Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Позивачка 20.09.2022 засобами поштового листування звернулась до суду із вказаною позовною заявою, просить визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , із нею за місцем її реєстрації або проживання. За змістом позову, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний в судовому порядку. З дня розірвання шлюбу спільна дитина, яка народилась під час шлюбу, - [PERSON] , [INFO] , мешкає із матір`ю. Аліменти на утримання дитини, стягнуті в судовому порядку, відповідач не сплачує, його місце знаходження та роботи невідомо відповідачці. Відповідно, всі питання, пов`язані із вихованням та утриманням доньки [PERSON] вирішує самостійно, зокрема, слідкує за розвитком та станом здоров`я дитини, офіційно працевлаштована, має постійний стабільний дохід, позитивну характеристику за місцем роботи. Позивачка наголошує, що донька навчається у школі. Спілкуванню доньки із батьком вона не перешкоджає, проте, він ухиляється від виконання обов`язків, не має зв`язку із дитиною, навіть, під час спільного проживання, не виявляв цікавості до виховання. З підстав, передбачених ст. 150, 155, 157, 159, 160, 161 СК України,виходячи із якнайкращих інтересів дитини, позивач просить задовольнити позов. Згідно з ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Згідно з розпорядженням Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності справ» від 02.09.2014 № 2710/38-14, відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції", на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам (вх. №913/0/1-14 від 29 серпня 2014 року, вх. № 10027/0/30-14 від 01 вересня 2014 року), визначено територіальну підсудність цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, апеляційним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції; кримінальних проваджень, підсудних місцевим (районним, міським, районним у містах, міськрайонним) судам, апеляційним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, для забезпечення розгляду такими місцевими загальними та апеляційними судами: Амвросіївський районний суд Донецької області визначається територіальна підсудність справ Оріхівському районному суду Запорізької області. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 №29/09-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Відповідно до пп. 19 п. 1 р. XIII Перехідних положень, особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції". Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (який був чинний на час відкриття провадження у справі) затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), до переліку віднесено Амвросіївську міську територіальну громаду, що взято до уваги судом для визначення порядку розгляду справи, зокрема, порядку повідомлення відповідача. Ухвалою суду від 27.09.2022 залишено без руху позовну заяву для їх виправлення, у спосіб, визначений у даному судовому рішенні. Ухвалою судді від 15.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачу15-денний строк із дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву та права на пред`явлення зустрічного позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Крім того, постановлено виклик відповідача у справі здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Ухвалою суду від 01.02.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Постановлено виклик відповідача у справі здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та засобами поштового зв`язку за останньою відомою адресою. Роз`яснено, що відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В порядку витребування доказів вказаною ухвалою зобов`язано орган опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання з одним з батьків малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . 06.03.2023 служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради за підписом начальника служби О.Шуригіної повідомила суд про те, що вживаються заходи щодо встановлення місця проживання позивачки та її доньки, що має безпосереднє значення для виконання ухвали суду в частині надання висновку щодо розв`язання спору. 24.04.2023 до суду надійшло повідомлення служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради за підписом завідувача сектору опіки та піклування І.Решетняк, яка повідомила, що дитина, з приводу визначення місця проживання якої подано позовну заяву, та її матір (позивачка) фактично мешкають у м.Черкаси. Будинок, що розташований у м.Сміла, адреса якого міститься у позовній заяві, зачинений, має ознаки нежилого. Орган опіки та піклування також наголосив, що підготовка висновку передбачає збір інформації, зокрема, пояснень родичів, які проживають із дитиною, характеристик з навчальних закладів, з медичних установ, обстеження умов проживання дитини, висновки психологічного діагностування дитини. Тому його підготовка має проводитись саме за місцем фактичного проживання дитини. Його підготовку доцільно доручити органу опіки та піклування Черкаської міської ради в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради. Доцільним є відповідно й залучення вказаної служби (органу опіки) до участі у справі як третьої особи. Так, ухвалою суду від 14.06.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Черкаської міської ради в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради. В порядку витребування доказів зобов`язано орган опіки та піклування Черкаської міської ради в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання з одним з батьків малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань. Зустрічної позовної заяви не подано. Сторони та треті особи (їх представники) в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Позивачка звернулась до суду із заявами в порядку ст.43 ЦПК України за вх.№ від 26.01.2023, 17.02.2023, 14.04.2023 відповідно до яких просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заперечень проти заочного розгляду справи не висловлено. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся відповідно до ч.1 ст.128 ЦПК України неодноразово та завчасно шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що підтверджено відповідними доказами у справі. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Третя особа - орган опіки та піклування м.Черкаси відповідно до заяви, вх.№ від 15.09.2023, просить розглянути справу за відсутності представника, врахувати при прийнятті рішення висновок органу опіки та піклування м.Черкаси від 04.09.2023 про визначення місця проживання [PERSON] та інтереси дитини. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача та третьої особи, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.12.2012 по 19.12.2016 (дата набрання законної сили рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08.12.2016 у цивільній справі № 703/4264/16-ц, пр.2/703/2082/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу), веб-посилання на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/63262987 Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2018 яке набрало законної сили 01.06.2018, у цивільній справі №703/251/18, пр.2/703/659/18 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 січня 2018 року і до повноліття дитини. За змістом мотивувальної частини рішення із довідки квартального №8 від 30 січня 2017 року № 119430 [PERSON] [INFO] зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] , веб-посилання на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/73905845 Вказаним рішенням встановлено та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не потребує доведення, що від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 квітня 2014 року. З червня 2016 року позивач спільно з відповідачем не проживає, через різні погляди на сімейне життя та втрату взаємопочуттів один до одного, шлюбні стосунки припинено, відновлювати сімейні стосунки не бажає. За даними довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №546963-2020 від 18.09.2020, [PERSON] мешкає у [ADDRESS] з 04.09.2020 (прізвище позивачки змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Смолянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області 23.02.2019). Згідно з довідкою про зняття з реєстрації місця проживання, виданої відділом державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради 03.08.2020, з 03.08.2020 [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Сміла Черкаської області, знята з реєстрації за місцем проживання у [ADDRESS] у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання у м.Черкаси Черкаської області. Засвідчена копія довідки наявна у матеріалах справи. За даними довідки квартального комітету №8Смілянської міської ради від 01.08.2022 №131425, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 23.12.2019 проживають у м. Сміла за вказаною у довідці адресою ( [ADDRESS] ). Судом також встановлено на підставі відомостей, вказаних у довідці Черкаського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей спортивного профілю №34» Черкаської міської ради Черкаської області за підписом в.о. директора О.Ляшенко №293 від 12.08.2023, що [PERSON] на час видачі довідки навчається у 3-б класі вказаного навчального закладу. Згідно із відповіддю Національної соціальної сервісної служби від 02.11.2022 на запит суду, станом на 11.11.2022 в базі ВПО міститься інформація про [PERSON] , [INFO] . Так, з 03.08.2015 до 23.10.2019 він перебував на обліку внутрішньо переміщених осіб у м.Сміла Черкаської області, проживав по [ADDRESS] , станом на 11.11.2022 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи скасована. Крім того, за даними Депертамента з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 05.12.2022 місце проживання [PERSON] станом на 19.12.2015 значиться по [ADDRESS] . У матеріалах справи наявна позитивна службова характеристика позивачки за місцем роботи. Так, [PERSON] перебуває на службі в Державній кримінально-виконавчій службі, є старшим сержантом внутрішньої служби, молодшим інспектором 2 категорії відділу режиму і охорони ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», зарекомендувала себе як ініціативний та сумлінний працівник. Зовні охайна, морально стійка, психічно стабільна, з колегами тактовна та ввічлива. Актуальні на час розгляду справи відомості щодо розмір щомісячного заробітку суду не надані. Остання довідка містить дані за 2022 рік. За даними висновку органу опіки та піклування м.Черкаси від 04.09.2023, здійсненого на виконання ухвали суду, приймаючи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради (далі - Комісія) від 23.08.2023 N18/33, органом опіки та піклування м. Черкаси встановлено, що громадянин [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] . Розлучені з 2016 року, проживають окремо. Малолітня [PERSON] проживає разом з матір?ю. Мати [PERSON] ,. 1984 р.н., проживає за адресою: [ADDRESS] . Позитивно характеризується за місцем попереднього місця роботи. Має задовільні умови проживання. З позовної заяви громадянки [PERSON] слідує, що з часу розлучення батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків: дитину фінансово не утримує, участі у вихованні доньки не приймає, з дитиною не спілкується. Аліменти, які йому визначені судом він не сплачує. Малолітня донька перебуває на її утриманні та проживає разом з нею. В квартирі, у якій вони проживають, створені належні умови для проживання дитини, дівчинка має все необхідне для навчання та розвитку. Дитина психологічно прив?язана до неї. Визначення проживання доньки разом з нею буде відповідати інтересам дитини. [PERSON] змінила місце проживання з м. Сміла на м. Черкаси та мала намір зареєструвати місце проживання дитини разом з собою, але їй у цьому відмовлено, у зв?язку з тим, що відсутня згода на це батька. Вона вважає, за змістом висновку, що необхідно визначити місце проживання дитини разом з нею, виходячи з прив?язаності доньки до неї, враховуючи її вік та потреби. Крім цього, потрібно вирішити питання про реєстрацію дитини за місцем проживання. Орган опіки та піклування також зазначив, що батько дитини [PERSON] , 1983 р.н, останнє відоме місце його проживання: [ADDRESS] . Поспілкуватися з громадянином [PERSON] працівники служби у справах дітей не мали змоги, оскільки вказаний громадянин, зі слів громадянки [PERSON] на території, підконтрольній Україні, не проживає, його контактні дані відсутні. Під час спілкування працівників служби у справах дітей з малолітньою [PERSON] , остання письмово висловила своє бажання проживати разом з матір?ю. Під час засідання Комісії громадянка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги. Відповідно, із посиланням на зміст ст.160 СК України, орган опіки та піклування м. Черкаси, виходячи з рівності прав та обов`язків матері й батька відносно дитини, дійшов висновку про наявність достатніх підстав у задоволенні вимог матері у визначенні місця проживання малолітньої доньки разом з нею. З`ясувалося, що позиція батька дитини з порушеного питання невідома. Документи, які його характеризують, свідчать про рівень доходу та умови проживання відсутні. Крім цього, батько дитини не заявляє про своє бажання щодо зміни місця проживання доньки. Орган опіки та піклування, відповідно до законодавства, не може порівняти ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до кожного з них, їх виховні якості, рівень доходу та житлові умови. В той же час мати дитини не має можливості вирішити питання, які стосуються проживання дитини у м. Черкаси. Тому, діючи в інтересах малолітньої [PERSON] , орган опіки та піклування м. Черкаси вважає, що визначення місця проживання дитини разом з матір?ю буде відповідати інтересам дитини. Відповідно, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] , разом з матір?ю [PERSON] . Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Право на захист цивільних прав та інтересів, а також способи захисту визначені ст.15,16 ЦК України. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ч.1,2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім того, відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За положеннями ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За нормою ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, відповідно до правових висновків, здійснених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі 402/428/16-ц, пр. №14-327цс18: незважаючи на принцип 6 Декларації прав дитини, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення надає перевагу частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року та керується цією нормою, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки дитини та висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання малолітнього з батьком найкраще забезпечить інтереси дитини. Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Крім того, у постанові Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц, пр. № 61-13272св18 наведений висновок, відповідно до якого місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. При цьому, у статтях 8,9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України. У статті 10 ЦПК України визначений виключний перелік законодавчих актів, відповідно до яких суд повинен розглядати справи. Згідно із частинами першою - п`ятою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Також суд безпосередньо враховує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV«Про міжнародні договори України» міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо). У пунктах «а», «b» частини першої статті 2 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року визначено, що для цілей цієї Конвенції «договір» означає міжнародну угоду, укладену між державами в письмовій формі і регульовану міжнародним правом, незалежно від того, чи викладена така угода в одному документі, двох чи кількох зв`язаних між собою документах, а також незалежно від її конкретного найменування; «;ратифікація», «;прийняття», «затвердження» і «приєднання» означають, залежно від випадку, міжнародний акт, який має таке найменування і за допомогою якого держава виражає в міжнародному плані свою згоду на обов`язковість для неї договору. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Декларація прав дитини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Таким чином законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 1,2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Враховуючи вік малолітньої [PERSON] , можливості її особистої присутності під час розгляду питання про її місце проживання судом не встановлено. Лише з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Суд наголошує, що лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. З цього часу воєнний стан не припинявся та не скасовувався відповідно до ст.7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Суд наголошує, що згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, визначено тимчасово окуповані Російською Федерацією території України, зокрема, вся територія Донецького району (до складу якого входить м. Амвросіївка). Тобто, визначення місця проживання дитини разом із батьком за місцем його реєстрації вочевидь є небезпечним із врахуванням його вірогідного перебування на тимчасово окупованій території України. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). На підставі наведеного, враховуючи наведене, проаналізовані належні, достатні та допустимі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, що надані суду, висновок щодо визначення місця проживання, підготовлений третьою особою, участь якої є обов`язковою за нормою ч.4 ст.19 СК України під час здійснення судового провадження у справах даної категорії, суд за результатами розгляду справи дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Суд, задовольняючи позов, наголошує, що визначення місця проживання дитини із матір`ю не є перешкодою для подальшого спілкування батька та доньки, що за загальним правилом сприяє повноцінному розвитку дитини та відповідає якнайкращим її інтересам. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, на відповідача слід покласти судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 992,40 гривень, що підлягає стягненню на користь позивачки, яка сплатила вказану суму за пред`явлення позову до суду за розгляд позовної вимоги немайнового характеру.

Outcome: approved