Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.\~Харкова з позовом до ТДВ «РОСС», в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 103925,50грн. та зобов`язати відповідача розглянути заяву [PERSON] про звільнення з посади охоронця та виплатити всі належні при звільнені суми відповідно до ст. 47 КЗпП України. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ТДВ «РОСС». За період з 01 квітня 2021 року по 28.02.2022 року відповідачем було нараховано, але не виплачено заробітну плату позивачу в сумі 54337,50грн., а за період з 01.03.2022 року по 31.04.2023 року підприємство перебуває у простої, за цей період заборгованість по заробітній платі складає 49588,00грн., розрахунок якої зроблено виходячи з 2/3 від мінімальної заробітної плати. Загальна заборгованість по заробітній платі, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь складає 103\~925,50грн. Крім того, позивач просить суд зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача щодо звільнення з посади охоронця та виплатити всі належні при звільнені суми відповідно до ст. 47 КЗпП України. Ухвалою суду від 26.05.2023 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 08.08.2023 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в яких він заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що розрахунок заборгованості по заробітній платі наданий позивачем не відповідає дійсності. Так, з квітня по грудень 2021 року [PERSON] було нараховано 50652,17грн., та виплачено 31\~709,09грн. Тобто залишок заборгованості складає 18\~943,08грн. за 2021 рік. У січні та лютому 2022 року відповідно до наказу №1-0 від 01.01.2022 року та наказу №4-0 від 01.02.2022 року [PERSON] знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року. З 24.02.2022 року ведення діяльності підприємства зупинено до моменту закінчення воєнного стану, та оголошено простій на зазначений період, дію трудового договору з [PERSON] призупинено без виплати заробітної плати з 01.03.2022 року до закінчення воєнного стану в Україні. 03.10.2023 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вона просила стягнути з ТДВ «РОСС» на користь позивача заборгованість по заробітній платі станом на 29.09.2023 року в сумі 50455,00грн., згідно довідки ТДВ «РОСС» від 29.09.2023 року. В частині вимог щодо зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зобов`язати відповідача розглянути заяву [PERSON] про звільнення з посади охоронця та виплатити всі належні при звільнені суми відповідно до ст. 47 КЗпП України,- позивач відмовилась, оскільки з посади охоронця була звільнена 29.09.2023 року, трудову книжку отримала, тобто претензій до відповідача в цій частині позовних вимог не має. Позивач в судове засідання не з`явилася. В заяві про уточнення позовних вимог просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТДВ «РОСС» посаді охоронця та звільнена з займаної посади 29.09.2023 року згідно наказу №12-к від 29.09.2023 року. Приписами\~ст. 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положенням ч. 1\~ст.\~21\~Закону\~України\~«Про\~оплату\~праці» передбачено, що\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5\~статті 97 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Чинним законодавством,\~а саме\~ст.\~115\~КЗпП України\~встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції Про захист заробітної плати F 95 термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року №\~8-рп/2013\~у справі\~щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене врахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Відповідно до довідки про заборгованість № 6 від 29.09.2023 року, виданої за підписом директора та бухгалтера ТДВ «РОСС», станом на 29.09.2023 року сума заборгованості із заробітної плати перед [PERSON] складає: без урахуванням податків, тобто сума до видачі- 50\~455,00грн. Доказів про виплату вказаної суми відповідачем позивачу станом на день розгляду справи до суду не надано. Таким чином, враховуючи наявність в підприємства боргу перед позивачем з виплати заробітної плати, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму заборгованості без урахування податків в розмірі 50\~455,00грн. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача з урахуванням уточнень підлягають задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення заробітної плати, тому у порядку ст.\~141\~ЦПК\~України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved