Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про захист прав споживача та визнання недійсним договору факторингу №06082019 від 06.08.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» в частині передачі прав щодо кредитних договорів №CNL-010/028/2007 від 16.04.2007, №ML-010/158/2008 від 10.01.2008, договорів іпотеки №PCNL-010/028/2007 від 18.04.2007, №PML-010/158/2008 від 10.01.2008, з моменту його укладення. Позов обґрунтовано тим, що 16.04.2007 між матір`ю позивача - [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «Житомирське» м. Житомир укладено кредитний договір №CNL-010/028/2007, за яким надано кредит у розмірі 137500 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 4,49% річних за користування кредитними коштами та на умовах повернення у строк до 16.04.2024. Згідно п.2.2 частини першої договору цільове використання кредиту - на споживчі цілі. 18.04.2007 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», в особі регіонального відділення «Житомирське» укладено договір іпотеки №PCNL -010/028/2007, згідно з яким предметом іпотеки є житловий будинок та земельна ділянка площею 220 кв. м по [ADDRESS] . 10.01.2008 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «Житомирське» м. Житомир укладено кредитний договір №ML-010/158/2008, за яким надано кредит у розмірі 15780 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 5,99% річних за користування кредитними коштами та на умовах повернення у строки до 10.01.2023. Згідно п.2.2 частини першої договору цільове використання кредиту - на споживчі цілі. Відповідно до п.5 частини першої договору, укладається договір поруки, за яким поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання позичальником своїх боргових зобов`язань. 10.01.2008 між позивачем та банком укладеного договір поруки. 10.01.2008 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», в особі регіонального відділення «Житомирське» укладено договір іпотеки №PML-010/158/2008, згідно з яким предметом іпотеки є житловий будинок та земельна ділянка площею 220 кв. м по [ADDRESS] . 27.01.2012 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким, згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю між цими сторонами №б/н від 27.01.2012, останнім передано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги, в т.ч. за вищевказаними кредитними договорами та договорами іпотеки. 06.08.2019 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір факторингу №06082019, за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передало ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» право вимоги, в т.ч. за вищевказаними кредитними договорами та договорами іпотеки. В жовтні 2020 року матір позивача [PERSON] померла. Після смерті матері позивач прийняв спадщину та є її правонаступником. Позивач вважає, що договір факторингу має бути визнаний частково недійсним. Вказує, що для надання фінансових послуг фактор повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Ведення діяльності з надання послуг фартингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. Отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не могло набути право вимоги за вищевказаними валютними кредитними договорами, а також передати це право іншим. Також позивач вважає, що умови кредитних договорів є несправедливими, а договір факторингу було укладено з метою приховання порушення вимог законодавства України щодо захисту прав споживачів. Позивач у позові посилається і на те, що згідно з відповіддю Національного банку України від 07.04.2021, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ліцензії на здійснення валютних операцій не видавались, а тому з 2007 року по 2019 рік були відсутні. Правочин, вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 02.01.2023 від представника відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до суду надійшов відзив на позов, у якому вказано, що позивач у позові просить визнати недійсним договір акторингу №06082019 від 06.08.2019, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» в частині передачі прав щодо кредитних договорів №CNL-010/028/2007 від 16.04.2007, №ML-010/158/2008 від 10.01.2008, договорів іпотеки №PCNL-010/028/2007 від 18.04.2007, №PML-010/158/2008 від 10.01.2008. Однак, за договором факторингу №06082019 від 06.08.2019 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передало ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» право грошової вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» прийняло право грошової вимоги та стало кредитором лише за кредитним договором №CNL/010/028/2007 від 16.04.2007, укладеним з [PERSON] , та за договорі поруки № SRCNL-010/028/2007 від 16.04.2007, укладеним із [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» є новим кредитором за кредитним договором №CNL/010/028/2007 від 16.04.2007 та за договором поруки №SRCNL-010/028/2007 від 16.04.2007. Також, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на постанову Житомирського апеляційного суду від 08.02.2021 справі №278/2355/16-ц та зазначає про необхідність отримання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» для ведення діяльності з надання послуг факторингу ліцензії на вчинення операції з валютними цінностями. Представник відповідача вказує, що у справі №278/2355/16-ц є постанова Верховного Суду від 26.04.2022, якою касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково, а саме: постанову Житомирського апеляційного суду від 08.02.2021 скасовано, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16.10.2020 залишено в силі. У справі №278/2355/16-ц Верховним Судом зроблено висновок, що укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір факторингу не містить ознак валютної операції, сторонами вказаного договору не використовувалась іноземна валюта, як засіб платежу, а ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» є фінансовою компанією та має право здійснювати фінансові послуги, зокрема надавати послуги факторингу без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства. У відзиві вказано, що позовна заява не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, оскільки предмет позову один, а підстава позову стосується зовсім інших обставин, а саме про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не набуло право вимоги від АТ «ОТП Банк» за кредитними договорами №CLN-010/028/2007 від 16.04.2007, №ML-010/158/2008 від 10.01.2008. Позивач просить визнати недійсним договір факторингу №06082019 від 06.08.2019, але не наводить жодної підстави недійсності цього правочину, натомість посилається на обставини, які не мають відношення до предмета спору. Представник відповідача вказує, що при укладенні договір факторингу №06082019 від 06.08.2019 дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, тому підстави для задоволення позову відсутні. 17.01.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, яка протокольною ухвалою суду від 24.04.2023 залишена без розгляду. 02.06.2023 від представника відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Філіпчук Н.М. до суду надійшло пояснення, у якому вказано, що у рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 16.06.2015 у справі №295/15733/14-ц, яке набрало законної сили 07.08.2015, судом досліджено правомірність відстунлення права вимоги за кредитними договорами CNL-010/028/2007 від 16.04.2007, №МL-010/158/2008 від 10.01.2008 від АТ ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». На момент укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.01.2012, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи №241 від 03.12.2009, на підставі якого факторингова компанія мала право здійснювати такий вид фінансових послуг, як надання факторингу, без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства України, що зазначено в Додатку до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи. Таким чином, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.06.2015 у справі №295/15733/14-ц вже були встановлені обставини щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Згідно з довідками від 30.05.2023, заборгованість за кредитним договором №ML-010/158/2008 від 10.01.2008 в розмірі 229 583,88 грн була погашена. А заборгованість за кредитним договором №СLN-010/028/2007 від 16.04.2007 була погашена частково, в розмірі 538 016,00 грн. Залишок заборгованості за кредитом в розмірі 1 436 212,00 грн та 20 000,00 грн пені було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», згідно з договором факторингу №06082019 від 06.08.2019 та витягу з реєстру боржників з відомостями щодо [PERSON] . Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Філіпчук Н.М. у судовому засіданні за її участі проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснила, що у спірному договорі факторингу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є клієнтом. Клієнтом у договірі факторингу може бути юридична особа, яка не має статусу фінансової установи, вимога щодо наявності статусу фінансової установи ставиться до фактора, а не до клієнта. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06.08.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу №06082019 від 06.08.2019, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передало ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» право грошової вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором №CNL/010/028/2007 від 16.04.2007, укладеним з [PERSON] , та за договором поруки №SRCNL-010/028/2007 від 16.04.2007, укладеним із [PERSON] , на суму 1 436 212,00 грн - заборгованість за кредитом в розмірі, та 20 000,00 грн - пеня (а.с. 32-40, 125-130). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.10.2020 (а.с. 41). Зі змісту довідки приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. №310/02-14 від 13.05.2021 вбачається, що відповідно до даних спадкової справи №122/2020, заведеної до майна померлої [PERSON] , спадкоємцями за законом в частці є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 42). Згідно зі\~статтею 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статей\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07.12.2000 №2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів. У\~статті 350 Господарського кодексу України\~(далі -\~ГК України) факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони. У\~статті 1077 ЦК України\~зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Таким чином, у\~ЦК України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. З аналізу\~статей 512-518 ЦК України\~можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до\~статті 2 цього Кодексу\~учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Разом з тим із частини першої\~статті 1077 ЦК України,\~статті 350 ГК України\~та частини п`ятої\~статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга\~статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя\~статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. У\~статті 350 ГК України\~зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1\~статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~(далі - Закон № 2664-III), норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених\~законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій\~статті 7 Закону\~зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до\~закону\~надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги.\~ЦК України\~передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги) (стаття 1078 ЦК України). Згідно з пунктом 5 частини першої\~статті 1 Закону № 2664-III\~фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За змістом пункту 11 частини першої\~статті 4 Закону №2664-III\~факторинг є фінансовою послугою. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя\~статті 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою\~статті 1084 ЦК України\~якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої\~статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у\~статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Аналогічні за змістом висновки наведені у постанові Верховного Суду №752/10304/20 від 23.11.2021. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що станом на момент укладення договору факторингу, зобов`язання за кредитним договором №CNL/010/028/2007 від 16.04.2007 належним чином не виконані, сума заборгованості в повному обсязі сплачена не була. За загальним правилом, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Таким чином, право вимоги за кредитним договором, укладеним із [PERSON] , та за договором поруки, укладеним із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» на підставі договору факторингу, зі змісту якого вбачається, що у ньому встановлено всі істотні умови для таких видів договорів, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписуючи оспорюваний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договорів на зазначених у них умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Належних та допустимих доказів того, що ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та/або ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в момент підписання договору факторингу не було додержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять, та стороною позивача не доведено. Враховуючи те, що відповідачами під час укладання договору факторингу були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, суд вважає, що правових підстав для визнання в судовому порядку недійсними даного договору немає. Доводи позовної заяви, що оспорюваний правочин був укладений ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за межами правоздатності вказаної юридичної особи, за відсутності свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне. Закон України\~«Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є наданим фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно із п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг України» (клієнт) є зареєстрованою у встановленому законом юридичною особою, яка в праві здійснювати, зокрема, діяльність зі стягування платежів і бюро кредитних історій (основна), без отримання відповідно ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, що в даному випадку і є надання факторингу. Крім того, відповідач ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (фактор), згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є зареєстрованою у встановленому законом юридичною особою, яка в праві здійснювати діяльність, зокрема, пов`язаною із наданням інших фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення. З огляду на викладене, на думку суду, ТОВ «ОТП Факторинг України» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» вправі здійснювати факторингові операції, та закон в цьому праві останніх не обмежує, а відтак доводи позову в цій частині судом до уваги не приймаються. Суд також не може прийняти доводи позову про те, що кредитний договір, право вимоги за яким відступлено за спірним договором факторингу, не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Тому позивач як споживач кредитних послуг мав право відповідно до цього Закону оскаржувати дійсність умов саме кредитного договору, а не відступлення права вимоги. Належних та допустимих доказів того, що під час переходу від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» прав кредитора у зобов`язанні, будь-яким чином збільшився та/або змінився обсяг зобов`язань за кредитним договором, матеріали справи не містять. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що від визнання у судовому порядку недійсними договору факторингу залежить подальша можливість законної реалізації обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитним договорам. За наведених обставин, суд вважає, що під час укладення договору факторингу відповідачами не було порушено прав та обов`язків позивача у даній справі. Інші доводи та обґрунтування позову не дають підстав для висновку про те, що оскаржуваний договір укладений без додержання норм матеріального права. На підставі вищевикладеного, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів невідповідності оспорюваного договору факторингу установленим\~статтею 203 ЦК України\~загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а під час укладання оспорюваного правочину між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «УкрфінансГруп» були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення договору, який не може бути визнаний недійсним із підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідно до ст. 141 ЦК України, судові витрати у даній справі відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed