Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ЧМР про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, вона є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , на підставі ордеру від 16.11.1992 року № 25=6 виданого Черкаським шовковим комбінатом. В зазначеній квартирі з 1993 року зареєстровані відповідачі по справі, діти позивачки, проте фактично не проживають у вказаному приміщенні, без поважних причин, з 2021 року. Син [PERSON] мешкає в м.Києві, адреса не відома. Дочка [PERSON] проживає у м.Львові. Також позивач зазначає, що особистих речей відповідачів у квартирі немає, окрім того, останні не допомагають їй сплачувати комунальні послуги, які на них нараховуються. Перешкод в користуванні квартирою вона відповідачам не чинила. Ухвалою суду від 30 травня 2023 року провадження у даній справі відкрито та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась. Причину неявки суду не повідомила. Разом з тим, представником позивача - адвокатом Кушнір А.С. до початку слухання справи подано заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки. Позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник третьої особи Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, однак, в судове засідання без поважних причин двічі не з`явився, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви суду не надав. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на підставі ордеру від 16.11.1992 року №26 виданого Черкаським шовковим комбінатом позивач [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Відповідно до Довідки про зареєстрованих осіб від 14.11.2006 року за адресою [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] , 1967 року народження, [PERSON] , 1986 року народження та [PERSON] , 1989 року народження. Згідно з Актом опитування сусідів від 22.05.2023 року [PERSON] та [PERSON] фактично не проживає з 2021 року і по теперішній час за адресою [ADDRESS] . Згідно з Довідкою КП «Черкаське обласне бюро технічої інвентаризації» від 20.03.2023 року №41338 о, право власності станом на 01.01.2013 року на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім`ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частин 1, 2 статті 72 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР). Судом встановлено, що відповідачі не проживають за зареєстрованим місцем проживання більше двох років, не користуються цим житлом і не виконують обов`язків, передбачених ч.3 ст.156 ЖК. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Зі змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 р. справа №6-57цс11. Отже позивачем обраний належний спосіб захисту, який передбачений ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Враховуючи, що відповідачі відсутні за місцем свого проживання з 2021 року, не користуються житловим приміщенням, не виконують обов`язки наймача житла і не можуть в добровільному порядку знятися з зареєстрованого місця проживання, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved