Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

У червні 2023 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Державне підприємство «СЕТАМ» про визнання електронних торгів недійсними та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.01.2023 року Печерським ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) було проведено електронні торги щодо реалізації нерухомого майна, а саме: транспортного засобу марки Mercedes Benz S500, 2014 року випуску, колір: чорний, номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER] по примусовому виконанню виконавчого провадження [NUMBER] щодо виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва №757/20715/16-ц від 07.12.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору у розмірі 3 260280, 93 млн. грн. Переможцем електронних торгів визначено [PERSON] , що підтверджується протоколом №581088 про проведення електронного аукціону (торгів), актом про проведені торги від 04.01.2023 року. Кошти за придбаний актив переможцем торгів [PERSON] в повному обсязі внесено на депозитний рахунок Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ДП «СЕТАМ». На користь Печерського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) позивачем було сплачено грошові кошти в розмірі 1 816 000 грн., з яких 62 600,00 грн. (гарантійний внесок за участь в торгах) та 1 725 200.00 грн. кошти за придбання на ДП «СЕТАМ» №581088 від 02.01.2023 року. На користь ДП «СЕТАМ» було сплачено 28 482,00 грн., як додаткова винагорода організатору торгів від позивача. Після отримання акту про проведені торги від 04.01.2023 року, [PERSON] звернувся до сервісного центру МВС для отримання свідоцтва про реєстрацію транспортною засобу марки Mercedes Benz S500, 2014 року випуску, колір: чорний, номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER] , при цьому йому було повідомлено, в зв`язку з тим, що на даний автомобіль накладено арешт ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва Бобровник О.В. 15.07.2016 року по справі № 760/675/16-к, провадження №1- кс/760/9621/16. В лютому 2023 року [PERSON] через свого представника звернувся до Вищого антикорупційного суду, в якого перебуває на розгляді кримінальна справа, на підставі якої було накладено арешт, з клопотанням про скасування арешту, накладеного на транспортний засіб марки Mercedes Benz S500, 2014 року випуску, колір: чорний, номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER] . Так, позивач дане клопотання обґрунтовував тим, що є новим власником даного автомобіля та придбав даний автомобіль на електронних торгах ДП «СЕТАМ», а тому відпала підстава для арешту автомобілю. Ухвалою Вищого антикорупційного суду № 757/7845/19-к від 23.02.2023 року в задоволені клопотання [PERSON] про скасування арешту з транспортного засобу було відмовлено. 08.03.2023 позивач звернувся до Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) зі скаргою на скасування електронних торгів від 02.01.2023 року з реалізації лоту №520379, вимоги даної скарги обґрунтовував тим, що позбавлений належним чином оформити право власності за придбаний ним лот, а саме: транспортний засіб марки Mercedes Benz S500, оскільки він є об`єктом кримінального провадження, який підпадає під спеціальну конфіскацію, тобто даний об`єкт, який виставлявся на продаж на електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ», не міг бути реалізований Печерським ВДВС. Згідно листа від 20.03.2023 року Печерським ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) позивачу було повідомлено, що відповідно до регламенту Порядку реалізації майна шляхом проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» спори пов`язані із проведенням електронних торгів вирішуються у судовому порядку. Відтак, позивач вважає, що державний виконавець не мав права здійснювати реалізацію спірного транспортного засобу, оскільки на даний засіб з 2016 року накладено арешт, який є предметом конфіскації. Таким чином, для відновлення своїх порушених прав та повернення грошових коштів позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. З врахуванням зазначеного, позивач просить суд: - визнати недійсними електронні торги, які були проведені Державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України від 02.01.2023 року щодо продажу по лоту №520379 транспортного засобу Mercedes Benz S500, 2014 року випуску, колір: чорний, номер кузова № [NUMBER] д.н. [NUMBER] ; - скасувати протокол №581088 про проведення електронних торгів (аукціону) від 02.01.2023 року, яким визнано [PERSON] переможцем за лотом №520379 (транспортний засіб марки Mercedes Benz S500, 2014 року випуску, колір: чорний, номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER] ); - скасувати Акт від 04.01.2023 року про проведені електронні торги виданий державним виконавцем Печерського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з примусового виконання виконавчого провадження [NUMBER] щодо виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва №757/20715/16-ц від 07.12.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору у розмірі 3 260 280. 93 мл.грн. - стягнути з Печерського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 816 000 грн. сплачені за придбання лоту №520379 транспортного засобу Mercedes Benz S500, 2014 року випуску, колір: чорний, номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER] ; - стягнути з ДП «СЕТАМ» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 28 482 грн. сплачені як додаткову винагороду організатору торгів. 28.06.2023 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду справи по суті. 02.08.2023 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. В судове засідання представник позивача направив клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Державний виконавець подав заяву про проведення судового засідання без фіксування технічними засобами. Окрім цього, вказав, що в рамках виконавчого провадження було вчинено всі необхідні заходу щодо реалізації майна боржника. Станом на 02.08.2023 виконавче провадження продовжується. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права та у відповідності до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість прийняття по справі рішення та часткове задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на таке. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Відповідно до висновків щодо застосування норм права, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. За вимогами пунктів 3 та 4 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5(далі -Порядок №2831/5) зі змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин, виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору. Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»- копія акта опису та арешту майна боржника; копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостоїстатті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); якщо продажу підлягає транспортний засіб, в інформації про майно додатково зазначаються: марка; модель; рік випуску; об`єм двигуна; вид пального; пробіг; комплектація; колір; тип кузова; трансмісія; наявні дефекти; додаткові відомості. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Згідно пункту 2 розділу ІІ Порядку № 2831/5, організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані: повне найменування відділу державної виконавчої служби або прізвище ім`я, по батькові (за наявності) приватного виконавця, виконавчий округ, номер посвідчення приватного виконавця; номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчих проваджень; повні найменування боржника та стягувача, їх адреси, код за ЄДРПОУ - для юридичних осіб; форма реалізації арештованого майна (електронні торги чи торги за фіксованою ціною); вид майна (зазначається відповідно до категорій, які використовуються на Веб-сайті); найменування майна, включаючи назву моделі, модифікації та інші складові найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією або наявними позначками на самому майні; відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6 - 10 розділу ІІІ цього Порядку); місцезнаходження майна (для нерухомого майна - точна поштова адреса, для рухомого - адреса зберігача); відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса); відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек); вартість майна, що передається на реалізацію, визначена відповідно достатті 57 Закону України «Про виконавче провадження»; реквізити рахунку відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця для перерахування коштів; адреса офіційної електронної пошти відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця; фото- та/або відеоматеріали; електронний цифровий або власноручний (у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) підпис начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. В разі якщо заявку на реалізацію арештованого майна подав приватний виконавець, він підписує її самостійно із дотриманням умов, вказаних у цьому пункті. Так, відповідно до ч. 1 ст. 650 Цивільного кодексу України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Частинами 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину вимогам цього Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Згідно з висновками щодо застосування норм права, висловленими Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 та від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Так, встановлено, що транспортний засіб було реалізовано в рамках виконавчого провадження [NUMBER] щодо виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва №757/20715/16-ц. Разом з цим, після проведення торгів та оголошення переможця, позивачем було встановлено, що на проданий транспортний засіб було накладено арешт в рамках кримінального провадження. Варто зазначити, що відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Відповідно до положень ст. 75 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою спеціальної конфіскації майна. Статтею 96-2 ККУ визначено випадки застосування спеціальної конфіскації. Зокрема, частиною першою цієї статті встановлено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Відтак, вбачається, що транспортний засіб є заходом забезпечення в рамках кримінального провадження, який станом на день розгляду справи не є скасованим. Таким чином, можна прийти до висновку, що позивач, купуючи транспортний засіб погоджувався з умовами конкурсу, які свідчили, що майно продається саме на виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду у цивільній справі 757/20715/16-ц, з метою набуття права власності на транспортний засіб. Однак, позивачу не були відомі обставини, які б перешкоджали б реалізації його прав. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівств" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Оцінюючи наявність порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду із позовом у цій справі, суд враховує також висновки, зроблені Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16. Зокрема, суд вказав, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Згідно висновків Верховного Суду України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Таким чином, при вирішенні питання про визнання недійсними результатів торів, суди повинні встановити, чи наявні порушення, які могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17. Отже, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 рокуу справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, N 1388(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. З вищенаведеного рішення Верховного Суду вбачається, що обов`язковою умовою переходу права власності на автомобіль є відповідна державна реєстрація такого права власності. Позивач обґрунтовує порушення своїх прав та підставу звернення до суду з позовом тим, що на електронних торгах було здійснено продаж майна, яке на момент проведення торгів було обтяжено в рамках кримінального провадження. Про обтяження йому не було відомо, що зумовло настання негативних наслідків саме для позивача, оскільки він не зміг реалізувати свої права на оформлення права власності. З врахуванням зазначеного, суд вважає доводи позивача обґрунтованими щодо порушення процедури проведення електронних торгів, оскільки, на думку суду, вони проведенні з порушеннями, які потягнули настання негативних наслідків саме для позивача. Таки чином, суд вважає вимоги позивача про визнання електронних торгів недійсними, такими, які підлягають задоволенню. Відтак, внаслідок визнання таких торгів недійсними тягне за собою скасування поротоколу №581088 про проведення електронних торгів (аукціону) від 02.01.2023 року, та скасування акту від 04.01.2023 року про проведені електронні торги виданий державним виконавцем Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з примусового виконання виконавчого провадження [NUMBER] щодо виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва №757/20715/16-ц від 07.12.2020 року. Оскільки, суд прийшов до висновку про визнання недійними електронних торгів, то вимоги позивача про стягнення коштів витрачених на торги, купівлю транспортного засобу, є доцільними та виправданими. Варто зазначити, що наслідком визнання недійсними результатів прилюдних торгів, які оформлені у вигляді протоколу про результати торгів та відповідного акту, які є оформленням договору купівлі-продажу, є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин. Покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт. А продавцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів може бути як спеціалізована організація, що проводила торги, так і виконавча служба, від імені якої могла виступати спеціалізована організація як організатор торгів. Враховуючи те, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами, судам необхідно встановити, хто саме є продавцем та покупцем за договором, який було укладено за результатами проведення прилюдних торгів та який у подальшому визнано недійсним (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2020 року у справі № 357/3369/19, провадження № 61-20259св19 (ЄДРСРУ № 87672534). Між тим, висновки про те, що саме орган державної виконавчої служби зобов`язаний повернути кошти переможцю прилюдних торгів, які визнано недійсними, неодноразово підтверджувався Верховним судом в аналогічних справах (постанови Верховного суду в складі Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року по справі № 357/18153/15-ц та від 13 лютого 2019 року по справі № 127/11660/16-ц (ЄДРСРУ № 79879102 ). Таким чином, вимоги позивача щодо повернення коштів в розмірі 1 816 000 грн. сплачених за придбання лоту №520379 транспортного засобу Mercedes Benz S500, 2014 року випуску, колір: чорний, номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER] та грошових коштів в розмірі 28 482 грн., сплачених як додаткову винагороду організатору торгів, є обґрунтованими. Разом з цим, оскільки позивачем лише було надано на підтвердження сплати за транспортний засіб 62 600,00 гарантійного внеску (зазначено у протоколі проведення торгів) та сума у розмірі 1 725 200,00 грн., яка підтверджується квитанцією від 03.01.2023, то стягненню підлягає сума, яка загалом становить 1 787 800,00 грн. Так, у в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) де вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. ВС встановив, що звертаючись до суду позивач визначив відповідачами не всіх сторін за оспорюваними правочинами, а деякі з них були залучені до участі у справі як треті особи. ВС вказав, що вирішення заявлених позовних вимог, спрямованих на втручання у право особи, яку визначено як третю особу у справі, не відповідає процесуальному статусу сторін цивільного процесу. Таким чином, стягнення суми з ДП «СЕТАМ» у розмірі 28 482,00 грн., сплаченої за додаткову винагороду як організатору торгів є неналежною вимогою позивача, так як дане підприємство залучене у справі в якості третьої особи, а тому стягнення з підприємства грошових коштів не відповідає процесуальному статусу сторін цивільного процесу. Окрім цього, оскільки суд прийшов до висновку про застосування наслідків визнання торгів недійсними в результаті чого підлягаєть поверненню кошти позивачу, які позивач сплатив за придбаний транспортний засіб, то також підлягає застосуванню реституція щодо зобов`язання позивача повернути спірний транспортний засіб Печерському відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), на якого має бути покладено обов`язок прийняти спірний транспортний засіб в передбаченому законом порядку та вирішити питання щодо подальшого зберігання повернутого майна відповідно до вимог Закону. Таким чином, суд вважає, що може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З врахуванням зазначеного, суд вважає, що ефективним способом захисту прав позивача та в подальшому врегулювання питання щодо повернення транспортного засобу, на який накладено арешт, є необхідність у зобов`язанні позивача повернути транспортний засіб Печерському відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), а відділу його прийняти. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткову доведеність та обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 21 665,62 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial