Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

21 липня 2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики грошових коштів від 12.06.2019. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Шацького районного суду Волинської області від 09.09.2020 у цивільній справі №170/356/20 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 1 085 590 грн. [PERSON] категорично стверджує, що не знала про розгляд вказаної позовної заяви в суді. Будь-яких договорів позики з [PERSON] вона не укладала, особа позивача їй невідома. Відповідно про рішення суду у вказаній справі [PERSON] не знала і першу апеляційну скаргу на рішення не подавала. 06.04.2021 [PERSON] ознайомилася з матеріалами справи №170/356/20 і категорично стверджує, що всі документи, надіслані та подані до цього часу в суд від її імені, вона не складала та не підписувала. Рішення у справі вона не отримувала. Саме з моменту ознайомлення з матеріалами цивільної справи їй стали відомі обставини цієї справи. Крім цього, дослідивши сайт Судова влада України за анкетними даними [PERSON] , позивач встановила, що [PERSON] ( [PERSON] , а також особа з прізвищем [PERSON] та однаковими для всіх випадків РНОКПП [NUMBER] , паспортом [NUMBER] і місцем проживання: [ADDRESS] , у період з 30.04.2020 по 07.07.2020, зверталися в місцеві загальні суди різних регіонів України з аналогічними позовами до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, які відрізнялися лише місцем виконання договору. Ні вказані позивачі, ні [PERSON] жодного разу в суд у вказаних справах не прибували. Крім того, [PERSON] подав до Шацького районного суду Волинської області заяву про надіслання на його адресу оригіналу виконавчого листа та копії рішення Шацького районного суду від 09.09.2020. Адресу проживання він зазначив: [ADDRESS] . За вказаною адресою розташоване нежитлове приміщення. Поштова кореспонденція від імені позивача та відповідача відправлялася в суд з одного і того ж відділення поштового зв`язку №162 в м. Київ, яке розташоване в тому ж нежитловому приміщенні, яке позивач [PERSON] вказав як місце свого проживання (поштова адреса). Крім цього, підписи, виконані від імені [PERSON] , рукописні записи, відмітки про отримання поштової кореспонденції відрізняються як між собою, так і від її дійсного підпису та почерку. Тексти на поштових конвертах від імені [PERSON] та [PERSON] виконані дуже подібним почерком, ймовірно, однією особою. На думку позивача, наведене свідчить про підроблення документів від імені [PERSON] , введення суду в оману, з метою можливого подальшого заволодіння майном позивача. 06.04.2020 представник позивача звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ВП №1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області. 07.04.2021 за №12021035560000078 до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України. Жодних обставин, які б підтверджували наявність між сторонами будь-яких відносин перед підписанням спірного договору позики, наявності волевиявлення [PERSON] на отримання у позику значної суми грошових коштів, а також необхідності у таких коштах, немає. 07.07.2021 представник позивача звернувся до Волинського апеляційного суду з клопотанням про призначення комплексної судової експертизи договору позики від 12 червня 2019 року (почеркознавчого та технічного дослідження) у цивільній справі №170/356/20. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 13.07.2021 клопотання [PERSON] про проведення почеркознавчої експертизи задовольнили, призначили комплексну почеркознавчо-технічну експертизу. Однак, у зв`язку з недостатньою кількістю порівняльного матеріалу та неможливістю надання оригіналу договору позики від 12.06.2019, судова експертиза проведена не була. Крім того, звертаючись 18.05.2020 до Шацького районного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, позивач як підставу для звільнення його від сплати судового збору приєднав копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії [NUMBER] , виданого 05.05.2006 Одеською облдержадміністрацією на ім`я [PERSON] . Разом з цим, таке посвідчення станом на 18.05.2020 не відповідало вимогам Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою КМУ від 11.07.2018 №551; відповідно до п. 3 постанови посвідчення було дозволено використовувати лише до 01.01.2019. Представник позивача 07.12.2021 звернувся з адвокатським запитом №0712-21/1 до Одеської обласної державної адміністрації з проханням надати інформацію стосовно того, чи видавалося вказане посвідчення серії [NUMBER] від 05.05.2006 на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Згідно з відповіддю Одеської обласної державної адміністрації вказане посвідчення [PERSON] не видавалося. Вказані відомості про підроблення документів 07.04.2021 внесено до ЄРДР, кримінальне провадження №12021035560000078, правова кваліфікація ч. 1 ст. 358 КК України. 13.12.2021 постановою Волинського апеляційного суду апеляційну скаргу, подану [PERSON] у справі №170/356/20, задоволено в повному обсязі та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, стягнуто в дохід держави судові витрати у розмірі 25 997,53 грн. 19.04.2023 постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №170/356/20 касаційну скаргу [PERSON] задоволено, постанову Волинського апеляційного суду від 13.12.2021 скасовано, рішення Шацького районного суду Волинської області від 09.09.2020 залишено в силі. Варто зазначити, що позивач [PERSON] у справі №170/356/20 не надав суду оригінал спірного договору позики від 12.06.2019, у зв`язку з чим проведення почеркознавчої експертизи у справі стало неможливим. Отже, позивач у цій справі не довів наявність обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог, не довів факту укладення договору позики, передачі грошей. Позов задоволено судом у зв`язку з наявністю у матеріалах справи заяви [PERSON] про визнання позову, яку суд взяв до уваги. Однак [PERSON] стверджує, що жодних документів у справі №170/356/20 в Шацький районний суд не подавала. Також вона стверджує, що жодних договорів з [PERSON] не укладала, особи з таким ім`ям не знає і жодного разу в смт Шацьк Волинської області вона не була. Також позивач просить витребувати у [PERSON] оригінал договору позики від 12 червня 2019 року. Тому позивач просить суд визнати недійсним договір позики грошових коштів, укладений 12.06.2019 в с. Шацьк Волинської області між [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Паншин Д.Д. позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, заяв по суті позову та доказів, у тому числі оригінал договору позики від 12.06.2019, суду не надав. Поштова кореспонденція, направлена на особисто вказані [PERSON] в оспорюваному договорі та у справі №170/356/20 поштові адреси, повернулася в суд з відмітками, що адресат відсутній за вказаною адресою. Перевірити в установленому порядку зареєстроване місце проживання відповідача суд був позбавлений можливості, оскільки ні в оспорюваному договорі, ні в жодному поданому від імені [PERSON] документі у справі №170/356/20 дати народження [PERSON] не вказано, копію паспорта та довідки про РНОККП суду не надано. Тому відповідача [PERSON] було повідомлено про розгляд справи в установленому порядку, у тому числі, через оголошення на сайті Судова влада України. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Стаття 207 ЦК України визначає вимоги до письмової форми правочину. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Статтею 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Стаття 204 ЦК України містить презумпцію правомірності правочину, яка полягає в тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Під час розгляду позову про визнання недійсним оспорюваного правочину суд повинен вирішувати питання про спростування презумпції правомірності правочину та має встановити наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, а також встановити, чи було порушено цивільне право або інтерес, за захистом якого позивач звернувся в суд, і в чому полягає таке порушення. Правовідносини між фізичними особами щодо договору позики врегульовано главою 71 ЦК України. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона, позичальник, зобов`язується здійснити дію, повернути позику, а інша сторона, позикодавець, стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги. Договір позики є оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц. Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Верховний Суд, Велика Палата Верховного Суду тривалий час неодноразово наголошували на тому, що, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Це, зокрема, постанови Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16, від 18 січня 2017 року у справі №6-2789цс16; постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16, від 03 жовтня 2019 року у справі №723/304/16; постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №308/3824/16, від 26 квітня 2022 року у справі №753/1349/20. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця, згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №559/2587/19. Згідно з частиною першою статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (вказаний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі №947/29816/19). Під час розгляду цивільної справи судом установлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Суду надано світлокопію тексту оспорюваного позивачем [PERSON] договору позики, у змісті якого вказано місце та час його укладення: с. Шацьк, Волинська область, 12.06.2019. Також вказано, що [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] , з однієї сторони, у подальшому - Позикодавець, та [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 25.07.2002 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, фактично проживає: [ADDRESS] , зареєстрована за адресою: квартира [ADDRESS] , з другої сторони, у подальшому - Позичальник, разом надалі - Сторони, уклали цей Договір позики (далі - Договір) про наступне: 1. За цим Договором Позикодавець передає у власність Позичальника грошові кошти в розмірі 11000 доларів США (одинадцять тисяч) на власні потреби Позичальника (для ремонту квартири [ADDRESS] , покупку меблів). За кожен місяць користування грошовими коштами Позичальник зобов`язана сплатити Позикодавцю 7 (сім) відсотків від зазначеної суми. За домовленістю Сторін виплата відсотків за користування грошовими коштами здійснюється Позичальником одноразово в момент повернення суми позики. 2. Своїм підписом на цьому Договорі Позичальник засвідчує, що грошові кошти від Позикодавця вона отримала у повному обсязі до підписання цього Договору. 3. Позичальник зобов`язується повернути вищевказані грошові кошти (з відсотками, вказаними в п. 1 Договору) одним днем не пізніше 12.04.2020. 4. Позика вважається повернутою в момент фактичної передачі Позичальником Позикодавцеві суми позики, визначеної в п. 1 цього Договору, що підтверджує оформлена належним чином розписка. 5. При порушені Позичальником строку повернення позики, зазначеного у п. 3 Договору, Позичальник повинен сплатити Позикодавцю штраф у розмірі 200 % (двісті відсотків) від суми позики, а саме 22.000 доларів США (двадцять дві тисячі). 6. Всі спори Сторін за цим Договором, по яких не досягнуто згоди, вирішуються відповідно до законодавства України в суді. 7. Позичальник та Позикодавець визначили, що місцем виконання Договору є адреса: [ADDRESS] , а отже Сторони визначили, що будь-які можливі спори, які випливають з цього Договору, є також підсудні Шацькому районному суду Волинської області. 8. Даний Договір складений у двох оригінальних примірниках на одному аркуші, по одному для кожної Сторони. 9. Підписи сторін: Позикодавець/підпис/ [PERSON] , Позичальник/підпис/ [PERSON] . Після цього на наданій суду світлокопії міститься відбиток штампу «згідно з оригіналом», /підпис/, [PERSON] , 18.05.2020. У тексті вказаного договору позики судом установлено ряд суперечностей та невідповідностей об`єктивним обставинам. Так в договорі вказано місце його укладення: село Шацьк Волинської області. Місцем виконання договору вказано адресу: [ADDRESS] . У своєму позові у справі №170/356/20 [PERSON] , обґрунтовуючи, чому вказано саме таке місце виконання договору, зазначив, що вони з [PERSON] визначили адресу: [ADDRESS] і домовилися, що [PERSON] привезе йому кошти саме туди, оскільки він певний час проживав та працював у Шацьку на молокозаводі. Однак насправді населений пункт Шацьк - це не село, не місто, а селище міського типу Ковельського (колишнього Шацького) району Волинської області. Крім того Волинського району у Волинській області не існує. Вказані обставини дають суду обґрунтовані підстави сумніватися у дійсності оспорюваного договору позики. Окрім того представник позивача [PERSON] адвокат Паншин Д.Д. суду пояснив, що у змісті оспорюваного договору позики вказано адресу фактичного місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] . Проте за такою адресою [PERSON] ніколи не проживала. Судом також установлено що в провадженні Шацького районного суду Волинської області перебувала цивільна справа №170/912/19 за позовом [PERSON] до ПП «ТРАНС-ОКОГРУП», [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, у якій вказана в оспорюваному договорі позики від 12.06.2019 адреса фактичного місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] , зазначена як адреса позивача у справі №170/912/19 [PERSON] з РНОКПП [NUMBER] , паспортом [NUMBER] . Вказана обставина також дає суду обґрунтовані підстави сумніватися у дійсності оспорюваного договору позики. Крім того з наданих суду представником [PERSON] документів убачається, що особи на ім`я [PERSON] ( [PERSON] , а також особа на ім`я [PERSON] та однаковими для всіх випадків РНОКПП [NUMBER] , паспортом [NUMBER] і місцем проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , у період з 30.04.2020 по 07.07.2020, зверталися в місцеві загальні суди різних регіонів України з аналогічними п`ятьма позовами до [PERSON] , вказуючи в позовах лише недостовірну адресу місця фактичного проживання відповідача: [ADDRESS] , про стягнення боргу за договорами позики від 12.06.2019, які відрізнялися фактично лише місцем виконання договору та в одному випадку - місцем його укладення. В суди при цьому було надано лише світлокопії договорів позики. Оскільки вказана адреса: [ADDRESS] , в судовій справі №170/912/19 зазначена як адреса позивача [PERSON] з РНОКПП [NUMBER] , паспортом [NUMBER] , такі обставини фактично надавали можливість позивачам на ім`я [PERSON] ( [PERSON] , а також на ім`я [PERSON] , контролювати і отримувати кореспонденцію, що надходила з місцевих судів на ім`я відповідача [PERSON] , як позичальника за договорами позики. Так 01.06.2020 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , місце проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , звернувся до Шацького районного суду Волинської області (справа №170/3567/20) з позовом до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 25.07.2002 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, адреса проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , про стягнення боргу за договором позики, укладеним 12.06.2019, в с. Шацьк. Предметом договору вказано грошові кошти в сумі 11 000 доларів США на ремонт квартири [ADDRESS] . Суду надано копію договору позики від 12.06.2019. Звернення саме в цей суд обґрунтовано тим, що в п. 7 договору сторони визначили місце виконання договору за адресою: [ADDRESS] , та домовилися, що відповідачка привезе позивачу кошти саме туди, оскільки він певний час проживав і працював у Шацьку на молокозаводі (арк. 19, 20). Ухвалою суду від 08.05.2020 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору (арк. 17, 18). Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 09.09.2023 у справі №170/356/20 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено повністю та стягнуто із [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за договором позики від 12.06.2019 в сумі 39 050 доларів США (тридцять дев`ять тисяч п`ятдесят доларів США), що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2020 становить 1 085 590 гривень (один мільйон вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто гривень). Постановою Волинського апеляційного суду від 13.12.2021 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено в повному обсязі та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, стягнуто в дохід держави судові витрати. 19.04.2023 постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу [PERSON] задоволено, постанову Волинського апеляційного суду від 13.12.2021 скасовано, рішення Шацького районного суду Волинської області від 09.09.2020 залишено в силі (арк. 46-48, 54-69). Судом установлено, що вказана в договорі позики адреса місця виконання договору є офіційною адресою ТОВ Шацький молокозавод. Крім того 30.04.2020 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , місце проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , звернувся до Баранівського районного суду Житомирської області (справа №273/935/20) з позовом до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 25.07.2002 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, адреса проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , про стягнення боргу за договором позики, укладеним у той же день, 12.06.2019, але в місті Києві. Предметом договору також вказано грошові кошти в сумі 11 000 доларів США на ремонт квартири [ADDRESS] . Суду надано копію договору. Звернення саме в цей суд обґрунтовано тим, що в п. 7 договору сторони визначили місце виконання договору за адресою: [ADDRESS] , та домовилися, що відповідачка привезе позивачу кошти саме туди, оскільки він певний час проживав у Баранівці (арк. 15, 16). Ухвалою суду від 08.05.2020 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору. Ухвалою від 29.05.2020 суд постановив позовну заяву вважати неподаною і повернути позивачу (арк. 11-14). Крім того 23.06.2020 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , місце проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , звернувся до Глухівського міськрайонного суду Сумської області (справа №576/1293/20) з позовом до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 25.07.2002 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, адреса проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , про стягнення боргу за договором позики, укладеним у той же день, 12.06.2019, знову в місті Києві. Предметом договору також вказано грошові кошти в сумі 11 000 доларів США на ремонт квартири [ADDRESS] . Суду надано копію договору. Звернення саме в цей суд обґрунтовано тим, що в п. 7 договору сторони визначили місце виконання договору за адресою: [ADDRESS] , та домовилися, що відповідачка привезе позивачу кошти саме туди, оскільки він певний час проживав та працював у Глухові (арк. 21, 22). Ухвалою суду від 24.06.2020 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з виявленими недоліками: позивач не зазначив адреси місця свого проживання чи перебування, а лише обмежився поштовою адресою, яка відноситься до нежитлової будівлі в м. Києві; позивачем до позовної заяви не доданий оригінал документу про отримання відповідачем коштів, а лише його копія, що належним чином не завірена; позивачем вказано його та відповідача паспортні дані і РНОКПП, однак документів на їх підтвердження суду не надано; в обґрунтування пільги щодо сплати судового позивачем додано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке не відповідає вимогам Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого Постановою КМУ від 11.07.2018 №551 (арк. 23, 24). Позивач [PERSON] вказані в ухвалі суду недоліки не усунув, тому ухвалою суду 27.07.2020 позовну заяву повернуто позивачу (арк. 25, 26). Крім того 06.07.2020 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , місце проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва (справа №760/14598/20) з позовом до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 25.07.2002 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, адреса проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , про стягнення боргу за договором позики, укладеним у той же день, 12.06.2019, знову в місті Києві. Предметом договору також вказано грошові кошти в сумі 11 000 доларів США на ремонт квартири [ADDRESS] . Суду надано копію договору (арк. 27, 28). Ухвалою суду від 10.07.2020 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з тим, що позивач не додав до позовної заяви окремого розрахунку суми боргу за договором позики та підтвердження курсу НБУ на час звернення до суду (арк. 30, 31). За заявою позивача [PERSON] від 16.09.2020 ухвалою суду від 18.09.2020 позовну заяву залишено без розгляду (арк. 32, 33). Крім того 07.07.2020 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , місце проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області (справа №732/975/20) з позовом до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 25.07.2002 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, адреса проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , про стягнення боргу за договором позики, укладеним у той же день, 12.06.2019, знову в місті Києві. Предметом договору також вказано грошові кошти в сумі 11 000 доларів США на ремонт квартири [ADDRESS] . Суду надано копію договору. Звернення саме в цей суд обґрунтовано тим, що в п. 7 договору сторони визначили місце виконання договору за адресою: [ADDRESS] . Вказано в позові про домовленість, що відповідачка привезе позивачу кошти саме туди, оскільки він певний час проживав та працював у Городні (арк. 34, 35). Ухвалою суду від 15.09.2020 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 10.11.2020 позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання (арк. 36-42). Таким чином з наданих суду документів установлено, що особи на ім`я [PERSON] ( [PERSON] , а також особа на ім`я [PERSON] , та однаковими для всіх випадків РНОКПП [NUMBER] , паспортом [NUMBER] і місцем проживання (поштова адреса): [ADDRESS] , у період з 30.04.2020 по 07.07.2020, зверталися в місцеві загальні суди різних регіонів України з аналогічними позовами до [PERSON] , у яких було вказано адресу, за якою [PERSON] ніколи не проживала, про стягнення боргу за договорами позики, укладеними в один і той самий день, 12.06.2019, у місті Києві та в с. Шацьк Волинської області, предметом позики в кожному із п`яти досліджених випадків були грошові кошти в сумі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, та було вказано, що ці кошти позичальник [PERSON] брала на ремонт квартири [ADDRESS] , у якій [PERSON] дійсно була на той час зареєстрована. В кожному випадку суду було надано лише копію договору позики. Сторони в судові засідання жодного разу не прибували. П`ять аналогічних позовних заяв про стягнення заборгованості за договорами позики були подані особами з подібними, але різними іменами, до одного відповідача [PERSON] , до різних місцевих загальних судів за альтернативною підсудністю, визначеною на підставі ч. 8 ст. 28 ЦПК України за місцем виконання договору, про що було вказано у відповідних договорах позики та позовах. Встановлені обставини дають суду обґрунтовані підстави сумніватися взагалі в існуванні позичальника за оспорюваним договором позики від 12.06.2019, особи на ім`я [PERSON] , дату народження якої в жодному документі у судовій справі №170/356/20 не вказано, з РНОКПП [NUMBER] , паспортом [NUMBER] і місцем проживання (поштова адреса): [ADDRESS] . Тим більше, що в жодному з описаних п`яти випадків звернення в суд копію паспорта [NUMBER] та довідки про РНОКПП [NUMBER] позивачами до позову долучено не було. Не було надано суду також копію паспорта та довідку про РНОКПП відповідача [PERSON] . З наданих суду документів також установлено, за адресою: [ADDRESS] , розташоване нежитлове приміщення, у якому здійснює діяльність відділення 162 Укрпошти у м. Києві та магазин «Кухні» (арк. 43, 44). Отже, встановлені обставини дають суду обґрунтовані підстави сумніватися у дійсності оспорюваного договору позики. Крім того, звертаючись 01.06.2020 з позовом до Шацького районного суду Волинської області, який надіслано поштою, про стягнення боргу за договором позики від 12.06.2019 (справа №170/3567/20), позивач [PERSON] як підставу для звільнення від сплати судового збору приєднав копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії [NUMBER] , виданого 05.05.2006 Одеською облдержадміністрацією на ім`я [PERSON] . Разом з цим, таке посвідчення на час звернення в суд не відповідало вимогам Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою КМУ від 11.07.2018 №551; відповідно до п. 3 постанови таке посвідчення було дозволено використовувати лише до 01.01.2019. Представник позивача [PERSON] адвокат Паншин Д.Д. 07.12.2021 звернувся з адвокатським запитом №0712-21/1 до Одеської обласної державної адміністрації з проханням надати інформацію стосовно того, чи видавалося посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, серії [NUMBER] від 05.05.2006 на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Згідно з відповіддю Одеської обласної державної адміністрації, вказане посвідчення [PERSON] не видавалося. Крім цього представнику повідомлено, що у 2019 році облдержадміністрацією було розглянуто запит Полонського районного суду Хмельницької області щодо видачі цього ж посвідчення [PERSON] , справа якого про стягнення боргу за договором позики розглядалася судом. У 2020 році облдержадміністрацією було розглянуто запит адвоката щодо видачі цього ж посвідчення на ім`я [PERSON] , справа якого про стягнення боргу за договором позики також розглядалася судом. Посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, серії [NUMBER] від 05.05.2006, та вкладку до нього з відміткою «учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС» рішенням обласної комісії з питань визначення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на засіданні від 05.05.2006, протокол №2/К-2006, видано [PERSON] , 1964 року народження, який перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Одеської райдержадміністрації (Овідіопольський відділ). Відповідно до вимог постанови КМУ від 11.07.2018 №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян», у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень, у тому числі, особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), [PERSON] було здійснено заміну посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1 серія [NUMBER] від 05.05.2006 на посвідчення нового зразка (арк. 66-69). З витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №12021035560000078 від 07.04.2021, сформованого 07.04.2021, вбачається, що за заявою [PERSON] від 06.04.2021 до ЄРДР внесено відомості про те, що 06.04.2021 в чергову частину ВП №1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області надійшла письмова заява [PERSON] про підробку договору позики від 12.06.2019 між позикодавцем [PERSON] , жителем [ADDRESS] , та [PERSON] , жителькою [ADDRESS] , та інших документів від умені [PERSON] , що містяться у матеріалах справи Шацького районного суду Волинської області №170/356/20 (ЄО №1205 від 06.04.2021). Правова кваліфікація ч. 1 ст. 358 КК України. Орган досудового розслідування: сектор дізнання ВП №1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області (арк. 45). Стягуючи із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за оспорюваним договором позики від 12.06.2019 у справі №170/356/20, суд вважав факти укладення вказаного договору та отримання до підписання договору грошей позичальником [PERSON] від позикодавця [PERSON] доведеними світлокопією наданого суду договору позики. Також судом було взято до уваги надіслану суду написану від імені [PERSON] заяву про визнання позову. Однак [PERSON] з метою захисту своїх майнових інтересів від недобросовісного позикодавця, скористалася своїм визначеним ч. 3 ст. 215, ст. 1051 ЦК України правом оспорити договір позики на тій підставі, що договір позики вона не укладала і не підписувала, так як не мала на це наміру (вільної волі) і потреби в таких значних для неї коштах, грошові кошти від позикодавця не отримувала. Вона звернулася в суд з позовом про визнання вказаного договору позики недійсним і надала суду усі можливі, на її думку, докази. Вона послідовно і категорично стверджує, що [PERSON] не знає, будь-яких відносин з цією особою не підтримувала, в смт Шацьк Волинської області вона ніколи не була, гроші від [PERSON] в борг не отримувала, жодний договір позики 12.06.2019 не підписувала, наміру на отримання у позику значної для неї суми грошових коштів не мала, необхідності у таких коштах у неї не було. Вказані обставини відповідачем [PERSON] в суді не спростовано. Позивач також стверджує, що відсутність оригіналу оспорюваного договору позики позбавляє її можливості звернутися до експерта для проведення почеркознавчої, технічної експертизи, щоб переконливо підтвердити в суді, що підпис у договорі від її імені виконаний не нею. У зв`язку з відсутністю оригіналу оспорюваного договору позики така почеркознавча експертиза не може бути призначена і за ухвалою суду. Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється, зокрема, на підставі принципів змагальності та диспозитивності. За змістом ст. 76 ЦПК України, обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи, суд встановлює на підставі доказів. За змістом ч. 3, ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №904/2104/19). Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності сторін, задекларований у статті 12 ЦПК України, втрачає сенс. Іншими словами, відсутність у позивача оригіналу оспорюваного договору позики для отримання висновку почеркознавчої експертизи, який би підтвердив факт здійснення підпису в договорі не нею, а іншою особою, не усуває обов`язок позивача заперечувати проти факту укладення та підписання нею оспорюваного договору позики та отримання грошових коштів у позику від відповідача шляхом надання всіх наявних у неї доказів на спростування вказаних фактів. Сукупність досліджених судом доказів на обґрунтування вимог позивача, дає суду обґрунтовані підстави сумніватися у вчиненні позивачем [PERSON] дій, що відповідають її дійсному волевиявленню, спрямованих на отримання позики грошових коштів у значному для неї розмірі 11 000 доларів США, спрямованих на підписання нею письмового договору позики 12.06.2019 у с. Шацьк Волинської області на вказаних у договорі умовах, спрямованих на набуття нею цивільних обов`язків щодо повернення позики значної для неї суми грошових коштів в розмірі 11 000 доларів США, сплати відсотків за користування позикою (сім відсотків за кожен місяць), а також штрафу у розмірі 200% від суми позики, а саме 22 000 доларів США, у разі порушення нею строку повернення позики, і відповідно спрямованих на набуття позикодавцем [PERSON] статусу кредитора з правом вимоги до неї про повернення (стягнення) зазначених грошових коштів. Таким чином, на думку суду, не дотримано визначену ч. 3 ст. 203 ЦК України загальну вимогу, додержання якої є необхідним для чинності правочину, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Суд, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження вимог позивача, вважає, що на підставі наданих позивачем та досліджених судом доказів, у їх сукупності, очевидними є підстави обґрунтовано сумніватися у реальності (дійсності) зобов`язань [PERSON] за оспорюваним нею договором грошової позики. На думку суду, досліджені докази, у їх сукупності, спростовують дійсність позики, отже, спростовують презумпцію правомірності цього правочину, та дають підстави для висновку про обґрунтованість вимог позивача про відсутність її волевиявлення на підписання спірного договору позики та волевиявлення на отримання від відповідача у позику вказаної в договорі суми грошових коштів. Оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що укладення [PERSON] договору позики 12.06.2019 у с. Шацьк Волинської області та отримання від [PERSON] позики у розмірі 11 000 доларів США скоріше не мало місце, ніж мало місце. Таким чином позивач довела в суді, що оспорюваним договором позики, який вона просить визнати недійсним, порушено її майнові інтереси і лише визнанням вказаного договору позики недійсним майнові інтереси позивача буде захищено та відновлено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. На підставі статей 16, 203, 215, 626, 628, 638, 639, 1046, 1047, 1051 ЦК України,

Outcome: approved