Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті батька позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , проте отримала відмову, так як за життя померлим було складено заповіт на ім`я відповідача. Позивач вважає, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацком Я.О. заповіт є недійсним, оскільки на момент його складання померлий [PERSON] мав стійкий розлад здоров`я, у зв`язку з чим не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Дана обставина може бути\~ підтверджена медичними картками хворого та показами свідків. З огляду на такі обставини, з метою захисту своїх порушених прав позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Під час розгляду справи представник позивача, адвокат Гореліков М.М., позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечувала, та просили відмовити у задоволенні позову. Одночасно з цим відповідач [PERSON] пояснив, що знайомий з [PERSON] більше 30 років, доглядав за ним, так як той захворів на інсульт. 17.09.2016 померлий склав заповіт на його ім`я. Заповіт посвідчували за місцем проживання, оскільки у [PERSON] була паралізована права нога та права рука. Почував себе добре, розмовляв та перебував у здоровому глузді. Заповіт підписували свідки, яких запросив померлий. Померлий не бажав заповідати своє майно донці. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2013\~ (а.с. 7). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.10.1976 та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02.07.1994 вбачається, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 8, 9) Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки за життя померлим [PERSON] було складено заповіт на ім`я іншої особи, спадкоємець за яким спадщину прийняв у встановлений законом шестимісячний строк з ня смерті спадкодавця. (а.с. 10) Згідно із заповітом, посвідченим 17.09.2016 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацком Я.О. було посвідчено заповіт від [PERSON] , який на випадок своєї смерті заповів усе своє майно та майнові права відповідачу [PERSON] (а.с. 199) Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.ст. 1222-1223, 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦПК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до абзаців 1,3 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Допитана у якості свідка у судовому засіданні [PERSON] повідомила, що усе життя знала [PERSON] до його смерті. Позивач є її двоюрідною братом. У нього була одна донька [PERSON] . Він підтримував з нею спілкування, вони спілкувались завжди по телефону, вона мешкала за кордоном, а коли сюди приїздила, то вони спілкувались. У [PERSON] була хвороба «Інсульт головного мозку». З початку хвороби ми не спілкувались, 26-27 липня свідок приїжджала до [PERSON] . За ним доглядала [PERSON] , вона сказала, що її найняв [PERSON] . В той час [PERSON] не розмовляв взагалі. Свідок зайшла до кімнати, привіталась з ним, у відповідь він тільки мичав. На їх запитання він також мичав. Вважає, що він їх впізнав, він був сидячий, працювали у нього тільки руки. Допитана у якості свідка у судовому засіданні [PERSON] повідомила, що доглядала за [PERSON] з 2016 року до його смерті. Це була адекватна людина, єдине, що у нього не робила права сторона, але голова дуже ясно думала. Він все розумів. Про заповіт не чула, 17-го числа приїхав нотаріус, він просив, аби приїхала свідок, її чоловік та ще одна людина [PERSON] у якості свідків. Покійний розумів значення своїх дій, він адекватно усе розумів. Заповіт підписували свідок, її чоловік та [PERSON] . У [PERSON] права сторона не робила, трішки ліва була працездатна, але він увесь час лежав, тобто був напівсидячий. Лівою рукою він перемикав канали, самостійно не пересувався, лівою рукою він не підписав заповіт, тому що у нього тремтіла рука і він не міг цього зробити, він хотів але не міг. Він казав у присутності нотаріуса, що хоче переписати майно на [PERSON] . Коли прийшов нотаріус, зайшов до нього у кімнату, вони розмовляли, потім нотаріус запросив усіх, з [PERSON] вони слухали музику, обмінювались касетами. Вони товаришували 15 років, дітей ніколи не бачила. Він сказав, що хоче переписати будинок на [PERSON] , після цього вона підписала замість [PERSON] заповіт, тому що він сам не міг, а також її чоловік та його товариш. Поряд з цим свідок [PERSON] суду пояснив, що був знайомим з [PERSON] 15 років, він був його другом. Одного дня йому подзвонив [PERSON] та попросив приїхати побути свідком під час складання заповіту. 17.09.2016 приїхав до нього, там були нотаріус, його сусіди [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] . Нотаріус спитав [PERSON] , щодо заповіту, той сказав, що добровільно заповідає майно [PERSON] . Заповіт підписав свідок та сусіди, оскільки [PERSON] не міг підписувати. Похованням\~ займався [PERSON] . Позивача ніколи не бачив. Свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] був знайомим близько 10 років, є його сусідом. У Вересня 2016 року подзвонив [PERSON] та сказав, що хоче скласти заповіт та попрохав його бути свідком. Зібрались вдома у [PERSON] , там були нотаріус, свідок, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок підписував за [PERSON] заповіт, так як в [PERSON] не виходило. За місяць до смерті [PERSON] попросив [PERSON] доглядати за [PERSON] . До цього доглядала інша особа. Допитана у якості свідка у судовому засіданні [PERSON] повідомила, що була знайома з [PERSON] з 1994 до його смерті. Завжди зустрічалися на усіх святах. Знає, що у нього був діабет у дуже складній формі. На свій ювілей 70 років, він взагалі не пив, а 21 березня він потрапив до лікарні з інсультом. Вони з чоловіком його провідували у лікарні, він себе почував непогано, але не міг ходити. Це було у травні приблизно 5 років тому, він не ходив, весь час сидів, але мислив здраво. Коли він лікувався, ми його провідували, та він казав, що «мені [PERSON] допомагає, купує дуже дорогі ліки». До аптеки ходила [PERSON] , годувала теж вона його. Коли виписали його з лікарні, то стан його був більш-менш у нормальній формі, тільки не ходив. Він потім був вдома, телефонував свідкові, а\~ вона йому. Він просив [PERSON] , щоб вона ночувала у нього, але [PERSON] був проти. Так вона і перестала туди ходити. Декілька разів до нього приїздили ввечері та не змогли до нього потрапити. На початку вересня зайшли до квартири, [PERSON] сидів, там зустріли сусідку, він з ними не розмовляв, можливо, це був ефект від таблеток, ми намагались йому задавати питання, напевно, нас впізнавав, він кожного року запрошував їх до себе на свята, своїх друзів, конфліктів у них не було, рідних [PERSON] свідок не знала, навіть на похоронах були ті, хто ні разу його не навідував. [PERSON] його доглядав, коли бачили [PERSON] , він не рухався, очі були відкриті, він дихав. Але перед смертю він сказав, що все хоче залишити доньці - [PERSON] , бо хоче замолити перед нею гріхи свої. В матеріалах цивільної справи наявна довідка КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» «ДОР» від 05.12.2022, з якої вбачається, що [PERSON] за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №6 від 10.07.2023, [PERSON] на момент складання заповіту 17.09.2016 будь-якого психічного розладу не виявляв. Зазанчений висновок підтверджується даними матеріалів цивільної справи, медичної документації, які свідчать про його правильне орієнтування в навколишньому й особах, певну послідовність та цілеспрямованість дій, відсутність в поведінці і висловлюваннях у той період часу ознак маячіння, галюцінацій, розладів свідомості, інших хворобливих розладів психічної діяльності. За своїм психічним станом на момент складання заповіту 17.09.2019 [PERSON] , міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Згідно з правилами частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Зважаючи на викладене, суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують заявлених позивачем позовних вимог, а саме, позивач просила визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на ім`я відповідача, посилаючись на стійкий психічний розлад здоров`я останнього, тоді як письмові матеріали справи та покази свідків вказують на протилежне. Оскільки, обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами у справі, суд відмовляє у задоволенні позову. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі судові витрати по справі слід покласти на позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed