Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що з жовтня 2021 року по липень 2023 року позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем по справі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач, добровільно не надає позивачу матеріальної допомоги, яка не може працевлаштуватись, так як здійснює догляд за спільною дитиною. Джерел доходу окрім соціальних виплат позивач не має. Позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неї, як на колишню дружину-матір дитини, з якою вона дитина, оскільки знаходиться у працездатному віці та працевлаштований. Ухвалою суду від 11.09.2023 року було відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. 19.09.2023 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив, у якому він просить відмовити в позові, оскільки позивачем не доведено наявності у відповідача можливості надавати позивачу допомогу у розумінні положень ст. 84 СК України. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст.\~223,\~247 ЦПК України\~судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони в період часу з жовтня 2021 року по липень 2023 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 22.07.2022 року вбачається, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно відомостей, що містяться у довідці від 19.07.2023 року № 669/09-31, виданої Катеринопільською селищною радою, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на утриманні матері. З відомостей, що містяться у довідці № КНО-47.1.1.3/860 від 21.07.2023 року, позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 21.08.2015 року, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову, тобто з 27.04.2015 року і до повноліття дитини. Крім того, згідно судового наказу Березнівського районного суду Рівненської області від 28.07.2020 року, з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~стягнуто аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. З відомостей, що містяться у довідці про доходи [PERSON] від 26.09.2023 року № 16, вбачається, що останній працює на АФ «Агродана» на посаді підсобного робітника з 01.02.2022 року по даний час. Загальна сума доходу за період з 01.03.2023 року по 31.08.2023 року без урахування аліментів становить 45000 гривень. Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Відповідно до\~ст. 77 СК України, аліменти сплачуються щомісячно. Таким чином, законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом N 475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 8, 9\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2\~ст. 18 СК України\~передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Положеннями ч. 1\~ст. 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2, 4\~ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як було встановлено судом, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , дитина проживає разом із матір`ю (позивачем), відповідач єдиною сім`єю з позивачем та донькою не проживає, позивач наразі не працює до досягнення дитиною трирічного віку, а отже позивач потребує матеріальної допомоги від чоловіка та батька дитини, що, у свою чергу, є його обов`язком відповідно до вимог\~ст. 84 СК України. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не довела, що відповідач має згідно його матеріального становища, можливості сплачувати кошти на її утримання як колишньої дружини у розмірі доходу щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, у зв`язку з чим суд вважає, що розмір аліментів має бути визначений у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, враховуючи матеріальну можливість такого платника аліментів на утримання матері дитини. Отже відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині на її утримання у визначеному судом розмірі щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, й зазначена сума не буде для відповідача надмірним тягарем, враховуючи розмір його доходів. Крім того відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати колишню дружину. Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача як колишньої дружини та матері спільної дитини у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, та до досягнення дитиною трирічного віку. Також, суд звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості згодом, після визначення розміру аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбаченихСК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки\~ст.81 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Обставини, що в цілому спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача слід також стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн., від сплати якого позивач звільнена.

Outcome: partial