Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

09 червня 2022 року до суду звернувся [PERSON] до [PERSON] з позовною заявою про стягнення грошових коштів за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 08.02.2022 року громадянин України [PERSON] отримав від громадянина України [PERSON] у якості позики грошові кошти у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) доларів США (у гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу Національного Банку України станом на дату подання позовної заяви, а саме 30.05.2022 року, (29,2549 гривні за 1 долар США) становить 5850980,00 (п`ять мільйонів вісімсот п`ятдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень 00 (нуль) копійок). Так, договір позики був укладений письмово, шляхом складення власноручно [PERSON] відповідної розписки (копія додається). Окрім цього вказані грошові кошти були передані [PERSON] у позику [PERSON] у присутності двох свідків громадянина України [PERSON] та громадянина України [PERSON] , про що зазначено у тексті самої розписки. Сторони вказаного договору позики визначили, що [PERSON] зобов`язується повернути грошові кошти у визначений строк, а саме до 24.02.2022 року, про що теж вказано у тексті самої розписки. Проте, наразі [PERSON] взяте на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) доларів США не повернув та ухиляється від обов`язку повернення вказаної позики. З огляду на зазначене вище, для належного захисту майнових прав [PERSON] вважаємо за необхідне звернутися до суду із позовною заявою про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) доларів США та 3% річних від суми заборгованості за весь час прострочення. Зазначене пояснюється наступним. Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в якості заборгованості за договором позики від 08.02.2022 року в розмірі 200000,00 (двісті тисяч) доларів США (у гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу Національного Банку України станом на дату подання позовної заяви, а саме 30.05.2022 року, (29,2549 гривні за 1 долар США) становить 5850980,00 (п`ять мільйонів вісімсот п`ятдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят ) гривень 00 (нуль) копійок) та 3% річних від суми заборгованості за весь час прострочення в розмірі 1561.64 доларів США (у гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу Національного Банку України станом на дату подання позовної заяви, а саме 30.05.2022 року, (29,2549 гривні за 1 долар США) становить 45685 (сорок п`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) гривень 62 (шістдесят дві копійки). Також просив стягнути з [PERSON] (проживає за адресою: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 12405, 00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження та відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано копію позову з додатками. 09 листопада 2022 року позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в якості заборгованості за договором позики від 08 лютого 2022 року в розмірі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США; та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 12\~405, 00 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривень. У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Як убачається з матеріалів справи, 08 лютого 2022 року громадянин України [PERSON] отримав від громадянина України [PERSON] у якості позики грошові кошти у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути до 24 лютого 2022 року. Станом на час ухвалення рішення суду, позивачем [PERSON] до суду надана заява про зменшення розміру позовних вимог та відмову від стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та зменшення суми заборгованості, у зв`язку з частковим поверненням відповідачем грошових коштів у розмірі 50\~000,00 доларів США. Доказів щодо виконання/часткового виконання [PERSON] умов договору позики та повернення грошових коштів у розмірі 150\~000,00 доларів США станом на день винесення рішення суду не надано. Згідно ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру та письмова розписка позичальника є доказом не лише факту укладення договору позики, але й факту передачі суми позики позичальнику. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 625 ЦК України визначає що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та постанові Верховного Суду №756/1712/21 (провадження № 61-17390св21). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. На підставі викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 150\~000,00 дол. США підлягає задоволенню. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи визнання відповідачем позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Відповідача слід стягнути на користь Позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 12\~405,00 грн. Відповідно до ст.ст. 203, 549, 551, 625, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved