Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Подану заяву мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.05.2005 року. У період шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін зникли та тепер відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони по справі остаточно припинили спільне проживання, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.08.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На адресу Деснянського районного суду м. Києва, від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача за наявними документами у матеріалах справи. Відповідач [PERSON] направила заяву про визнання позовних вимог, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 травня 2005 року у відділі реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 203. У період шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку , що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного та

Outcome: approved