Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] , в особі представника адвоката Фельського С.Л., звернувся до Орджонікідзевського районного суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 51\~366,00 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 10\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.10.2022 інспектором УПП в Запорізькій області ДПП складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] . Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 13.10.2022, серії ААД №389816, 13.10.2022 о 12-15 годин в м. Запоріжжя, пр. Соборний, біля буд. 81, [PERSON] , керуючи транспортним засобом РУТА22, д.н.з. [NUMBER] (маршрутний транспортний засіб №74), перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а також перед перестроюванням праворуч, не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку праворуч, а саме транспортному засобу GEELY MK7151A, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та скоїв з ним зіткнення. В результаті зіткнення транспортний засіб GEELY MK7151A, д.н.з. [NUMBER] скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб SKODA OCTAVIA А7, д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] . Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1, 10.3 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2023 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення [PERSON] закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача тривав більше 7 місяців. Позичав зазначає, що у зв`язку із тим, що його безпідставно обвинувачено у порушенні ПДР України, у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Так, позивач був вимушений шукати собі захисника для захисту своїх прав та законних інтересів в суді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, витрачати на це грошові кошти, відвідувати судові засідання, вимагати законного розгляду справи безстороннім судом. Звичний устрій життя позивача був порушений, постійна нервова напруга у зв`язку з перебуванням його справи в суді не надавала позивачу можливості проживати у звичному для себе темпі протягом усього судового розгляду. У результаті незаконного складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення позивач міг втратити велику суму коштів, які довелось би витратити на відшкодування автомобіля, що належить іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Будучи незаконно обвинуваченим у вчиненні правопорушення, позивач тяжко це переніс, у нього погіршився сон, він постійно перебував у нервовій напрузі, не міг належним чином виконувати роботу, спілкування з сім`єю не складувалось через нервовість позивача, та пригнічений стан. Постійна нервова напруга загострила хронічні захворювання та послабила імунітет, у зв`язку із чим позивач постійно хворів. Враховуючи ступінь моральних страждань позивача, посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», практику Верховного Суду у цій категорії справ, в тому числі на постанову об`єднаної палати КЦС ВС у справі № 569/1799/16-ц від 10.10.2019, позивач вважав, що має право на відшкодування моральної шкоди у мінімальному розмірі, встановленому вказаним Законом, з урахуванням строку перебування під судом, а саме у розмірі 51\~366 грн. (7 місяців 20 днів Х 6700 грн.). Ухвалою судді від 27.06.2023 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 24.07.2023, яке було відкладено на 25.09.2023, у зв`язку із першою неявкою учасників справи у судове засідання. Встановлено сторонам по справі строки для подання заяв по суті справи. 10.07.2023 від представника Департаменту патрульної поліції Назаренка М.М. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки це питання вирішується судом, а сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. До того ж, у даному випадку протокол про адміністративне правопорушення був складений належною службовою особою, в межах її повноважень, і позивачем не наведено доказів незаконності дій працівника поліції при цьому.\~ Також, позивачем невірно визначено відповідача у даній справі, оскільки органом, що наділений повноваженнями у спірних правовідносинах у цій справі є Державна казначейська служба України, яка реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Крім того, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження завдання йому моральної шкоди, а відтак заявлений ним розмір моральної шкоди є безпідставним. Також, відповідач вважає, що розмір витрат на правничу допомогу заявлений позивачем є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки адвокат Фельський С.Л. неодноразово приймав участь у аналогічних справах, а відтак вказана справа для нього є незначної складності. 18.07.2023 від представника Департаменту патрульної поліції Назаренка М.М. надійшла заява, у якій він просив провести судове засідання без участі представника відповідача. 24.07.2023 від представника позивача [PERSON] адвоката Фельського С.Л. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог сторона позивача наполягає. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. У судове засідання, призначене на 25.09.2023, позивач, його представник та представник відповідача не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені у встановленому Законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення судового засідання не подавали. За таких обставин, суд вважав можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи та ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Всебічно проаналізувавши обставини справи у сукупності, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.10.2022 інспектором 1-го взводу 1-ї роти 2-го батальйону УПП в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Мазирко К.С. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №389816, у якому вказано, що 13.10.2022 о 12-15 годині у м. Запоріжжя, пр. Соборний біля буд. 81, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом РУТА22, д.н.з. [NUMBER] (маршрутний транспортний засіб №74) перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а також перед перестроюванням праворуч, не надав переваги у русі транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку праворуч, а саме транспортному засобу GEELY MK7151A, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та скоїв з ним зіткнення. У результаті зіткнення транспортний засіб GEELY MK7151A, д.н.з. [NUMBER] скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб SKODA OCTAVIA А7, д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] . Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2023 провадження у справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, (справа №331/4146/22, провадження №3/331/61/2023). Як зазначено у постанові суду, підставою для ухвалення такого рішення стало те, що матеріалами справи про адміністративне правопорушення (поясненнями учасників та письмовими доказами) не підтверджено порушення водієм [PERSON] п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України. Вказана постанова набрала законної сили 13.06.2023. З системного аналізу норм КУпАП слід дійти висновку про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності починається з моменту складання відносно такої особи протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції чи закриття справи, що відповідає положенням статті 284 КУпАП. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). При цьому, суд ставиться критично до посилання відповідача на постанову другої судової палати КЦС ВС у справі № 312/262/18 від 21.10.2020, оскільки у ієрархії судових рішень Верховного Суду пріоритет мають судові рішення об`єднаної палати відповідного касаційного суду, ніж судові рішення його окремих судових палат. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами представника позивача щодо того, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу такого правопорушення свідчить про незаконність складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування\~\~за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, фактично сам факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в силу ст. 23 ЦК України, презюмує завдання позивачу моральної шкоди від цього, оскільки будь-якій людині властиво відчувати душевні страждання у зв`язку з усвідомленням прояву несправедливості по відношенню до себе, тим більше від представників держави, і тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності. Вказані обставини свідчать про те, що доводи представника відповідача Департаменту патрульної поліції про те, що наявність рішення суду про закриття справи про адміністративне правопорушення не встановлює незаконності дій інспектора та, відповідно, не доводить наявності моральної шкоди, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову, не заслуговують на увагу. Відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для відшкодування шкоди державою є неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які повинен довести позивач. Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Суд виходить з того, що спричинена в даному випадку позивачу моральна шкода повинна відшкодовуватися на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а не на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилається позивач. Так, зазначені норми права встановлюють спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими особами. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди посадові чи службові особи органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди, зокрема, внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. За відсутності цих підстав, в силу вимог ч. 6 ст. 1176 УК України, шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України). Саме такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17. В контексті норм чинного законодавства, які визначають перелік органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та їх повноваження (Закон України «Про оперативно-розшукову діяльність», Кримінальний процесуальний кодекс України, Закон України «Про Національну поліцію»), а також, виходячи з повноважень Департаменту патрульної поліції, визначених відповідним Положенням, затвердженим наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015 (з подальшими змінами), Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділі, які в силу покладених на них завдань мають право здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом (пп.4 п.1 р. ІІІ Положення), не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування. У зв`язку з цим підстав для застосування під час вирішення даної цивільної справи ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд не знаходить. Суд також не знайшов підстав для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема ч. 3 ст. 13 вказаного Закону, яка передбачає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. В даному випадку моральна шкода позивачу заподіяна внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції УПП в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, тобто службовою особою органу державної влади, який, як вже зазначалось, не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування. Отже, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 13 вказаного Закону відсутні. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд, відповідно до ст. 23 ЦК України, враховує характер правопорушення, ту обставину, що негативні наслідки, які спричинені позивачу неправомірними діями є в матеріальному виразі є незначними, а посилання позивача на погіршення стану здоров`я, є недоведеними, також позивач не надав доказів на підтвердження того, скільки фактичного часу він витратив на участь в судових засіданнях у справі про адміністративне правопорушення, яких конкретно зусиль (матеріальних, фізичних, інших) він вживав для залучення захисника та проведення авто-технічної експертизи. З наведених підстав, суд дійшов висновку, що справедливим буде присудження відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., виходячи з засад розумності та справедливості, що буде співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому немайнової шкоди. Стягнення у такому розмірі не є надто надмірним, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу. Визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст. 23 ЦК України та обставинам даної справи. Посилання Департаменту патрульної поліції на те, що він є неналежним відповідачем, у справі не залучено орган казначейської службу не заслуговують на увагу. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до Держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.\~\~Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з даними положеннями, адвокату, який представляє інтереси учасника справи, суд компенсує витрати, враховуючи гонорар, за умови, якщо він має договір про надання правової допомоги, в якому зазначені усі види послуг, які передбачено надати. Крім того, адвокат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення має подати до суду детальний опис наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також докази цього. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивач зазначив, що його витрати на оплату професійної правничої допомоги склали 10000,00 грн., на підтвердження чого надав копію Договору про надання правової допомоги від 22.06.2023 між ним та адвокатом Фельським С.Л., пунктом 4.1 якого сторони узгодили гонорар адвоката в сумі 10 000,00 грн., копію Акта приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 22.06.2023 на суму 10000,00 грн., а також копію рахунку на цю суму й квитанції до прибуткового касового ордеру від 22.06.2023 про те, що адвокат Фельський С.Л. прийняв від позивача грошову суму в розмірі 10 000,00 грн. на підставі вказаного договору. Таким чином, загальна сума витрат, яку позивач просить покласти на відповідача, становить 10 000,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відтак, оскільки сторона відповідача у цій справі не надала жодних доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, суд виходить з того, що понесені позивачем витрати мають бути відшкодовані. Водночас, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто й витрати на оплату професійної правничої допомоги, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги були задоволені частково, витрати позивача на правничу допомогу адвоката Фельського С.Л. мають бути стягнуті з відповідача пропорційно. Відтак, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати на професійну допомогу адвоката у розмірі 973,40 грн. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 23, 1173 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial