Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, 23.02.2022 року до суду було надано уточнену позовну заяву, в якій було збільшено позовні вимоги. На обґрунтування позову зазначено, що позивач доводилася донькою [PERSON] та [PERSON] . Батьки перебували у шлюбі з 03.08.1965 по 20.04.2001, який було розірвано рішенням Слов`янського міського суду, також вона має рідного брата [PERSON] . У період шлюбу на підставі угоди купівлі-продажу нерухомості від 14.10.1998, батьками на ім`я батька був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України будинок був спільною сумісною власністю батьків. Батько позивачки\~ [PERSON] \~пізніше \~уклав шлюб\~з [PERSON] \~та у\~них народилась спільна дитина [PERSON] [INFO] батько позивача помер. Після смерті батька залишилось спадкове майно спірний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Мати позивача [PERSON] зверталась до нотаріуса з заявою у 2006 про видачу свідоцтва про право на майно у спільній сумісній власності. Спадкоємцями батька першої черги є вона [PERSON] , її рідний брат [PERSON] , його друга дружина [PERSON] , дочка [PERSON] . Спадкоємці прийняли спадщину і отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частку кожним. Зазначає, що вищевказані свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі яких було зареєстроване право власності на частку будинку за кожним спадкоємцем, видані помилково з огляду на таке. Успадкований будинок був придбаний батьком, [PERSON] 14.10.1998, у той час, коли він перебував у шлюбі зі [PERSON] .. Таким чином, цей будинок був їх спільною сумісною власністю на підставі ст. 22 чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України і кожному належало по 1/2 частці житлового будинку. Після смерті чоловіка [PERSON] подавала заяву до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на майно у спільній сумісній власності. Зважаючи на це, після смерті [PERSON] його спадкоємці мали право на спадкування лише його частки, що складала частку спірного житлового будинку. Таким чином, кожний із спадкоємців має право на 1/8 частку (1/2 частка : 4), а не на частку цього будинку. З огляду на викладене, видача спадкоємцям [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом кожному на частку спірного будинку, порушує право власності позивача на успадковану частку цього будинку після смерті матері [PERSON] , якій належала частка будинку, тому просить внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2021, реєстровий №2-223, виданого [PERSON] , а саме: за текстом свідоцтва « частку» замінити на «1/8 частку»; припинити право власності [PERSON] на 1/8 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2021, реєстровий №2-356, виданого [PERSON] , а саме: за текстом свідоцтва « частку» замінити на «1/8 частку»; припинити право власності [PERSON] на 1/8 частку житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] ; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2021, реєстровий №2-138, виданого [PERSON] , а саме: за текстом свідоцтва « частку» замінити на «1/8 частку»; припинити право власності [PERSON] на 1/8 частку житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] ; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2021, реєстровий №2-139, виданого [PERSON] , а саме: за текстом свідоцтва « частку» замінити на «1/8 частку»; припинити право власності [PERSON] на 1/8 частку житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері, [PERSON] . Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволені позову. Відповідач [PERSON] ,\~яка була\~належним чином\~повідомлена про\~дату,\~час та\~місце розгляду справи шляхом отримання телефонограм, неодноразово подавала суду заяви про відкладення розгляду справи з метою укладення з адвокатом договору про надання правової допомоги для підготовки відзиву на позовну заяву, проте, станом на дату розгляду справи відзиву на адресу суду надано не було. Відповідач [PERSON] , яка була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи шляхом отримання телефонограм, до судового засідання не з`явилась, відомостей про причини неявки суду не надала. Відповідач [PERSON] , який був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, до судового засідання не з`явився, відомостей про причини неявки суду не надав. В зв`язку зазначеним, суд, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України,\~дійшов до\~висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] доводилась дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 27.12.1975, свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 19.10.1996, свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 07.05.2009, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00023652360 від 13.08.2019. [PERSON] доводився сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.06.1966 року. 14.10.1998 року [PERSON] придбав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією угоди купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованої на товарній біржі «Українська» 14.10.1998 р/№34358, зареєстрованої в КП БТІ 14.10.1998 № запису 13864 в книзі 50. Належність спірного житлового будинку [PERSON] підтверджується також довідкою КП БТІ №1512-4/0.45/01 від 07.06.2021. Рішенням Слов`янського міського суду № 2-972-2001 від 20.04.2001 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 28.02.2002 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про одруження [NUMBER] від 28.02.2002. [PERSON] доводилась донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04.11.2000. [PERSON] помер [INFO] , що вбачається з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 05.05.2006 року. [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою від 11.09.2006 про видачу свідоцтва про право на майно у спільній сумісній власності після смерті [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частку за кожним, про що свідчать відповідні копії свідоцтв про право на спадщину від 21.05.2021, реєстровий №2-223, 15.07.2021, реєстровий №2-356, 09.04.2021, реєстровий №2-138, 09.04.2021, реєстровий №2-139 та відповідні Витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Державним нотаріусом Першої слов`янської ДНК 22.02.2022 року за № 534/01-16 [PERSON] , було повідомлено, що видати свідоцтво про право власності за заповітом на частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] неможливо у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу спадкодавця на вказану частку будинку. Також з вказаного повідомлення вбачається, що [PERSON] зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті колишнього чоловіка [PERSON] . Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зіст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зіст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (чинного на момент придбання спірного будинку) Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до частин першої, другої статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце тоді, коли відсутня згода спадкоємців на внесення таких змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку. Отже, оскільки спірний будинок був придбаний батьком позивача в період перебування у шлюбі з матір`ю позивача, тому відповідно до чинного на час придбання будинку законодавства, будинок належав батькам позивача [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності, тобто кожному належало по частці житлового будинку. [PERSON] , як рідна донька після смерті своєї матері має право на частину спадкового майна, таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання за нею права власності на частку спірного житлового будинку. Зміни до свідоцтва про право на спадщину вносяться без визнання попереднього свідоцтва про право на спадщину недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13 листопада 2019 року (судова справа №758/5329/15, провадження №61-18376св16), згідно якої, передбачений ст.1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. Суд зазначає, що при такому способі захисту, як внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, відповідачі у спірних правовідносинах не позбавляються права на спадкування. Аналіз наявних у справі матеріалів свідчить про те, що необхідність внесення змін до свідоцтв про право на спадщину обумовлена тим, що між спадкоємцями не досягнуто згоди щодо внесення змін до свідоцтв про право на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами вимоги позивача про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, відповідно до пунктів 3 ч. 3 ст. 26 Закону У країни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, одночасно із внесенням змін до Свідоцтв про право на спдащину за законом необхідно припинити за кожним з відповідачів право власності на 1/8 частку успадкованого житлового будинку. Стаття 1 ЦПК України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики Європейського суду з прав людини, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідачі не скористалися своїм правом надати відзив на позов, заперечення та докази на спростування вищевикладених висновків суду. З оглядом на зазначене, суд набуває висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Позивач не ставить питання про відшкодування судових витрати, які суд вважає можливим залишити за позивачем.

Outcome: approved