Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

До суду надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей. Згідно вимог позовної заяви позивачка просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 10\~000,00 гривень щомісячно на кожного сина, починаючи з моменту подання позову і до досягнення дітьми повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 7\~500,00 гривень щомісячно на кожного сина, починаючи з моменту подання позову і до досягнення дітьми повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.07.2014 року було укладено шлюб між нею та відповідачем. У шлюбі в подружжя народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2020 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дітей залишено проживати з матір`ю. Позивачка зазначила,\~що у\~зв`язку з\~війною вона\~з дітьми\~виїхали в\~іншу країну\~та наразі\~перебувають в\~Швеції.\~Відповідач [PERSON] \~також після\~початку повномасштабного\~вторгнення Російської\~Федерації в\~Україну виїхав\~до Швеції,\~де отримав\~дозвіл на\~проживання з\~тимчасовим захистом.\~Однак батько\~дітей належним\~чином обов`язків\~з утримання\~дітей не\~виконує,\~відповідач спілкується\~з синами,\~проте всі\~матеріальні витрати\~лягають на\~плечі позивачки.\~При цьому\~позивачка вказала,\~що у\~Швеції відповідач\~має роботу,\~офіційно працевлаштувався\~та щомісячно\~отримує заробітну\~плату близько\~32\~777,60\~шведських крон\~щомісячно.\~Відповідач є\~матеріально забезпечений,\~має задовільний\~стан здоров`я, інших утриманців у нього немає, отже, відповідач має можливість сплачувати аліменти на дітей, поряд з цим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Зважаючи на це позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей по 10 000,00 гривень щомісячно на кожного. Також позивачка зазначає що їх з відповідачем діти мають\~хронічне захворювання\~ аутизм.\~У зв`язку з хворобою, за рекомендаціями лікарів, діти постійно відвідують сеанси АВА-терапії, регулярно відвідують басейн, заняття з педагогами, логопедом, займаються фізичним здоров`ям, тощо, що потребує значних матеріальних витрат. Враховуючи це просить стягувати додаткові витрати на утримання синів у розмірі по 7\~500,00 гривень щомісячно на кожного. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Шенцевій О.П. Ухвалою суду від 25.07.2023 року по справі було відкрито провадження та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 26.09.2023 року представник позивачки надала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомив. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів в заочному порядку. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2014 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №1572. У шлюбі в подружжя народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2020 року по справі №522/16740/20 шлюб зареєстрований 30.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис за № 1572, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Матеріалами справи підтверджується, що діти мають хронічне захворювання - аутизм. Старшому сину подружжя [PERSON] поставлено діагноз: «Аутистичний синдром DSM-IV 299.0, ICD-10 F84.0», що вбачається з Висновку дитячо-підліткової психіатричної комісії від 18.01.2019 року, а молодшому сину [PERSON] «F84.0 Дитячий аутизм. F70.1 Розумна відсталість легкого ступеня зі значними порушеннями поведінки», що вбачається з Висновку дитячо - підліткової психіатричної комісії з питань Габріеля Глушкова від 12.12.2022 року. Окрім того, з наданих до суду документів вбачається, що діти потребують постійного домашнього догляду. У зв`язку з війною в країні позивачка з дітьми виїхали в іншу країну та наразі вони перебувають в Швеції, де проживають в орендованій квартирі. Відповідач [PERSON] після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну виїхав до Швеції, де офіційно працевлаштувався та щомісячно отримує заробітну плату. Судом встановлено, у 2022 році Окружний суд Стокгольма розглядав справу за позовом [PERSON] до [PERSON] щодо надання батьку права на побачення з дітьми. В процесі розгляду справи, на підтвердження свого матеріального становища [PERSON] було надано розрахунковий листок із зарплатою, з якого вбачається, що заробітна плата відповідача за місяць складає близько 32\~777,60 шведських крон, що еквівалентно по курсу НБУ станом на момент подання позову 116\~245,76 гривень (3,5464 гривень за 1 шведську крону). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Згідно ч.ч.1,5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частинами першою та другою\~статті 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» розмір\~прожиткового мінімуму\~для дітей\~віком до\~6\~років складає\~2272\~гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Отже, станом на день ухвалення рішення прожитковий мінімум для дитини 4 років становить 2272,00 грн., для дитини 7 років становить 2833,00 грн., розмір аліментів заявлений відповідачем приблизно в 4 рази перевищує мінімальний рекомендований розмірі аліментів. Станом на день проголошення рішення розмір місячної ставки відповідача складає 32\~777,60 шведських крон, що еквівалентно 108\~628,24 грн. за курсом НБУ (3,3141 гривень за 1 шведську крону). Виходячи з того, що обоє дітей подружжя мають хронічне захворювання аутизм, у зв`язку з чим потребують постійного догляду, а розмір аліментів має бути достатнім для гармонійного розвитку дітей та враховуючи дохід позивача та розмір заробітної плати відповідача, зважаючи на рекомендований розмір аліментів, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей\~по 10\~000,00\~гривень щомісячно\~на кожного - підлягає задоволенню. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Виходячи з того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами оплату додаткових витрат на дітей, а саме відвідування дітьми сеансів АВА-терапії, басейну, занять з педагогами, логопедом, тощо, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання синів, у зв`язку з недоведеністю. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року\~за\~№3477-IV\~застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Згідно ст.430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial