Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

12.07.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою про стягнення середнього заробітку, в якому просить: стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час незаконного відсторонення позивача від роботи за період з 25.01.2022 року по 23.02.2022 року з розрахунку 572,29 грн. за кожен день відсторонення у розмірі 12590,38 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. В обгрунтування позову зазначив, що з 01 вересня 2010 року позивач працює у відповідача на посаді викладача предмета «Захист України». У листопаді 2021 року відповідач почав вимагати на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також почав обмеження права працівника щодо повноцінної роботи. 08 листопада 2021 року позивачу було вручено Наказ № 62-к про відсторонення від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вважаючи наказ незаконним позивач звернувся до суду для захисту своїх конституційних прав, а саме скасування наказу та стягнення середньомісячного заробітку за час відсторонення. 24 січня 2022 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова задоволено позовну заяву частково, було визнано незаконним та скасовано наказ від 08.11.2021 року №62-к про відсторонення позивача, а також стягнуто з відповідача середній заробіток за період з 08.11.2021 року по 24.01.2022 року включно (по день винесення рішення суду) в сумі 31475,95 гривень. Відповідачем по справі було подано апеляційну скаргу, яка була задоволена частково. 28 березня 2023 року було змінено мотивувальну частину. В решті рішення суду першої інстанції було залишено без змін. 24 лютого 2022 року відповідач видав наказ про поновлення позивача на попередній посаді - викладача предмета «Захист України». Вважає, що перебував відстороненим з 08 листопада 2021 року по 24 лютого 2022 року. Відповідач по справі компенсував середньомісячний заробіток за той період, з 08.11.2021 року по 24.01.2023 року. Час відсторонення з 25.01.2022 року по 23.02.2022 року компенсувати відмовляється. Вважає відмову відповідача у виплаті середньомісячнього заробітоку за час незаконного відсторонення за період з 25.01.2022 року по 23.02.2022 року незаконним. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. 28.07.2023 року представник відповідача подав письмовий відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовної вимоги, в частині розміру недоплаченої заробітної плати а час відсторонення [PERSON] від рототи і визначити суму недоплаченої заробітної плати у розмірі 11445,80 грн. В обґрунтування, зазначив, що позивач був відсторонений від роботи з 08.11.2021 р. по 23.02.2022 р. включно. За цей період, згідно табелів робочого часу ліцею, було 75 робочих днів (листопад 2021 р. - 17 робочих днів, грудень 2021 р. - 22 робочих дня, січень 2022 р. - 19 робочих днів, лютий 2022 р. - 17 робочих днів). Середньоденний заробіток [PERSON] складає 572,29 гривень, тому заробітня плата вчителя [PERSON] за час відсторонення від роботи складає: 572,29 грн. х 75 роб. дн. = 42921,75 грн. На виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2022 р. позивачу було проплачено 31475,95 грн., залишилось проплатили: 42921,75-31475,95 = 11445,80 грн. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Позивач з 01.09.2011 працює в Чернігівському ліцеї з посиленою на посаді викладача предмету «Захист України». Наказом відповідача від 08.11.2021 №62-к позивача відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 до усунення причин, що зумовили відсторонення. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2022 року по справі № 750/14023/21 позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о.начальника Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою від 08 листопада 2021 року № 62-к про відсторонення [PERSON] від роботи без збереження заробітної плати з 08 листопада 2021 року. Стягнуто з Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою на користь [PERSON] середній заробіток за період з 08.11.2021 року по 24.01.2022 року включно в сумі 31475 грн. 95 грн. виплату вказаної суми провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави (а.с. 5-13). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.03.2023 апеляційну скаргу Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2022 року - змінено в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, виклавши мотиви у цій частині в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду - залишено без змін (а.с.14-27). Наказом Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою від 24.02.2022 року № 13-К допущено [PERSON] , вчителя предмета «Захист України», до виконання своїх посадових обовязків з 24.02.2022 року (а.с. 29). Листом Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Чернігівської обласної державної адміністрації від 20.06.2023 року №166 позивача повідомлено, що на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2022 року і Постанови Чернігівського апеляційного суду від 28.03.2023 року, 27.05.2023 року [PERSON] було перераховано заробітну плату за період з 08.11.202 року по 24.01.2022 року. Щодо заробітної плати за період з 25.01.2022 року по 23.02.2022 року в обох рішеннях судів нічого не прописано (а.с. 28). Стаття 1 Конституції України встановлює, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників (стаття 1). Частиною першою статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Абзацом 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Аналіз даного роз`яснення дає підстави для висновку, що у випадку незаконного відсторонення від роботи підлягає стягненню саме середній заробіток, а не заробітна плата, які є різними за своєю правовою природою. Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Пунктом 2 Порядку передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку). Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з матеріалів справи позивач був відсторонений від роботи з 08.11.2021 року по 23.02.2022 року. Згідно табелів робочого часу ліцею, за цей період було 75 робочих днів (листопад 2021 року - 17 робочих днів, грудень 2021 року - 19 робочих днів, лютий 2021 року - 17 робочих днів). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2022 року по справі № 750/14023/21, встановлено, що згідно з довідкою про доходи позивача від 11.11.2021 № 264, його заробітна плата за вересень 2021 року становить 12333,89 грн., за жовтень 2021 року становить 11702,22. Середньоденна заробітна плата - 572,29 грн (11702,22 грн + 12333,89 грн. / 42 робочих дні). Середній заробіток за час відсторонення від роботи (55 робочих дні (по день винесення рішення включно) складає 31475,95 грн (572,29 грн х 55 робочих дні), виплату якого належить провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави. Проте в рішенні суду помилково визначено кількість робочих днів за період з 08.11.2021 року по 24.01.2022 року вказано 55 днів, проте дійсною кількістю є 53 дні. Враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача становить 572,29 грн. та весь період відсторонення становить 75 робочих днів (з 08.11.2021 року по 23.02.2022 року), то середній заробіток позивача за час відсторонення становить 572,29 грн. х 75 роб. дн.= 42921,75 грн. На виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2022 року по справі № 750/14023/21 відповідачем було виплачено позивачу середній заробіток за період з 08.11.2021 року по 24.01.2022 року (55 днів) включно в сумі 31475 грн. 95 коп. Враховуючи вище викладене, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час відсторонення від роботи за період з 25.01.2022 року по 23.02.2022 року в розмірі 12590,38 грн. (572,29 грн х 22 робочих дні), виплату якого належить провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду та значенням справи для сторони. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved