Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

21 березня 2023 року до суду від ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», в особі представника Мартиненко В.В. надійшла позовна заява, до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, в якій представник позивача просить стягнути з [PERSON] заборгованість за ставкою 3% річних та інфляційних втрат за період з 27.04.2017 року по 20.02.2023 року у розмірі 67205,23 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 18 січня 2013 року між АТ «Дельта банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 002-07239-180113 за яким останній отримав кредит на споживчі цілі у сумі 33200 грн. на строк починаючи з 18 січня 2013 року по 16 січня 2016 року зі сплатою 48 % річних за користування кредитними коштами. Позичальник взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно. Кредит був наданий, однак відповідач зобов`язання не виконав належним чином, тому банк звернувся до суду із позовом для стягнення заборгованості, яка становила 67172,89 грн. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору кредитного договору рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року по справі № 336/671/17 стягнув з боржника на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 67172,89 грн. Оскільки вищевказане рішення є невиконаним, звертаються з позовом про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості, що підлягала стягненню за рішенням суду, та інфляційних втрат. 23.06.2020 року були проведені електроні торги по лоту №GL4N016219, до складу якого входило право вимоги за кредитним договором №002-07239-180113 від 18.01.2013 року, укладеними між AT «Дельта Банк» та [PERSON] . За результатами проведення електронних торгів по лоту № GL4N016219 було оголошено переможцем ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», що підтверджується протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-06-01-000029-b від 23.06.2020 року. За умовами проведення електронних торгів по лоту № GL4N016219, переможець електронних торгів зобов`язується провести повний розрахунок (2939389,04 грн) не пізніше 18 робочих днів з дати формування протоколу електронного аукціону та підписати договір купівлі-продажу/відступлення права вимоги придбаного активу протягом 20 робочих днів з дня наступного за днем формування протоколу електронних торгів. 30.06.2020 року на виконання умов проведення електронних торгів по лоту № GL4N016219 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перерахувало на платіжні реквізити AT «Дельта Банк» грошові кошти в сумі 2939389,04 грн з призначенням платежу: «За придбання активі згідно з протоколом № UA-EA-2020-06-01-000029-b від 23.06.2020 року лот № GL4N016219», що підтверджується платіжним дорученням № 72 від 30.06.2020 року. 06.07.2020 року за результатами відкритих торгів аукціону, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-01-000029-b між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2276/К. Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 2276/К Банк-АТ «Дельта Банк» відступив (передав права вимоги) новому кредитору ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за кредитним договором №002-07239-180113 від 18.01.2013 року. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є правонаступником АТ «Дельта Банк» за за кредитним договором №002-07239-180113 від 18.01.2013 року, укладеного між AT «Дельта Банк» та [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2021 року замінено сторону стягувача AT «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Профіт Капітал» по цивільній справі №336/671/17 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі вище вказаного судового рішення. Представник позивача зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, дія якого продовжена і по сьогоднішній день, тому строк позовної давності (який обліковується трьома роками) слід від дати набрання законної сили Законом України №540-ІХ від 30.03.2020 року останніми трьома роками, які передували 03.04.2020 року (включно). Тому для початку обрахування строку позовної давності, необхідно враховувати строки, котрі не порушені позивачем при подачі позовної заяви, та починаються з 04.04.2017 року, що дорівнює останнім 3 рокам (які передували набранню законної сили вищезазначеної норми), тобто від 03.04.2020 року, котра продовжує строк дії позовної давності на період дії карантину. Обрахування строків позовної давності в даному випадку слід починати з 25.04.2017 року, що дорівнює даті набрання законної сили рішення, котре ухвалив Шевченківський районний суд м. Запоріжжя по справі №336/671/17 і обраховується по 20.02.2023 року- як це передбачено пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Станом на 20.02.2023 року зважаючи на невиконання відповідачем своїх зобов`язань встановлених рішенням, що ухвалив Шевченківський районний суд м. Запоріжжя від 13.04.2017 року по справі №336/671/17, котрим з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 67172,89 грн, та враховуючи період за котрий здійснюється розрахунок з 27.04.2017 року по 20.02.2023 року: - розмір 3 % річних за вказаний період складає 11732,25 грн., розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 55472,98 грн, що разом дорівнює 67205,23 грн., дану суму позивач просить стягнути з відповідача. 28 березня 2023 року позовну заяву ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», в особі представника Мартиненко В.В. надійшла позовна заява, до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат залишено без руху та надано п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 18 квітня 2023 року, до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Мартиненко В.В. про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви, встановленого ухвалою судді від 28.03.2023 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2023 року заяву представника позивача - адвоката Мартиненка В.В. про продовження строку для усунення недоліків за позовною заявою ТОВ «ФК «Профіт Капітал», в особі представника Мартиненко В.В., до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат задоволено частково, продовжено строк на усунення недоліків, надано позивачу строк п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків позовної заяви. 01 травня 2023 року до суду від представника позивача надійшла заява на усунення недоліків. Недоліки позовної заяви частково усунуто. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в позовній заяві просив у разі відсутності представника позивача при судовому розгляді, справу розглядати за відсутності представника позивача, за наявними в справі матеріалами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання 01 червня 2023 року о 13-45 год, 11 липня 2023року о 09-00 год. та 25 вересня 2023 року о 09-00 год. не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення кореспонденції за адресою проживання. Клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно статей 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст. 1054 ч. 1 ЦК України. Судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року по справі № 336/671/17 позов Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк заборгованість за кредитним договором № 002-07239-180113 від 18.01.2013 р. в сумі 67172 грн. 89 коп. (прострочене тіло кредиту 38176,60 грн.; заборгованість за відсотками 28996,29 грн.). Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк судовий збір в сумі 1600 грн. Рішення суду набрало законної сили 25 квітня 2017 року, та були видані виконавчі листи. 23.06.2020 року були проведені електроні торги по лоту №GL4N016219, до складу якого входило право вимоги за кредитним договором №002-07239-180113 від 18.01.2013 року, укладеними між AT «Дельта Банк» та [PERSON] . За результатами проведення електронних торгів по лоту № GL4N016219 було оголошено переможцем ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», що підтверджується протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-06-01-000029-b від 23.06.2020 року. За умовами проведення електронних торгів по лоту № GL4N016219, переможець електронних торгів зобов`язується провести повний розрахунок (2939389,04 грн) не пізніше 18 робочих днів з дати формування протоколу електронного аукціону та підписати договір купівлі-продажу/відступлення права вимоги придбаного активу протягом 20 робочих днів з дня наступного за днем формування протоколу електронних торгів. 30.06.2020 року на виконання умов проведення електронних торгів по лоту № GL4N016219 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перерахувало на платіжні реквізити AT «Дельта Банк» грошові кошти в сумі 2939389,04 грн з призначенням платежу: «За придбання активі згідно з протоколом № UA-EA-2020-06-01-000029-b від 23.06.2020 року лот № GL4N016219», що підтверджується платіжним дорученням № 72 від 30.06.2020 року. 06.07.2020 року за результатами відкритих торгів аукціону, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-01-000029-b між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2276/К. Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 2276/К Банк-АТ «Дельта Банк» відступив (передав права вимоги) новому кредитору ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за кредитним договором №002-07239-180113 від 18.01.2013 року. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є правонаступником АТ «Дельта Банк» за кредитним договором №002-07239-180113 від 18.01.2013 року, укладеного між AT «Дельта Банк» та [PERSON] . Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2021 року (ЄУН 336/671/17) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Профіт Капітал», заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено. Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, код ЄДРПОУ 39992082) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів № 336/671/17, виданих Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 002-07239-180113 від 18.01.2013 р. в сумі 67172 грн. 89 коп. (прострочене тіло кредиту - 38176,60 грн.; заборгованість за відсотками - 28996,29 грн.) та судового збору в сумі 1600 грн. Згідно з інформацією з АСВП щодо [PERSON] на теперішній час відкритті виконавчі провадження на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відсутні. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року (ЄУН 336/671/17) не виконується відповідачем у період з 27.04.2017 року по 20.02.2023 року, таке прострочення є триваючим правопорушенням тому право на стягнення 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Розрахунок проведений ТОВ «ФК «Профіт Капітал» станом на 20.02.2023 року свідчить, що сума інфляційних втрат позивача за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року по справі 336/671/17) за період з 27.04.2017 року по 20.02.2023 року, становить: - розмір 3 % річних за вказаний період складає 11732,25 грн., - розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 55472,98 грн, що разом дорівнює 67205,23 грн. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представник позивача, просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» суму: - заборгованості за ставкою 3% річних та інфляційних втрат за період з 27.04.2017 року по 20.02.2023 року у розмірі 67205,23 гривень, сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн. та судових витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. Відповідно ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 263 частина 4 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року по справі №758/1303/15-ц зазначено, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно ст. 625 ч. 2 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. За правилом ст. 18 ч. 1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема для відповідачів, і з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Правомірність застосування ст. 625 ЦК України у разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі №686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах №638/10417/15-ц від 20.02.2019 року, №310/5419/15-ц від 11.07.2018 року, №463/4711/15 від 04.07.2018 року, №703/4704/15-ц від 28.02.2018 року. У постанові Верховного Суду №651/7939/2015-ц від 06.08.2018 року вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних. Оскільки відповідно рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року по справі 336/671/17 до стягнення підлягала сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якого відповідачем вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду 18.02.2019 року при прийняти постанови у справі №405/5535/16-ц вказавши, що доводи касаційної скарги про те, що до виниклих правовідносин не застосуються положення частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення індексу інфляції, оскільки інфляційні витрати не нараховуються на зобов`язання в іноземній валюті, а між сторонами у справі договір позики укладений саме в іноземній валюті, не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням суду у грошовій одиниці України у гривні. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 року по справі №922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року по справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі №910/16945/14, від 27.04.2018 року по справі №908/1394/17, від 21.11.2018 року по справі №642/493/17-ц. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню. Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23). Відповідно до положень часини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позовна заява була складена позивачем 13 березня 2023 року, та подана до поштового відділення 16 березня 2023 року, що підтверджується відповідною відміткою на конверті. Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість, за період з 27.04.2017 року по 20.02.2023 року, що становить: - розмір 3 % річних за вказаний період складає 11732,25 грн., - розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 55472,98 грн, що разом дорівнює 67205,23 грн. Так, днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 27 квітня 2020 року, а Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, тобто позов, з урахуванням положень наведеного законодавства, подано в межах строку позовної давності. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані положення набрали чинності 17.03.2022 року. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15 березня 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан, який продовжувався відповідними Указами Президента України, зокрема № 341 від 17.05.2022 - з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, який затверджено Законом України N 2500-IX від 15 серпня 2022 року у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено - на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року N 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року N 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року N 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року N 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року N 2263-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб; Указом від 07 листопада 2022 року N 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, та Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Розрахунок проведений ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» станом на 20 лютого 2023 року свідчить, що сума інфляційних втрат позивача за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року по справі № 336/671/17) за період з 27.04.2017 р. по 20.02.2023 р. становить 55472,98 грн., 3% річних у розмірі 11732,25 грн., що разом складає 67205,23 грн. Вказаний розрахунок здійснено представником позивача без врахування вимог чинного законодавства. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX) Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані положення набрали чинності 17.03.2022 року. Позовна заява була складена позивачем 13 березня 2023 року, та подана до поштового відділення 16 березня 2023 року, що підтверджується відповідною відміткою на конверті, надійшла до суду 21 березня 2023 року, тобто в період воєнного стану та після того, як вказані положення набрали чинності. Так, вимоги представника позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 24.02.2022 року по 20.02.2023 року не підлягають задоволенню, з огляду на наведені положення чинного законодавства. Суд, у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем, зокрема такий правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22). Розрахунок суми інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року по справі № 336/671/17) за період з 27 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року становить 30415,36 грн., 3% річних у розмірі 9733,63 грн., разом заборгованість складає 40148,99 грн. Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ......ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період: IIc (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.45279215. Період прострочення грошового зобов`язання 1734 дня. 67172,89\~(сума\~боргу)\~x\~1.45279215\~-\~67172,89\~=\~30415,36\~грн. (сума інфляційних втрат). 3% річних, розрахунок здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення: - з 27/04/2017 до 31/12/2019; 67172,89 x 3 % x 979 : 365 : 100 (період прострочення грошового зобов`язання), 979 (кількість днів у періоді), 5405,12 грн. (сума); - з 01/01/2020 до 31/12/2020; 67172,89 x 3 % x 366 : 366 : 100 (період прострочення грошового зобов`язання), 366 (кількість днів у періоді), 2015,19 грн. (сума); -\~з 01/01/2021\~до 23/02/2022;\~67172,89\~x\~3\~%\~x\~419\~:\~365\~:\~100\~(період\~прострочення грошового\~зобов`язання),\~419\~(кількість\~днів у\~періоді),\~2313,32\~грн. (сума). Період прострочення грошового зобов`язання 1764 дня. 3% річних становить 9733,63 грн. Таким чином, зваживши у сукупності подані ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованість в розмірі 40148,99 грн., яка складається із: - суми інфляційних втрат в розмірі 30415,36 грн. (за період з травня 2017 року по 23 лютого 2022 року), - 3% річних у розмірі 9733,63 грн. (за період з 27 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року). В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн., що відповідає заявленій в позові сумі в розмірі 67205,23 грн. Задоволеній сумі в розмірі 40148,99 грн. буде відповідати такий розмір судового збору: 2684,00 грн. х 40148,99 грн. : 67205,23 грн. = 1603,44 грн. - який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1603,44 грн. Щодо витрат на правничу допомогу Позивач також\~просив стягнути\~витрати на\~правову допомогу\~в розмірі\~2500,00\~грн.,\~в підтвердження\~чого надав\~договір про\~надання правової\~допомоги №\~28092021-1\~від 28\~вересня 2021\~року,\~додаткову угоду\~№ 6\~від 01\~грудня 2022\~року до\~договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, акт прийому передачі реєстру боржників № 19 від 01 грудня 2022 року, акт № 1 прийому передачі надання правової допомоги щодо боржника [PERSON] в розмірі 2500,00 грн., квитанція про сплату витрат на правову допомогу. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частин 2, 3 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з правилами пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04, п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. До позовної заяви представник позивача надав договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, додаткову угоду № 6 від 01 грудня 2022 року до договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, акт прийому передачі реєстру боржників № 19 від 01 грудня 2022 року, акт № 1 прийому передачі надання правової допомоги щодо боржника [PERSON] в розмірі 2500,00 грн., квитанція про сплату витрат на правову допомогу. З урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку, що вказаними доказами підтверджується надання адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» надано позивачу ТОВ «ФК « Профіт Капітал» професійну правничу допомогу у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі, а також здійснення позивачем оплати вказаних послуг у сумі 2500,00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданий адвокатом обсяг послуг, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Обсяг поданих суду позивачем документів по справі очевидно є пропорційним часу витраченому на їх складання, характер робіт не дублюється. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, участь у судових засіданнях). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" v. Ukraine" ("Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. До позовної заяви представник позивача надав договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, додаткову угоду № 6 від 01 грудня 2022 року до договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, акт прийому передачі реєстру боржників № 19 від 01 грудня 2022 року, акт № 1 прийому передачі надання правової допомоги щодо боржника [PERSON] в розмірі 2500,00 грн., квитанція про сплату витрат на правову допомогу. Таким чином, загальна сума судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у даній справі, понесених позивачем складає 2500,00 грн. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Згідно з правилами пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даному випадку позовні вимоги у справі задоволено частково в розмірі 40148,99 грн, тобто на 59,74 відсотків. В зв`язку з цим, заявлені вимоги про стягнення судових витрат, зокрема - витрати на правничу допомогу, підлягають задоволенню частково, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1493,52 грн.

Outcome: partial