Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

20.03.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором позики від 20.03.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. та зареєстрований в реєстрі № 323, у розмірі 1 133 626 грн. 60 коп., та штраф у розмірі 113 362 грн. 66 коп.; в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за Договором позики від 20.03.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. та зареєстрований в реєстрі № 323, звернути стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , в межах заборгованості за Договором позики від 20.03.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. та зареєстрований в реєстрі № 323, у розмірі 1 133 626 грн. 60 коп., та штраф у розмірі 113 362 грн. 66 коп. Звернення стягнення провести шляхом реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги в порядку виконавчого провадження за місцем знаходження предмета іпотеки, визначивши початкову ціну предмета іпотеки 837000 грн. 00 коп. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між [PERSON] (надалі - Позикодавець/або Позивач) та [PERSON] (надалі - Позичальник/або Відповідач) був укладений договір позики від 20.03.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. та зареєстрований в реєстрі за №323 (далі за текстом - Договір позики). Відповідно до умов пункту 1 Договору позики, Позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 837 000 грн., що в еквіваленті становить 31000 доларів США (далі за текстом - Позика), а Позичальник зобов`язувався повернути зазначену суму позики в обумовлений цим договором строк. Пунктом 2 Договору позики сторони передбачили, що повернення суми позики буде здійснюватися Позичальником не пізніше 20.03.2020 року включно, що на момент такого повернення повинно становити суму, в розмірі не меншому ніж зазначений еквівалент в доларах США, в перерахунку за курсом НБУ на момент такого повернення. Пунктом 8 Договору позики встановлено, що за несвоєчасне повернення позики, Позичальник сплачує на користь Позикодавця штраф у розмірі 10% від суми своєчасно не повернутого грошового зобов`язання, а також пеню у розмірі 0,5% від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день такої прострочки. З метою забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Договором позики, між Позичальником та Позикодавцем був укладений Іпотечний договір від 20.03.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. за реєстровим №326 (надалі-Іпотечний договір), відповідно до п. 1 якого Позичальник (Іпотекодавець) передав в іпотеку Позикодавцю (Іпотекодержателю) трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (далі - Предмет іпотеки). Абзацом 5 пункту 1 Договору іпотеки, сторони домовилися, що вартість іпотеки складає 837000 грн. Пунктом 8 Договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при прострочені Іпотекодавцем сплати боргу більше ніж на п`ять днів за Договором позики, в забезпечення якого укладався цей договір. За рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення в повному обсязі згідно зі ст. 7 Закону України «Про іпотеку», включаючи сплату усіх процентів, відшкодування збитків завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрат, пов`язаних з продажем предмета іпотеки. В порушення умов пункту 2 Договору позики Позичальником сума позики повернута не була. Таким чином, станом на момент складання позову загальна заборгованість Позичальника перед Позикодавцем за Договором позики складає суму, що в еквіваленті становить 31000 доларів США. Станом на 19.03.2023 року, офіційний курс долара по відношенню до гривні за даними Національного банку України, розміщеного за посиланням (https://minfin.com.ua/ua/currency/nbu/), становить 36,5686грн./1долСША. Отже, сума позики, що підлягає поверненню, Позичальником на користь Позикодавця за Договором позики, становить 1 133 626грн.60коп. (31 000дол.США Х 36,5686грн.). З огляду на ту обставину, що Позичальником не повернута позика в строки, передбачені пунктом 2 Договору позики, Позичальник додатково має сплатити на користь Позикодавця, штраф передбачений п. 8 Договору позики, за наступним розрахунком: - Штраф у розмірі, 113 362грн. 66коп. (1 133 626грн.60коп. США. Х 10%) - за несвоєчасне повернення позики згідно з п. 8 Договору позики - у розмірі 10 % (відсотків) від суми своєчасно не повернутого грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, Іпортекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п. 8 Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки Позикодавець (Іпотекодержатель) має право задовольнити свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення в повному обсязі згідно зі ст. 7 Закону України «Про іпотеку», включаючи сплату усіх процентів, відшкодування збитків завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрат пов`язаних з продажем предмета іпотеки. Також, згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право Іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону (а.с.1-8). Ухвалою суду від 24.03.2023 року відкрито провадження по справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Костиря Г.А. підтримав позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилася, причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 20 березня 2019 року між позивачем у якості позикодавця та [PERSON] був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. та зареєстрований в реєстрі за №323 (далі - Договір позики). Відповідно до умов пункту 1 Договору позики, Позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 837 000 грн., що в еквіваленті становить 31000 доларів США (далі - Позика), а Позичальник зобов`язувався повернути зазначену суму позики в обумовлений цим договором строк. Пунктом 2 Договору позики сторони передбачили, що повернення суми позики буде здійснюватися Позичальником не пізніше 20.03.2020 року включно, що на момент такого повернення повинно становити суму, в розмірі не меншому ніж зазначений еквівалент в доларах США, в перерахунку за курсом НБУ на момент такого повернення. Пунктом 8 Договору позики встановлено, що за несвоєчасне повернення позики, Позичальник сплачує на користь Позикодавця штраф у розмірі 10% від суми своєчасно не повернутого грошового зобов`язання, а також пеню у розмірі 0,5% від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день такої прострочки. З метою забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Договором позики, між Позичальником та Позикодавцем був укладений іпотечний договір від 20.03.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. за реєстровим №326 (надалі-Іпотечний договір), відповідно до п. 1 якого Позичальник (Іпотекодавець) передав в іпотеку Позикодавцю (Іпотекодержателю) трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (далі по тексту - Предмет іпотеки). Згідно з абз. 5 пункту 1 Іпотечного договору, сторони домовилися, що вартість іпотеки складає 837000грн. Пунктом 8 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при прострочені Іпотекодавцем сплати боргу більше ніж на п`ять днів за Договором позики в забезпечення якого укладався цей договір. За рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення в повному обсязі згідно зі ст. 7 Закону України «Про іпотеку», включаючи сплату усіх процентів, відшкодування збитків завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрат, пов`язаних з продажем предмета іпотеки. В порушення умов пункту 2 Договору позики Позичальником сума позики повернута не була. Таким чином, станом на момент звернення до суду загальна заборгованість Позичальника перед Позикодавцем за Договором позики складає суму, що в еквіваленті становить 3100 0доларів США. Станом на 19.03.2023 року, офіційний курс долара по відношенню до гривні за даними Національного банку України, становить 36,5686грн./1долСША. Отже, сума позики, що підлягає поверненню, Позичальником на користь Позикодавця за Договором позики, становить 1133626грн.60коп. (31 000дол.США Х 36,5686грн.). Враховуючи, що Позичальником не повернута позика в строки, передбачені пунктом 2 Договору позики, Позичальник додатково має сплатити на користь Позикодавця, штраф передбачений п. 8 Договору позики, за наступним розрахунком: - Штраф у розмірі, 113362грн. 66коп. (1 133 626грн.60коп. США. Х 10%) - за несвоєчасне повернення позики згідно з п. 8 Договору позики - у розмірі 10 % (відсотків) від суми своєчасно не повернутого грошового зобов`язання. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на часвиконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулюванняна підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2)право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). У пунктах 11-13 Іпотечного договору від 20 березня 2019 року, сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, як вважає суд, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Зазначений правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц,провадження №14-112цс19. Між позивачем та відповідачем у забезпечення виконання останнім умов кредитного договору був укладений іпотечний договір, у якому сторони погодили іпотечне застереження, а саме визначили у договорі іпотеки обидва передбачені частиною третьою статті 36 Закону способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем (пункт 11 п.п. а Іпотечного договору); звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі (пункт 11 п.п. б Іпотечного договору). У своїх позовних вимогах позивач просив суд ухвалити рішення, яким для задоволення вимог позивача до відповідача згідно з договором позики у певній сумі звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві з визначеною початковою вартістю предмета іпотеки; надати позивачеві всі повноваження продавця, необхідні для здійснення продажу предмета іпотеки. Пунктом 11 Іпотечного договору іпотеки від 20.03.2019 року встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки; продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (статті 16 ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Відповідно до вимог ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. У частині 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя. З огляду на зазначене, Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Судом встановлено, що сторонами погоджено іпотечне застереження, а саме сторони визначили у договорі іпотеки обидва передбачені частиною третьою статті 36 Закону способи задоволення вимог іпотекодержателя. Будь-які відомості щодо застосування позивачем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, встановленого договором іпотеки, позивачем в ході судового розгляду не надано, як і не надано жодних доказів щодо направлення банком відповідачам будь-яких вимог з приводу початку процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону. При цьому, процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Згідно з частиною першою статті 35 Закону, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону). Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові. Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті). Згідно з вимогами ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: partial