Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

25 липня 2023 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до\~Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»\~/далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 360 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-4). \~ \~ \~ \~В обґрунтування вказує, що в період роботи з 23.02.1995 р. по 08.12.2021 р. спочатку працював у відомчій воєнізованій охороні стрільцем, з 01.11.2004 р. на рудозбагачувальній фабриці №1 машиністом насосних установок виробничої дільниці збагачення руди з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1 на ПрАТ, в результаті тривалої роботи в важких умовах ним отримані хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язові-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Згідно висновку МСЕК від 11.04.2023 позивача вперше було визнано інвалідом 3 групи від профзахворювання та встановлено 60% (35% по радікулопатії, 20% по ХОЗЛ та 5% по туговухості). Дата переогляду 10.06.2024 р. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, оскільки на його робочому місці постійно відбувалося перевищення гранично допустимих норм праці, він втратив великий відсоток працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці, що призвело до значного зменшення обсягу трудової діяльності, позивач була звільнена із займаної посади 08.12.2021 р. в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Виходячи з характеру захворювань позивач повинен постійно проходити лікування, щоденно переносить фізичний біль та моральні переживання. Наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його активну діяльність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Значну частину часу він витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. При цьому позивач розуміє, що стан його здоров`я не відновиться навіть при лікуванні. Відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що впливає на його моральний стан. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2023 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 02.08.2023, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.38). 14.08.2023 та 28.09.2023 р. в суд надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с.40-70) разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що відзив на позовну заяву в якому вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає розумності та справедливості. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 23.02.1995 р. [PERSON] , прийнятий у відомчій воєнізованій охороні стрільцем ВАТ «Північний ГЗК», 01.11.2004 р. переведено на рудозбагачувальну фабрику №1 машиністом насосних установок 4 розряду виробничої дільниці збагачення руди з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; 06.11.2006 р. переведено на рудозбагачувальну фабрику №1 машиністом насосних установок 5-го розряду виробничої дільниці збагачення руди з правом пільгового пенсійного забезпечення за списком №1; 09.04.2012 р. переведено на рудозбагачувальну фабрику №1 машиністом млина 3 розряду виробничої дільниці 3 розряду виробничої дільниці збагачення руди з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; 08.12.2021 р. звільнений з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-13). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від Згідно медичного висновку №377 від 11.04.2023р. (а.с.26-27), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання (отруєння): радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Згідно довідок до акту огляду МСЕК позивачу з 12 червня 2023 р. було встановлено третю групу інвалідності, 60% втрати професійної працездатності, із яких: 35% по радікулопатії, 20% по ХОЗЛ та 5% по туговухості з 12.06.2023 р. по 01.07.2024 р., дата переогляду 10.06.2024 р. де також зазначено, що позивач потребує медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення, спостереження та лікування у сімейного лікаря невролога, протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження (а.с.20-21). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11.05.2023 р. (а.с.14-19), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: показники мікроклімату до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); за рівнем шуму до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); за рівнем вібрації до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); за показниками важкості праці до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); за вмістом аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеню (шкідливі). Умови виробничого середовища та важкість праці машиніста конвеєра відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості (а.с.14-19). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 16 років 09 місяців. Визначаючи розмір моральної шкоди,суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від31.03.1995р.,з подальшими змінами,"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характері тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого,тяжкість отриманого захворювання,істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача [PERSON] у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновками МСЕК, виписками із медичної карти стаціонарного хворого, виписним епікризом (а.с.20-25), позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 220 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18Податкового кодексуУкраїни встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 2200,00 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial