Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

І. Виклад позиції сторін по справі: Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 6/10 частин житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , а відповідачеві належить 1/10 частка житлового будинку та частини земельної ділянки відповідно. Посилаючись на незначний розмір частки відповідача в спільному майні, представник позивача, з посиланням на ст.365 ЦК України, вважає наявними правові підстави для припинення права останньої на частку у спільному майні. Представник відповідача подав відзив на позов в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Узагальнений зміст заперечень зводиться до недоведеності факту неможливості виділення в натурі належної відповідачці частки в спільному майні. ІІ. Заяви ( клопотання) та пояснення учасників справи: Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Клопотань про призначення будівельно-технічної експертизи для з`ясування можливості виділу належної позивачу частки в натурі не заявлялось. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити з підстав недоведеності. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 16.06.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.08.2023 р. призначено справу до судового розгляду. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності наступним особам: [PERSON] 6/10 частки; [PERSON] 1/10 частки; [PERSON] та [PERSON] по 3/20 частці кожній. Згідно\~ч.ч.1,2 ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Правовий режим спільної часткової власності визначається\~гл.26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права, зокрема право користування. Статтею 365 ЦК України\~визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз положень\~ст.365 ЦК України\~дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених\~пунктами 1-3 частини першої цієї статті\~підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Відповідно до положень\~ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача, стверджуючи про те, що виділ частки в спірному житловому будинку у натурі неможливий, на підтвердження даної обставини під час судового розгляду не надав жодних належних та допустимих доказів. Натомість згідно технічного паспорту на будинок та пояснень представника [PERSON] у фактичному користуванні останньої перебуває квартира [ADDRESS] , що становить 1/10 частину від житлового будинку та є окремим ізольованим приміщенням /а.с.72-75/. Окрім того, представником позивача не доведено, що відповідачем вчиняються останній будь-які перешкоди, у зв`язку з чим [PERSON] позбавлена можливості спільно володіти та користуватися цим нерухомим майном, а отже не підтверджено і обставину, визначену\~п.3 ч.1 ст.365 ЦК України. Враховуючи обставини, на які посилався представник позивача як на підставу для задоволення позову, а саме: п.п.1,2,3 ч.1 ст.365 ЦК України щодо неподільності нерухомого майна, неможливості ним спільно володіти і користуватись, а також, що припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди співвласнику, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому відмовляє в його задоволенні. Наявність у [PERSON] на праві власності іншого житлового приміщення жодним чином не спростовує вище викладені висновки суду, оскільки вказана обставина є визначальною за умови доведеності позивачем п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України. V. Розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed