Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача - адвокат Андрусенко І.Я., звернувшись до суду з позовом в інтересах [PERSON] просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а саме на: - житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 60,4 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м., Стодола «Б», Стайня «В», Огорожа №1, Ворота №2. Вимоги представника позивача мотивовані тим, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказану спадщину прийняла дочка спадкодавця - [PERSON] , оскільки відноситься до спадкоємців за законом першої черги і вступила у фактичне управління спадковим майном після смерті своєї матері. Окрім того, спадкодавцем був складений заповіт на ім`я позивача. Однак після звернення [PERSON] до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями. Окрім того, нотаріусом встановлено, що існують розбіжності в актових записах, які унеможливлюють встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, а саме у свідоцтві про смерть мати позивача записана як [PERSON] а у свідоцтві про народження позивача як [PERSON] . В зв`язку з наведеним, представник позивача в позовній заяві також просить встановити факт родинних відносин того, що позивач по справі, [PERSON] , є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис про смерть якої складено Чехівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області від 22.01.2003 року за №2. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 10.05.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. ІІІ. Позиції сторін. У зв`язку з виникненням труднощів для реалізації подальших прав позивача для оформлення документів щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , представник позивача просить визнати за позивачем право власності на вищевказане спадкове майно, а також встановити факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте представник позивача в позовній заяві просить розглянути дану справу без його участі та без участі позивача. Відповідач - представник Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, суду подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що з обставинами викладеними в позові погоджується та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке. [INFO] в с.Чехів Монастириського району Тернопільської області у віці 69 років померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 22.01.2003 року. Ще за життя померлій належав: - житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 60,4 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м., Стодола «Б», Стайня «В», Огорожа №1, Ворота №2, що підтверджується копією погосподарської книги с.Чехів за 1990-1995 роки, згідно якої вбачається, що головою господарства була [PERSON] , зо. [INFO] . Станом на 15.04.1991 рік у вказаному будинку також проживали: дочка [PERSON] , 1960 року народження, онук [PERSON] , 1982 року народження та онук [PERSON] , 1983 року народження. [PERSON] , колишній зять голови сім`ї та колишній чоловік позивача, що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00022451308 сформованого 26.03.2019 року, з 1988 року у даному будинку не проживає в зв`язку з розірванням шлюбу з позивачем (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого повторно 27.06.1990 року). Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не відносився до колгоспного двору, оскільки ні голова сім`ї ні члени сім`ї не були членами колгоспу та не брали участі у суспільному виробництві колгоспу, не вели спільного підсобного господарства, а мав статус робітничий та належав особисто [PERSON] , що підтверджується записами у погосподарській книзі (а.с.26). З матеріалів справи встановлено, що на вищевказане спадкове майно претендує [PERSON] , як спадкоємець за законом та дочка спадкодавця і особа, яка на день смерті спадкодавця проживала разом з ним. У той же час, постановою нотаріуса Монастириської нотаріальної контори від 04.05.2023 року №94/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Крім того нотаріусом встановлено, що існують розбіжності в актових записах, які унеможливлюють встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, а саме у свідоцтві про смерть мати позивача записана як [PERSON] , а у свідоцтві про народження позивача як [PERSON] . Родинні відносини між [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON] підтверджуються: -свідоцтвом про смерть де мама позивача записана як [PERSON] , яка померла [INFO] ; -даними вказаними в копії паспорта серії [NUMBER] , який видано 16.11.1998 року, де позивач записана як [PERSON] (а.с.9); -даними вказаними в копії паспорта № [NUMBER] , який видано 17.01.2023 року, де позивач записана як [PERSON] , РНОКПП (ідентифікаційний код) - [NUMBER] (а.с.6); -даними вказаними в копії картці платника податків, який видано на ім`я [PERSON] , де її РНОКПП (ідентифікаційний код) - [NUMBER] ; -копією свідоцтва про народження позивача де вона записана як [PERSON] і її батьками зазначено [PERSON] - батько позивача та [PERSON] - мати позивача (а.с.11); -копією заповіту від 17.01.2003 з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка мешкає в с.Чехів, належний житловий будинок та інше майно, яке вона заповіла [PERSON] (а.с.13); -копією погосподарської книги с.Чехів за 1990-1995 роки, згідно якої вбачається що головою господарства була [PERSON] , [INFO] і з якою також проживала дочка - [PERSON] (а.с.26). Зазначена дата народження спадкодавця співпадає із датою народження [PERSON] , яка зазначена у заповіті. -копією довідки яка видана Чехівською сільською радою 28.11.2003 року №432, з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одна і та сама особа та є матір`ю [PERSON] (а.с.18). З аналізу вищевказаних правовстановлюючих документів судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одна і та ж сама особа, а тому перебувала в родинних відносинах з позивачем, а саме є мамою [PERSON] . Факт фактичного прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] яка померла [INFO] підтверджується: -довідкою виданою виконкомом Чехівської сільської ради від 27.11.2020 року №230 (а.с.16). З повідомлення нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори від 24.05.2023 року №114/01-16 встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно даних Спадкового реєстру спадкова справа не заводилась. V. Джерела права й акти їх застосування. Даючи оцінку спірним правовідносинам суд, виходить із такого. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення родинних відносин суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно позивачу для прийняття спадщини, оскільки вона претендує на спадкове майно після смерті [PERSON] . Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до роз`яснень, викладених в інформаційному листі Верховного Суду України від 19.06.2013 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в графі «Встановлення факту родинних відносин між фізичними особами» факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК в старій редакції) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, факт, що просить встановити позивач має юридичне значення. Судом виявлено, що встановлення підвідомчого суду факту пов`язане з вирішенням спору про право. Факт родинних відносин спадкоємця з спадкодавцем на час відкриття спадщини доведено доказами які знаходяться в матеріалах справи. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] то заявлені вимоги про встановлення родинних відносин в даній частині підлягають задоволенню. Даючи оцінку спірним правовідносинам щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно суд, виходить із такого. Приписами ст. 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України). Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як судом встановлено, спадщина відкрилася в зв`язку зі смертю [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до роз`яснень Пленуму ВСУ постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1963), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Статтею 529 ЦК України (1963 року) встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном так як на час смерті спадкодавця проживала разом з нею. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується відмовою нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] (Постанова №94/02-31 від 04.05.2023 року). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , був побудований в 1976 році. Згідно п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач [PERSON] має право на прийняття спадщини за законом у вигляді житлового будинку. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. При цьому в положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Беручи до уваги вищевказані факти щодо спадкування спадкового майна в поєднанні з процесуальними нормами законодавства, а також враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці (крім позивача) заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали, про що свідчить повідомлення нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори від 24.05.2023 року №114/01-16, і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред`явлено, а позивач фактично прийняла спадщину, суд дійшов висновку, що [PERSON] є спадкоємцем за законом спадкового майна, яке належало [PERSON] . В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved