Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позивач звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з вищевказаним позовом. У позовній заяві зазначила, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 10.11.2004 року. Підставою звернення до суду позивач зазначає те, що сімейні відносини у сторін не склались, вони мають різні погляди на сімейне життя та шлюбні стосунки ними не підтримуються. Вважає, що шлюб носить формальний характер, сторони не бажають примирення та прийняли спільне рішення розірвати шлюбні та сімейні стосунки. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20.06.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. 21.09.2023 року представником позивача подано заяву до суду про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов підтримує та просить задовольнити, проти заочного рішення в справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду. 22.09.2023 року відповідач подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення, просив не надавати строк на примирення та здійснити розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у ч. 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.ч. 3 та 4 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з ч. 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві 10.11.2004 року, про що зроблено актовий запис № 1903, та видано Свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] . (а.с.8) Від даного щлюбу у сторін немає неповнолітніх дітей. Матеріали справи свідчать про те, що сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, не мають намір відновлювати сім`ю та бажають розірвати шлюб. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. В позовні заяві позивач просить після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище " [PERSON] ". Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іментуватися цим прізвищем або відносити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з паспорту позивача та свідоцтва про одруження, позивач своє прізвище після реєстрації шлюбу не змінювала, тому відсутня необхідність та правові підстави для вирішення питання щодо прізвища позивача. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи визнання позову відповідачем, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого ним за подання позову судового збору (1073,60 грн.), що становить 536,80 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору (536,80 грн.) слід стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: partial