Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У березні 2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.06.2012 р. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 48 000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. За користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки у розмірі, встановленому «Тарифами Банку» та «Умовами та правилами надання банківських послуг». Також, Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, проценти за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Однак, у порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним Договором не виконав, тому станом на 04.01.2023 року має заборгованість перед Банком, що складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками за користування кредитом, що разом становить 60 676 (шістдесят тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 26 коп. Представник позивача просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судовий збір у розмірі 2 684 грн. Заперечення відповідача 09 серпня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки позовну заяву датовано 28.02.2023 р., а обрахування суми боргу здійснює за картками кредитування починаючи з 12.06.2012 року та не вказує строк, на який видано карту, що має значення при обчисленні строку позовної давності. Відповідач посилається на воєнний стан та ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» та вказує, що позичальники звільняються від відповідальності. Відповідач просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідь на відзив 25 серпня 2023 року позивач направив відповідь на відзив, в якому зазначив що банк запровадив кредитні канікули для фізичних осіб за всіма кредитними картами. Банк не штрафував за прострочені платежі, проте з 01.09.2022 року відсоткова ставка повернута, про розмір було проінформовано клієнта. Позивач вказав, що дія договору пролонгується кожні 12 місяців, а тому кредитний договір чинний. Карта відповідача дійсна до 08/2024, а тому строки позовної давності дотримано. Заперечення на відповідь на відзив 19 вересня 2023 року від [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив. [PERSON] вказує, що відповідь на відзив ніяк не спростовує зміст його відзиву. Відповідач вказав, що перебуває у відносинах із позивачем фактично з 17.06.2012 року, тобто 11 років і 3 місяці, протягом цього строку виконання умов договорів по картках позивача влаштовувало. Строк кредитної карти, яку видано відповідачу не закінчений, користування картою продовжується. Відповідно до заперечень, позов відповідачем не визнається, відповідно до обґрунтувань, викладених у відзиві. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 98). У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання направив клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Також, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Обставини справи, що встановлені судом 12 червня 2012 року [PERSON] (далі - Позичальник) звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, а саме грошових коштів, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З вищевказаної анкети-заяви видно, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, на основі ст. 634 Цивільного кодексу України що підтверджується підписом у заяві (а.с. 14). Згідно довідки Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за договором № б/н, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , останньому надано кредитні картки: № [NUMBER] із датою відкриття 12.06.2012, терміном дії 08/15, № [NUMBER] із датою відкриття 02.08.2015, терміном дії 07/19, № [NUMBER] із датою відкриття 02.08.2015, терміном дії 07/19, № [NUMBER] із датою відкриття 01.09.2016, терміном дії 08/20, № [NUMBER] із датою відкриття 27.08.2020, терміном дії 08/24 (а.с. 13). Із довідки Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] (договір № б/н), вбачається, що станом на 27.08.2020 року кредитний ліміт за кредитною карткою [NUMBER] встановлено у розмірі 1 000,00 грн., 10.09.2020 року збільшився до 6 000, 00 грн., 18.11.2021 року кредитний ліміт збільшився до 16 000, 00 грн., 06.12.2021 року кредитний ліміт збільшився до 45 000, 00 грн., 27.01.2022 року кредитний ліміт збільшився до 48 000, 00 грн., 04.08.2022 року кредитний ліміт зменшено до 0, 00 грн. (а.с. 12). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 17.07.2023 року заборгованість відповідача перед Банком становить 60 676 (шістдесят тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 26 коп., яка складається із: -49 635, 74 грн. - заборгованість за кредитом; -11 040, 52 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст. 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником: «якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому». Так, при підписанні 12.06.2012 р. анкети-заяви між банком та відповідачем, як фізичною особою - споживачем банківських послуг, виникли договірні правовідносини. Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 09 серпня 2017 року у справі №6-2322цс16. Верховний Суд неодноразово приходив до висновку, що за договором який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (постанови № 6-14цс14; 6-95цс14; 6-134цс14; 6-154цс15). Оскільки строк дії перевипущеної картки [PERSON] встановлено до серпня 2024 року, а з позовом банк звернувся до суду у березні 2023 року, тобто в межах строку позовної давності. Крім того, з виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що останній платіж по карті було здійснено 19.04.2022 року. Таким чином, доводи відповідача про сплив строку позовної давності є помилковими та безпідставними. Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 12.06.2012 року, укладеним між останнім та банком, у повному обсязі не виконано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 60 676 грн. 26 коп. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн., що підтверджується платіжним дорученням, який міститься в матеріалах справи. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 2 684 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved