Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її утримання кошти в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є матір`ю відповідача та через інвалідність ІІ групи, непрацездатність, потребує утримання. Вказує, що її єдиним доходом є пенсія по інвалідності, яка не забезпечує необхідного мінімуму проживання та їй ледь вистачає на харчування та лікування. Разом з нею проживає чоловік та син, відповідач по справі. Чоловік теж є пенсіонером та отримує пенсію по віку, проте її розмір є незначним, тому не має змоги фінансово допомогти. Зазначає, що вона має ще доньку, яка проживає в Польщі, де сама виховує і утримує двох дітей, відтак, не може їй фінансово допомагати. Таким чином, іншої близької людини, яка могла б підтримувати її матеріально, окрім сина, який є здоровим та працездатним, немає. Оскільки добровільно він матеріальну допомогу їй не надає, то вона змушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подавши письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позов повністю підтримує та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Комарницький Е.Г. у судове засідання не з`явилися, подавши через канцелярію суду заяву про визнання позовних вимог, вказавши, що погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн., а також просив розгляд справи проводити без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є сином позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.06.1985 року, долученої до матеріалів справи (а.с. 16). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи довічно та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копіями довідки МСЕК серії ІФ № 145846 від 24.01.2005 та пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 16.04.2014 (а.с. 13-15). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 22.11.2022 року вбачається, що [PERSON] проживає разом з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] , являється особою з інвалідністю другої групи та потребує догляду від сина (а.с. 17). Пенсійне посвідчення № [NUMBER] , видане на ім`я [PERSON] свідчить, що останній отримує пенсію по віку (а.с. 18). В матеріалах справи наявна заява дочки позивачки, [PERSON] , в якій вона відмовляється здійснювати догляд за своїми батьками, оскільки з ними проживає її брат, [PERSON] , а вона проживає в республіці Польща та самостійно виховує двох дітей (а.с. 19-20). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначає, що відповідач є працездатною особою та може надавати їй матеріальну допомогу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Встановлено, що позивачка по справі [PERSON] досягла пенсійного віку та є особою з інвалідністю другої групи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, крім пенсії, не отримує державних пільг, субсидій. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивачки. Приймаючи до уваги те, що позивачка [PERSON] є непрацездатною особою з інвалідністю другої групи, отримує пенсію по інвалідністі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання матері в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно. В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, ст.ст. 202, 205 СК України,

Outcome: approved