Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Представник позивача Косатий Д.А., який діє в інтересах АТ «Таскомбанк», звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 8545473379 у розмірі 132 864,79 грн. та сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8545473379. Відповідно до умов договору позичальнику (відповідачу) надано кредит в сумі 86 614,81 грн. строком на 48 місяці зі сплатою 0,01 % від суми боргу за договором та щомісячні проценти - 2,49 % від суми кредиту. 18.06.2021 року право вимоги за кредитним договором відступлені АТ Таскомбанк на підставі договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. 24.03.2023 року відповідачу було надіслано повідомлення-вимогу щодо дострокової сплати заборгованості за кредитним договором, проте зазначена вимога відповідачем виконана не була. Станом на 18.04.2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 132 864, 79 грн.: 86 614,81 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 15,51 грн. - заборгованість по річним процентам; 46 234, 47 грн. - заборгованість по щомісячним процентам. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідача та/або позивач до суду не подавали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.06.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень та [PERSON] укладено кредитний договір № 8545473379, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 86 614,81 грн. строком на 48 місяців. Умовами договору передбачено сплату процентів у розмірі 2,49 % - щомісячні проценти та 0,01 % - річні проценти. Також сторони узгодили графік повернення кредиту щомісячними платежами. \~ \~ \~ \~18.06.2021 року право вимоги за кредитним договором відступлені АТ Таскомбанк на підставі договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Про що 17.06.2021 року було письмово повідомлено позичальнику, що підтверджується її підписом на повідомленні про відступлення прав вимог. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 18.04.2023 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 8545473379 від 17.06.2021 року становить 132 864, 79 грн.: 86 614,81 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 15,51 грн. - заборгованість по річним процентам; 46 234, 47 грн. - заборгованість по щомісячним процентам. Відповідно до ч. 1 ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, позичальник свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотках, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054\~ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525\~ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599\~ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 2 ст.\~1050\~Цивільного кодексу\~України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Проте Відповідач не надала доказів виконання зобов`язання за кредитним договором як перед Позивачем, так і перед первісним кредитором. За таких обставин, оскільки Відповідач належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконала, суд дійшов висновку про те, що Відповідачем були порушені права та законні інтереси Позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Таким чином, відповідна сума боргу за договором № 8545473379 від 17.06.2021 року в розмірі 132 864, 79 грн.: 86 614,81 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 15,51 грн. - заборгованість по річним процентам; 46 234, 47 грн. - заборгованість по щомісячним процентам, яка існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнута з Відповідача в судовому порядку. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved