Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

У травні 2023 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус» (далі за текстом банк) звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що з відповідачем у квітні 2021 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав грошові кошти, які у строк не повернув. У зв`язку з ухиленням останнього від взятих на себе зобов`язань його загальна заборгованість склала 25041,10 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Сторони до суду не прибули. Представник позивача [PERSON] в заяві просив справу слухати за його відсутності. Про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному розділом І глави 7 ЦПК України, про причини повторної неявки до суду не повідомив, у встановлений строк відзив на позов не подав, належної зацікавленості у розгляді справи не виявив. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, з наданих суду доказів вбачається, що 23.04.2021 між позивачем та відповідачем був укладений договір споживчого кредиту шляхом підписання заяви-анкети №41000325 про приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в банку (далі за текстом Договір), відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит в сумі 15849 грн, строк кредитування 24 місяці з 23.04.2021 по 22.04.2023, пільговий період 3 місяці з 23.04.2021 по 23.07.2021, місячна комісія за управління кредитом 2,90%, розмір процентної ставки 0,0001% річних, схема повернення кредиту ануїтет, реальна процентна ставка 74,73543 % річних. Підписанням цієї заяви відповідач підтвердив, що акцептує публічну пропозицію банку на укладання Договору, яка розміщена на сайті globusbank.com.ua в повному обсязі з урахуванням умов і правил надання банківських послуг, тарифами, паспортом споживчого кредиту та складають Договір про надання споживчого кредиту, укладання якого відповідач підтверджує та зобов`язується виконувати умови. Договір вважається укладеним з моменту отримання банком заповненої та підписаної відповідачем заяви-анкети на приєднання до договору. У заяві-анкеті визначені всі істотні умови кредитного договору, передбачені ст.1054 ЦК України, підписанням якої відповідач погодився на приєднання до умов Договору. Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Підписанням заяви відповідач беззастережно підтвердив, що прийняв Публічну Пропозицію банку, розміщену на його офіційному сайті. З огляду на наведене, суд вважає, що між [PERSON] та банком правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився, погодився та не сприймав їх, як невигідні для себе. Перед укладенням договору відповідач був вільним в погодженні всіх умов кредитування в банку, з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, порядком погашення по кредиту (графіком) він був ознайомлений, погодився з ними та прийняв. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у Положенні про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Отже, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Умовами заяви-анкети передбачені як відсотки за правомірне, так і за неправомірне користування кредитними коштами. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] має не погашену заборгованість перед банком. Із заявою про розірвання укладеного договору до банку він не звертався. Надана позивачем виписка з особового рахунку за період з 23.04.2021 по 01.03.2023 містить операції з видачі кредиту за рахунком № [NUMBER] та подальший рух грошових коштів. За змістом виписки є очевидним переміщення вказаного кредиту на інший рахунок за договором від 23.04.2021, а також операції з перенесення простроченого кредиту за договором №41000325, що в свою чергу свідчить про погодження сторонами умов договору. Відомості щодо руху коштів за рахунками містять посилання на вищевказаний номер договору. За таких обставин, суд враховує, що надана позивачем виписка та відомості щодо руху коштів, у сукупності з іншими доказами у матеріалах справи підтверджують обставини видачі кредиту та його розмір, а також наявність та розмір заборгованості, і не спростовані будь-якими доказами. Підстав для не прийняття таких доказів суд не вбачає. З розрахунку заборгованості по позичальнику Васильчуку згідно Договору та Заяви-анкети на приєднання до Договору вбачається, що станом на 01.03.2023 загальна заборгованість за кредитом і процентами склала 25041,40 грн, яка складається з: строкової заборгованості по кредиту - 1205,68 грн, простроченої заборгованості за кредитом - 14643,32 грн; строкової заборгованості по процентам - 459,62 грн. та простроченої заборгованості за процентами 8732,78 грн. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента. У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Таким чином факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується Договором. Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правильність проведеного позивачем розрахунку відповідачем не спростована, будь-яких клопотань на його спростування ним не заявлено, як і не було надано власного розрахунку, що свідчить про погодження з вказаною в позовній заяві сумою. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених їх змістом (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними, якщо інше не встановлено договором. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачені строки грошові кошти не повернув, унаслідок чого в нього виникла заборгованість, доказів про добровільне погашення якої ним суду не надано. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, окрім інших, належать витрати на професійну правничу допомогу. Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та адвокатом Прохоренком В. П. 05.12.2022 укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, надано акт прийому-передачі послуг, платіжну інструкцію, де вказано вартість послуг адвоката в розмірі 6000 грн. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 06.07.2015 у справі «Заїченко проти України»). У своєму рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (28.12.2002) Європейський суд зазначив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на іншу сторону покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів. За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи у суді позивачу надавалася професійна правова допомога адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги. Таким чином, враховуючи норми ЦПК та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем факт надання адвокатом професійної правничої допомоги у цій справі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Доказів на спростування розрахунку таких витрат або їх неспівмірності із складністю справи, витраченим адвокатами часом, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони відповідач не надав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved