Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - служба у справах дітей Прилуцької міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що 25.09.2010 між [PERSON] (до розлучення [PERSON]) та [PERSON] був укладений шлюб, від якого сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Так, 10.10.2016 шлюб між сторонами був розірваний та дитина проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо та участі у вихованні сина взагалі не приймає. За рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.10.2016 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі розміром 1000,00 грн. Після розлучення з відповідачем позивачка разом із сином проживає у будинку своїх батьків, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де створені усі належні умови для проживання та навчання дитини. Відповідач по справі протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини - фактично самоусунувшись від них, не реалізує своїх прав щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином, не дбає про його фізичний та розумовий розвиток, не цікавиться його оточенням, не надає ні матеріальної, ані моральної допомоги, не цікавиться його життям та здоров`ям, що свідчить про системне та тривале ухилення від виконання батьківських обов`язків, що з огляду на вимоги ст.164 СК України, є беззаперечними підставами для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим позивачка і звернулася до суду з відповідним позовом. 24.12.2021 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що за період часу, що сторони перебували у шлюбі він працював, забезпечував сім`ю та займався вихованням сина, але у 2014 році він поїхав на заробітки до Польщі, проте завжди спілкувався з сином та висилав кошти. Проте після того, як шлюб між сторонами був розірваний, досягти з [PERSON] домовленості про побачення з дитиною йому не вдалося. Відповідач зазначив, що з 2018 року позивачка через особисту неприязнь, з мотивів помсти, з метою завдання йому душевних страждань постійно чинила перешкоди у спілкуванні та в участі у вихованні сина. Після розлучення [PERSON] подарував сину мобільний телефон із сім карткою та намагався постійно спілкуватися з сином по телефону, хоча і перебував за кордоном. Дитина могла спілкувати з ним тільки тоді, коли не бачить і не чує мати. Пізніше спілкування з сином стало відбуватися все рідше і рідше, так як дитина говорила, що мама не дозволяє це робити, а згодом телефон сина взагалі перестав відповідати, оскільки був вимкнений чи змінена сім картка. По приїзду до України [PERSON] намагався зустрітися з сином, проте позивака не дозволяла цього та чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною, була агресивно налаштована по відношенню до нього. Тому, щоб у дитини не було проблем через спілкування з ним, відповідач дізнавався про сина від друзів та знайомих. Відповідач зазначив, що він нормальний і адекватний чоловік, не має шкідливих звичок, працює та завжди хотів спілкуватися з сином і брати участь у його вихованні, за рішенням суду він систематично сплачує аліменти колишній дружині на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн, починаючи з 27.09.2016 та не ухиляється від сплати таких, не зважаючи на те, що позивачка з кінця 2018 року чинить перешкоди щодо його спілкування з сином. Також на вимогу позивачка він неодноразово надавав дозволи на виїзд дитини за кордон та ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, проте позивачка не дає йому реалізувати його батьківське право (а.п.22-26). 29.12.2021 позивачка подала до суду відповідь на відзив відповідача, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити такі, проте категорично не погодилася з його доводами, оскільки відповідачем у відзиві не було надано жодних доказів того, що вона створює йому перешкоди у спілкуванні з сином. Такі твердження є надуманими та не підтверджені належними та допустимими доказами. Щодо надання дитині дозволу від батька на виїзд за кордон, то позивачка зауважила, що випросити такий у відповідача було досить проблематично, оскільки той постійно знаходив відмовки, щоб зіпсувати її спільний з дитиною відпочинок, оскільки [PERSON] інтереси дитини не хвилюють та він сам не виявляє бажання забезпечити сину відпочинок. На сьогоднішній день відповідач сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 1000,00 грн та безсоромно стверджує, що така сума є достатньою для забезпечення нормального рівня розвитку та життєдіяльності хлопчика (а.п.33-34). 04.07.2023 представник відповідача - адвокат Єрмак О.В. подав до суду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Прилуцької міської ради, про визначення участі батька у вихованні дитини (а.п.122-127), проте в судовому засіданні ухвалою, оголошеною під звукозапис, позивачу за зустрічним позовом [PERSON] було відмовлено у прийнятті зустрічного позову та об`єднанні позовів в одне провадження, оскільки вимоги за зустрічним позовом є взаємовиключними з позовними вимогами первісного позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В судовому засідання позивачка та її представниця - адвокатка Дуденок О.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити такі, а відповідач та його представник до суду не з`явилися, проте останній подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі сторони відповідача (а.п.171). Представниця третьої особи [PERSON] до суду не з`явилася, проте завчасно подала до суду заяву, в якій також просила провести розгляд справи за відсутності їхнього представника та при ухваленні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування Прилуцької міської ради (а.п.45, 64). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він бачив відповідача тільки на весіллі та у перший рік спільного життя позивачки та відповідача, проте потім [PERSON] пропав із життя [PERSON] та спілкувався з дружиною лише по телефону та наполягав на тому, що він не має жодного відношення до дитини. Також зазначив, що відповідач вже тривалий час взагалі не спілкується з сином та не займається його вихованням. Неповнолітній свідок [PERSON] , допитаний у присутності [PERSON] , яка є соціальним педагогом Прилуцького ліцею №14, пояснив суду, що ним займається лише його мати [PERSON] , також хлопчик зазначив, що коли він закінчив перший клас, то в нього була можливість поїхати за кордон, проте відповідач не надав дозволу на це. Окрім цього, хлопчик повідомив суду, що не знає, де проживає його тато та йому зовсім нічого не відомо про його життя, оскільки батько заблокував його в усіх соцмережах та месенжерах. Також повідомив суду, що дід з бабою зі сторони батька не спілкуються з ним також та не цікавляться його життям. Вислухавши пояснення сторони позивачки, покази свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступного переконання. Як вбачається з копії рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області №2/742/1260/16 (єдиний унікальний №742/2904/16-ц) від 10.10.2016, яке набрало законної сили 21.10.2016 (а.п.7), сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду. Відповідно до копії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.п.6). Згідно з копіями довідок про реєстрацію місця проживання, виданих Управлінням адміністративних послуг Прилуцької міської ради [PERSON] та її син [PERSON] з 21.12.2020 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.п.6). Як вбачається з копії рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області №2/742/1246/16 (єдиний унікальний №742/2875/16-ц) від 05.10.2016 (а.п.8), з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі розміром 1000,00 грн на утримання сина [PERSON] . Відповідно до довідки №4085, виданої 10.12.2020 комітетом самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської області (а.п.9), зареєстроване місце проживання [PERSON] значиться за адресою: [ADDRESS] , та остання має такий склад сім`ї: син - [PERSON] , батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно з довідкою-характеристикою №4086, виданою 10.12.2020 комітетом самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської області (а.п.9), [PERSON] за час проживання за адресою: [ADDRESS] , зарекомендувала себе з позитивної сторони, наркотичної та алкогольної залежності не має, на обліку у відділі поліції не перебуває, громадський порядок не порушує, урівноважена, користується повагою у сусідів, близьких та знайомих. Розлучена, має неповнолітнього сина, [PERSON] - 2011 року народження, у вихованні якого одна приймає активну участь. Як вбачається з характеристики учня 4-А класу ЗОШ І-ІІІ ступенів №14 [PERSON] , виданої 14.12.2020 класним керівником [PERSON] та директором школи [PERSON] , хлопчик навчається у даному навчальному закладі з першого класу. Має навчальні досягнення достатнього рівня та добрий загальний розвиток. Кожного року приймає участь у міських змаганнях з технічного моделювання. Врівнова\-жений, розсудливий, завжди виконує правила поведінки, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями, відповідально виконує надані доручення. Учень регулярно відвідує заняття у школі. Він завжди охайний, доглянутий. Мати дитини, [PERSON] , постійно спілкується з класним керівни\-ком та педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини, допомагає синові готуватися до змагань, конкурсів, онлайн олімпіад, приймає активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори. Батько дитини, [PERSON] , протягом навчання хлопчика, контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується. Дитину до школи приводять і забира\-ють мати або дідусь (а.п.10). Відповідно до характеристики, виданої 09.12.2021 за вих.№09/12-21-05 директором ТОВ «ПРО Маркетинг», [PERSON] працює на даному підприємстві на посаді водія навантажувача відділу 8 з обслуговування Київської філії ІП «Кока-Кола Беверіджис Україна Лімітед» з 09.01.2020. Під час роботи в компанії зарекомендував себе як доброзичлива та комунікабельна людина. В роботі активний та відповідальний. Сумлінно виконує свої обов`язки. У спілкуванні зі співробітниками тактовний та ввічливий. Зауважень щодо якості виконання роботи немає (а.п.29). Як вбачається з копії листа №358 від 28.10.2021 служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, з метою з`ясування обставин та проведення профілактичної бесіди за вих.№312 від 04.10.2021 [PERSON] направлялося запрошення до служби у справах дітей, проте останній на бесіду не з`явився та не повідомив причини своєї неявки (а.п.10). Відповідно до інформації №561 від 04.11.2021, наданої службою у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області (а.п.11), на звернення [PERSON] було проведено бесіду з дитиною, [PERSON] , [INFO] , щодо з`ясування його думки у вирішення питання доцільності позбавлення його батька батьківських прав. Так, у присутності матері, без тиску та прямих запитань [PERSON] підтвердив, що батька - [PERSON] він вже тривалий час не бачив. Всі намагання хлопчика налагодити їх відносини не знаходили відповідних почуттів та взагалі батько зник із життя сина, не вітає його зі святами, в тому числі і з днем народження, та зовсім не цікавиться його життям (а.п.11). Згідно з копією інформації №624 від 02.11.2021, наданої КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» (а.п.11), на період хвороби дитини - [PERSON] , [INFO] , до дитячої поліклініки його супроводжували мати та дідусь. Як вбачається з копії ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.04.2023, провадження №2/742/238/23 (єдиний унікальний №742/832/22), яка набрала законної сили 27.04.2023 (а.п.97-99), [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства щодо [PERSON] , [INFO] , проте даний позов був залишений без розгляду, оскільки з висновку судової медичної молекулярно-генетичної експертизи на підтвердження батьківства у відношенні сина [PERSON] вбачається, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , що також підтверджується копією висновку експерта №2621 від 28.12.2022 (а.п.109-113), де чітко зазначено, що вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%. Незважаючи не те, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву стверджував, що він регулярно сплачує позивачці аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з розрахунку заборгованості по аліментах, наданого старшим державним виконавцем Прилуцького відділу ДВС, станом на червень 2023 року [PERSON] має заборгованість по аліментах, яка складає 18573,70 грн (а.п.153). Як вбачається з характеристики учня 6-А класу Прилуцького ліцею №14 [PERSON] , виданої 25.07.2023 класним керівником [PERSON] та директором школи [PERSON] , [PERSON] навчається у даному навчальному закладі з першого класу. За час навчання зарекомендував себе як здібний, розумний учень. Має високі досягнення у навчанні, є учасником учнівського самоврядування класу, бере активну участь у позаурочному житті класу. Дуже дружня, добра дитина, по-товариськи відноситься до усіх дітей у класі, має лідерські здібності. Його мати, [PERSON] , також бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує високий рівень навчання дитини. Батько, [PERSON] , з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.п.161) З висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області №02-16/184 від 11.01.2022 вбачається, що [PERSON] , 1988 року народження, який проживає за адресою: [ADDRESS] , має малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Батько мешкає окремо від дитини, стосунки не підтримує, ні матеріальної, ні моральної допомоги не надає. [PERSON] проживає з матір`ю, [PERSON] . Саме вона опікується утриманням, навчанням, вихованням хлопчика. Спроби працівників служби у справах дітей міської ради поспілкуватись з [PERSON] щодо неналежного виконання ним батьківських обов`язків позитивних наслідків не дали. [PERSON] визнав, що дійсно з сином не спілкується, його життям не цікавиться, з днем народження не вітає, проте заперечував стосовно позбавлення його батьківських прав. Ситуація у родині розглядалась на засіданні постійної комісії з питань захисту прав дитини. [PERSON] був запрошений, але не з`явився. Працівниками служби у справах дітей Прилуцької міської ради проведена бесіда з дитиною, під час якої [PERSON] підтвердив, що батько з ним не спілкується, на телефонні дзвінки не відповідає, нічим не допомагає. У зв`язку з чим, орган опіки та піклування Прилуцької міської ради дійшов до переконання, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1988 року народження, відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідатиме інтересам дитини (а.п.46-47). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Таким чином, відповідно до ст.164, 170 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, зважаючи саме на які суд прийшов до твердого переконання про те, що [PERSON] , 1988 року народження, беззаперечно має бути позбавлений батьківських прав відносно свого сина - [PERSON] , [INFO] , від виховання якого він свідомо самоусунувся та нині ухиляється, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не утримує його матеріально, має заборгованість по аліментах, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та навчанням, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі наведеного та ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved