Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач через свого представника звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 12 жовтня 2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однак, як зазначає позивач, сімейне життя з відповідачем перестало складатись через різні погляди на сімейні стосунки в сім`ї та життя, різні характери, внаслідок чого виникали непорозуміння та сварки, які призвели до розпаду сім`ї, через що на даний момент шлюб існує формально. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2022 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14 лютого 2023 року судом за клопотанням відповідача сторонам призначений строк для примирення у вигляді шести місяців, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинене на цей строк. 15 серпня 2023 року провадження у справі поновлене у зв`язку зі спливом призначеного судом строку для примирення, протягом якого будь-яких заяв чи клопотань від сторін не надійшло, а також призначене судове засідання. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явилася, подавши 03 жовтня 2023 року на електронну пошту суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у поданій 19 вересня 2023 року через канцелярію суду заяві просив суд розглядати справу у його відсутності, в якій також зазначив, що позов не визнає, з підстав того, що дійсною причиною для розірвання шлюбу послугувало те, що у квітні 2022 року позивач разом із дітьми виїхали за межі України, де вона утворила нову сім`ю, про що відповідач дізнався в липні 2022 року, а тому саме з цього часу та з підстав створення позивачем нової сім`ї між сторонами припинені шлюби відносини. Також у заяві відповідач зазначив, що вважає за необхідне після закінчення бойових дій на території України, щоб діти повернулися до України. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) з 12 жовтня 2013 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 758, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 12 жовтня 2013 року, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 березня 2014 року, а також малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 листопада 2020 року (а.с. 12, 13). Сімейне життя між сторонами перестало складатися через різні погляди на сімейні стосунки в сім`ї та життя, різні характери, внаслідок чого виникали непорозуміння та сварки, які призвели до розпаду сім`ї, у зв`язку з чим шлюбні відносини між сторонами припинені та шлюб між сторонами існує формально, спільне господарство сторони не ведуть, щонайменше з липня 2022 року, обставини чого визнав відповідач та прямо зазначив у своїй заяві. Відповідачем до суду не надано доказів на підтвердження можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу, натомість останній визнає, що шлюб дійсно між сторонами припинено через створення позивачем нової сім`ї. Більше того, за клопотанням відповідача сторонам з огляду на наявність в них малолітніх дітей та можливість зберегти сім`ю надався строк для примирення у вигляд шести місяців, однак після його спливу обидві сторони у судове засідання не з`явилися, при цьому відповідач не надав суду жодних доказів щодо вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на досягнення примирення, врегулювання спору та збереження шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов`язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім`ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв`язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , враховує також їх інтереси та зазначає про те, що задля охорони їх інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує на зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, а також недостатність дій спрямованих на збереження шлюбу з боку відповідача, який наполягав на наданні часу для примирення, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Суд зазначає, що заперечення відповідача за своєю суттю зводяться до бажання визначити місце проживання дітей разом з ним, що не віднесено до предмету розгляду даної справи. Про розподіл судових витрат на свою користь позивач не клопотала, тому судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved