Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Представник Акціонерного товариства\~«Акціонерний комерційний\~банк «Конкорд»\~ звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить, з урахуванням уточнень, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 05.06.2018 року в загальному розмірі 201\~157,70 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.06.2018 року між АТ АКБ Конкорд та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом надання підписаної позичальником заяви про приєднання до публічного договору комплексного обслуговування клієнтів фізичних осіб в АТ «АКБ «Конкорд» №176101-МПК та акцептованої банком про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № [NUMBER] у розмірі 50 000,00 грн строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 39% річних. Підписавши Заяву про надання кредиту та приєднавшись до публічного договору, відповідач підтвердив ознайомлення та згоду з умовами публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд» на умовах зазначених в публічному договорі та розміщених на офіційному сайті АТ «АКБ «Конкорд», а також підтвердив ознайомлення та згоду з тарифами позивача, отже погодився з ними. Відповідно до укладеного договору банк надав відповідачу споживчий кредит на задоволення поточних потреб шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника. На виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №176101-МПК від 05 червня 2018 року банк надав відповідачу кредит в межах встановленого ліміту у розмірі 50 000,00 грн, шляхом оплати платіжних документів позичальника, а також здійснення договірного списання грошових коштів з рахунку, після встановлення ліміту відповідач почав використовувати кредитні кошти. Боржник належним чином не виконував грошові зобов`язання по сплаті кредиту, відсотків, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 10.02.2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором №176101-МПК від 05.06.2018 року складає 201\~157,70 грн, з яких: заборгованість за кредитним договором 50\~000,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками 7584,65 грн., плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості 86\~458,60 грн., санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором 54\~414,45 грн., прострочена заборгованість РКО 2400,00 грн., заборгованість за щорічну плату 300,00 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі з огляду на наступне. Так, зазначає, що жодним доказом, які маються в матеріалах справи не підтверджується, отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 50000,00 грн. під 39,00% на рік, а фактично під 84%, не підтверджується їх фактичне отримання та не встановлюється дата з якої відбувається прострочка у поверненні зазначених грошових коштів. Зазначає що позивачем в односторонньому порядку змінено та встановлено процентні ставки, а також не зрозуміло за яким алгоритмом нарахована плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором, прострочена заборгованість РКО, заборгованість за щорічну плату, та взагалі незрозуміло що це за плати. Крім того, позивач продовжує нараховувати проценти (84%, 39%) за користування кредитом після закінчення строку дії договору, що є неприпустимим. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Після скасування заочного рішення суду у вказаній справі ухвалою суду від 29.12.2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Протокольною ухвалою суду від 11.04.2023 року прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду\~від 07.09.2023\~року,\~постановленою без\~видалення суду\~до нарадчої\~кімнати,\~постановлено вважати\~належним позивачем Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «АКБ «Конкорд» Грошової Світлани Василівни. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, наведених в заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Встановлено, що 05 червня 2018 року між АТ «АКБ «Конкорд» (банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір №176101-МПК, шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору комплексного обслуговування клієнтів фізичних осіб в АТ «АКБ «Конкорд», за умовами якого відповідачу надано кредит у вигляді безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок у розмірі 50 000,00 грн. строком на 12 місяців по 05.06.2019 року включно. 05 червня 2018 року [PERSON] отримав платіжну картку № [NUMBER] , про що свідчить письмова розписка клієнта. Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що з підписанням відповідної заяви, відповідач підтвердив, що він розуміє та погоджується, зокрема, з тим, що за умови підписання цієї заяви про надання кредиту ним, підписання та скріплення печаткою зі сторони банку та надання кредиту, що разом вважається акцептом банку, ця заява разом з графіком платежів/розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, є публічним договором та Тарифами Банку складають кредитний договір. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано заяву про надання кредиту /Кредитний договір №176101-МПК від 05 червня 2018 року, заяву про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки/Договір платіжної картки №176101-МПК та Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд». Як вбачається із заяви про надання кредиту /Кредитний договір №176101-МПК від 05 червня 2018 року та заяви про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки/Договір платіжної картки №176101-МПК, які підписані відповідачем, то такі не містять будь-яких даних про відсоткову ставку та інших платежів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКБ «Конкорд»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). При цьому суд зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Публічний договір розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Публічного договору, а також те, що вказані документи на момент підписання заяви відповідачем взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором, простроченої заборгованості РКО та заборгованості за щорічну плату. Наданий позивачем Публічний договір, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З наведених підстав, суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме наданий Публічний договір є складовою кредитного договору і що саме ці умови відповідач розумів та погоджувався, підписуючи заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами в обумовленому позивачем розмірі, плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором, заборгованості РКО та щорічну плату. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору №176101-МПК від 05 червня 2018 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 50 000,00 грн. Інша частина позовних вимог задоволенню не підлягають з огляду на наведені вище обставини. При цьому факт отримання позичальником тіла кредиту в сумі 50 000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок підтверджується наданою позивачем випискою з особового рахунку та не спростовано відповідачем. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.532, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial