Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілих, внаслідок злочину при ДТП із вини водія. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] близько 07.30 год., на 530 км+250 м а/д «Стрий-Тернопіль-Кіровоград», [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем «ДАФ-9560», д/н [NUMBER] , зневажаючи ПДР, рухаючись через с. Орадівка Христинівського району Черкаської області, грубо порушуючи ПДР, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість і дистанцію, внаслідок чого, не приймаючи заходів щодо зменшення швидкості і зупинки транспортного засобу, допустив зіткнення з а/м «ВАЗ 2109», д/н [NUMBER] , що рухався попереду, яким керував [PERSON] . Внаслідок ДТП, [PERSON] та його пасажирам: дружині [PERSON] та донці [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження, від яких вони загинули на місці. Відповідно до проведених експертиз, винним у даній ДТП було визнано водія [PERSON] . Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2021, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, на підставі ст.49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності. Цивільні позови потерпілих [PERSON] та [PERSON] були залишені без розгляду. Постановою слідчого від 22.11.2007, приватного підприємця [PERSON] у вказаній кримінальній справі було визнано цивільним відповідачем. В результаті вчинення даного злочину, позивачці [PERSON] завдана матеріальна шкода, в сумі 32283,17 грн., яка складається з витрат на поховання, в сумі 26683,17 грн.; виготовлення огорожі, ослонів та стола, в сумі 4500 грн. Також, за надання юридичних послуг нею було сплачено 1100 грн. Крім майнової шкоди, їй було завдано й моральної шкоди, яку вона оцінює у 300000 грн. і яка полягає у тому, що внаслідок вчинення злочину та втрати близьких їй людей, вона зазнала душевних страждань, й на даний час дуже страждає через душевну біль та переживає через цей випадок, внаслідок чого, у неї були та продовжуються сильні головні болі. Позивачка [PERSON] , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначила, що внаслідок ДТП, їй завдана матеріальна шкода, оскільки автомобіль, який належав її сину [PERSON] , отримав значні механічні пошкодження і відновленню не підлягає. Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи № 54 від 01.10.2007, вартість автомобіля складає 19972,75 грн. Також, за надання юридичних послуг нею було сплачено 200 грн. Крім майнової шкоди, їй було завдано й моральної шкоди, яку вона оцінює у 300000 грн. і яка полягає у тому, що внаслідок вчинення злочину та втрати близьких їй людей, вона зазнала душевних страждань, й на даний час дуже страждає через душевну біль та переживає через цей випадок, внаслідок чого, у неї були та продовжуються сильні головні болі. На момент здійснення ДТП, водій [PERSON] , керував вантажним автомобілем «ДАФ-9560», д/н [NUMBER] , що належить приватному підприємцю [PERSON] , з яким останній перебував у трудових відносинах, а тому позивачі вважають, що відшкодувати завдану їм шкоду має саме [PERSON] . Ухвалою від 14.07.2023 було відкрито провадження у даній справі та призначено проведення підготовчого засідання на 08.08.2023 на 10.30 год. 08.08.2023 в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, підготовче засідання було відкладено на 28.08.2023 на 11.00 год. 28.08.2023 в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, підготовче засідання було відкладено на 14.09.2023 на 09.45 год. Ухвалою суду від 14.09.2023 було закрито підготовче провадження у даній справі, справу призначено до судового розгляду по суті, суддею одноособово за правилами загального позовного провадження на 29.09.2023 на 11.30 год. 21.08.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача - адвоката Цепляєва С.В., у якому останній, заперечуючи проти позову, зазначив, що на момент ДТП, яка мала місце 15.08.2007, відповідач [PERSON] не був власником транспортного засобу «ДАФ-9560», д/н [NUMBER] , оскільки у період з 29.12.2003 по 15.01.2008, вказаний автомобіль перебував у власності [PERSON] , що також підтверджується й договором застави т/з від 22.07.2007, де власником транспортного засобу «ДАФ-9560», д/н [NUMBER] , зазначено [PERSON] . Свідоцтво про реєстрацію т/з, на яке посилаються позивачі, 15.01.2004 було видане для поїздки за кордон. Підставою для проведення даної операції було доручення від 12.01.2004, на підставі якого було видане свідоцтво [NUMBER] на гр. [PERSON] . Також зауважив, що позивачами до позову не додано жодних доказів того, що водій [PERSON] перебував у трудових відносинах із [PERSON] або приватним підприємцем - [PERSON] . Таким чином, вважав, що [PERSON] є неналежним відповідачем у цій справі, а належним відповідачем у даному процесі буде [PERSON] якого було притягнуто до кримінальної відповідальності і справа відносно якого була закрита, на підставі ст.49 КК України. З врахуванням наведеного, з посиланням на правову позицію ВСУ від 17.04.2018 № 523/9076/16-ц, просив відмовити у задоволенні позову. 29.09.2023 в судовому засіданні судом було відмовлено в задоволенні клопотання позивачів, що містилось в позовній заяві, про витребування з Уманського міськрайонного суду Черкаської області кримінальної справи № 705/3869/13-к, оскільки позивачами не доведено, що ними, як учасниками даного кримінального провадження, неможливо отримати та самостійно надати суду копії матеріалів з цієї кримінальної справи, обсяг якої, згідно пояснень представника відповідача, складає 15 томів. Позивачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, однак направили до суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Відповіді на відзив не надали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що матеріалах справи є повідомлення «Укрпошти» про вручення йому судової повістки, причини неявки суду не відомі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що матеріалах справи є повідомлення «Укрпошти» про вручення йому судової повістки, причини неявки суду не відомі. Письмових пояснень до суду не надав. Представник відповідача - адвокат Цепляєв С.В. в судовому засіданні позовні вимоги позивачів не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, з підстав, викладених у відзиві. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, заяви позивачів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] близько 07.30 год. на 530 км+250 м а/д «Стрий-Тернопіль-Кіровоград» [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем «ДАФ-9560», д/н [NUMBER] , зневажаючи ПДР, рухаючись через с. Орадівка Христинівського району Черкаської області, грубо порушуючи ПДР, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість і дистанцію, внаслідок чого, не приймаючи заходів щодо зменшення швидкості і зупинки транспортного засобу, допустив зіткнення з а/м «ВАЗ 2109», д/н [NUMBER] , що рухався попереду, яким керував [PERSON] . Внаслідок ДТП, [PERSON] та його пасажирам: дружині [PERSON] та донці [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження, від яких вони загинули на місці. Відповідно до проведених експертиз, винним у даній ДТП було визнано водія [PERSON] . Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2021, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, на підставі ст.49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності. Цивільні позови потерпілих [PERSON] та [PERSON] були залишені без розгляду. Постановою слідчого від 22.11.2007, копія якої додана до позову, ПП " [PERSON] " у вказаній кримінальній справі визнано цивільним відповідачем, а представником цивільного відповідача визнано [PERSON] . Позивачі, посилаючись на вимоги ст.ст.1172,1187,1200,1201 ЦК України, звернулися до суду з позовом про відшкодування матеріальної моральної шкоди, а оскільки на момент здійснення ДТП, водій [PERSON] керував вантажним автомобілем «ДАФ-9560», д/н [NUMBER] , що належить приватному підприємцю [PERSON] , з яким останній перебував у трудових відносинах, вважають, що завдану їм шкоду має відшкодувати саме [PERSON] . Згідно статей 2,4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту порушеного права визначені ст.16 ЦК України. Одним із способів захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу. Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Порядок відшкодування шкоди регламентовано положеннями ст.1202 ЦК України. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Судом встановлено, що на момент вчинення ДТП, відповідач [PERSON] не був власником транспортного засобу «ДАФ-9560», д/н [NUMBER] , оскільки у період з 29.12.2003 по 15.01.2008, вказаний автомобіль перебував у власності іншої особи - [PERSON] , що також підтверджується й договором застави т/з від 22.07.2007, де власником транспортного засобу «ДАФ-9560», д/н [NUMBER] зазначено [PERSON] . Свідоцтво про реєстрацію т/з, на яке посилаються позивачі, 15.01.2004 було видане для поїздки за кордон, а підставою для проведення даної операції було доручення від 12.01.2004, на підставі якого було видане свідоцтво [NUMBER] на гр. [PERSON] . Жодних доказів, які б підтверджували, що водій [PERSON] , на час вчинення вищевказаної ДТП, перебував у трудових відносинах саме з відповідачем [PERSON] - позивачами до позову не додано та в судовому засіданні не здобуто. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки на момент ДТП він не був власником транспортного засобу, докази трудових відносин між ним і водієм [PERSON] на момент ДТП - відсутні, а отже, позивачами не доведено, що він є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки і несе обов`язок з відшкодування шкоди. В свою чергу, суд звертає увагу на те, що згідно ч.ч.1,2 ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тобто, заміна неналежного відповідача у справі здійснюється на підставі ухвали суду виключно за клопотанням позивача у справі. Однак, позивачі таким процесуальним правом не скористалися і клопотання про заміну відповідача не подали. Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав задоволення позову, в зв`язку з чим позивачам необхідно відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору і позивачам відмовлено у задоволенні позову, то, в силу ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed