Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те,що 20 лютого 2020року позивач .надала [PERSON] у строкову позику грошові кошти в розмірі 15000доларів США. Факт передачі та отримання відповідачем у строкову позику грошових коштів повністю підтверджується складеною власноруч відповідачем розпискою, в якій зазначено,що відповідач підтвердив факт отримання від [PERSON] у борг грошових коштів в сумі 15000 доларів США, та взяв на себе зобов"язання повернути вказану суму в повному обсязі до 31 серпня 2020року. На зазначену дату борг відповідач не повернув. Таким чином, відповідач свої зобов"язання не виконав, а тому позивач просить стягнути з боржника суму заборгованості за договором позики та відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми за прострочення виконання грошового зобов"язання. До початку розгляду справи по суті позивач зменшив позовні вимоги, так як боржник частково повернув кошти в рахунок відшкодування заборгованості. Так, розмір заборгованості за договором позики на теперешній час складає 9000 доларів США. Розмір 3% річних, нарахований за період з 01 вересня 2020р. по 15 березня 2023р. позивач залишає без змін, який складає 1141.64 доларів США. Загальний розмір заборгованості становить 10141.64 доларів США, що еквівалентно 370 865.58 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідапча судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 5902.77 грн. за подачу до суду позовної заяви та 536.80 грн. за заяву про забезпечення позову та витрати за надання правничої допомоги в сумі 54852.90 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилася. Представник позивача- адвокат Голубенко Д.К. надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Зменшені позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав суду заява про розгляд справи у його відсутність, зменшені позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання учасників провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що 20.02.2020року, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 15 000 доларів США та зобов"язався повернути борг до 31.08.2020року, що підтверджується копією розписки, написаною власноруч [PERSON] 20.02.2020р., про що свідчать підписи його та [PERSON] .. Позивач свої зобов`язання за договором позики виконала, надавши відповідачу грошові кошти в сумі 15 000 доларів США . Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов"язання в строк, зазначений в розписці, не виконав. Однак, станом на 25.05.2023р. [PERSON] повернув [PERSON] в рахунок повернення боргу за договором позики грошові кошти в розмірів 6000 доларів США, про що свідчить розписка від 25.05.2023р., підписана [PERSON] та [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . В даній розписці [PERSON] погоджується, що після повернення частини грошових коштів, загальний розмір заборгованості з урахуванням понесених позивачем судових витрат та нарахованих 3% річних за прострочення грошового зобов"язання, складає 11641 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15. За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. В даному конкретному випадку договір позики від 20.02.2020року - борговий документ, укладений між позивачем та відповідачем на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у позивача , свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. Даний договір у формі розписки містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дату повернення коштів та особистим підписом позичальника. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач довів суду про укладення договору позики, шляхом складання розписки, і не виконання боржником умов договору позики в обумовлені строки. Відповідач не спростував докази, заявлені позивачем, а погодився в письмовій заяві про наявність заборгованості за договором позики та її розміром.. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частинами першою та другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Оскільки відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язаний сплатити позивачу борг з урахуванням 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, що складає : 9000 доларів США заборгованість за позикою та 11641 доларів США- 3% відсотки за прострочення грошового зобов"язання за період з 01.09.2020р. по 15.03.2023р.. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Отже, стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц. На підставі вищевказаного , проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість зменшених позовних вимог та про можливість їх задоволення. Згідно частини 2\~статті 141 ЦПК України судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат у виді судового збору на загальну суму 6439.57 грн., та витрат за надання правничої допомоги в розмірі 54852.90грн,що документально підтверджені, а тому, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним відшкодувати позивачеві понесені ним витрати,за рахунок відповідача На підставі викладеного,

Outcome: approved