Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 2004 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 листопада 2022 року по справі №383/277/22 шлюб розірвано. Під час шлюбу, 05.09.2006, придбали за договором купівлі-продажу 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 41,66 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Просить визнати за нею права власності на 1/2 частину зазначеної квартири, залишивши у власності відповідача 1/2 частини квартири. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2023 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, які позивач усунула. Згідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.04.2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, 27.09.2023 року представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, вимоги підтримали. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 11 грудня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 листопада 2022 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.09.2006 року посвідченого нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М., [PERSON] купив квартиру під номером [ADDRESS] . В пункті 1.6 Договору вказано, що дружина покупця - гр. [PERSON] в своїй заяві, що зберігається в справах приватного нотаріуса, дає згоду на купівлю квартири, яка є предметом цього договору. Відповідно до п. 2 ст. 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція ст. 60 СК України свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя, який може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує проти її застосування щодо певного спірного майна. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. З наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів судом встановлено, що в період шлюбу з позивачем, відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу від 05.09.2006 року про придбання у власність квартири під номером [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи під час розгляду справи в суді стороною відповідача не заявлено обставин, що спростовують презумпцію спільності майна подружжя. Враховуючи викладене, суд вважає, що 1/2 частина квартири під номером [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки набута [PERSON] у власність в період шлюбу з [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За принципом рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, судом визнається, що вказане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності - належить [PERSON] та [PERSON] нарівні, і у разі поділу такого майна частки кожного з подружжя у ньому є рівними, тобто по 1/2 частці кожному. Враховуючи, що спірна квартира є сумісно нажитим майном подружжя, частки чоловіка та дружини в якому є рівними, суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 8192,00 грн. судового збору на користь позивача.

Outcome: approved