18 дійшов такого висновку. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому, поняття «позовна» має на увазі форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.09.2021р. по справі №181/257/19. З огляду на зазначене, наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved