Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

В березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом і просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на: - частину майнових прав на однокімнатну квартиру [ADDRESS] / будівельна адреса: квартира [ADDRESS] /; - частину майнових прав на однокімнатну квартиру [ADDRESS] / будівельна адреса: квартира [ADDRESS] /; - частину машиномісця за номером 64, проектною площею 21, 69 кв.м., на першому поверсі / рівні / підземного паркінгу по [ADDRESS] / будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером [ADDRESS] /; - частину машиномісця за номером 65, проектною площею 15, 67 кв.м., на першому поверсі / рівні / підземного паркінгу по [ADDRESS] / будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером [ADDRESS] /; - частину машиномісця за номером 52, проектною площею 22, 40 кв.м., на першому поверсі / рівні / підземного паркінгу по [ADDRESS] / будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером [ADDRESS] /. Посилається в позові на те, що з 08 жовтня 1987 року до 31 жовтня 2016 року перебував з відповідачем у шлюбі. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року шлюб був розірваний. Під час шлюбу за договорами купівлі-продажу цінних паперів №226БВ108 та № 227БВ108 та інвестиційних договорів про участь у будівництві об`єкту нерухомост №34-ф-ГС та 35-ф-ГС, укладених 30 червня 2015 року між відповідачкою та ПАТ`Укаїнский будівельно-інвестиційний банк», були придбані майнові права на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] / будівельні номери №№ 197 та 198 /. Крім того, на підставі попереднього договору купівлі-продажу від 26 червня 2015 року були придбані машиномісця №№ [NUMBER] , [NUMBER] та 52. В 2016 році будинок введений в експлуатацію, однак Свідоцтва про право власності на дані об`єкти на даний час не видані. Входячи з цього, просить задовольнити позов. 03 березня 2021 року справа була зареєстрована в канцелярії суду та відповідно до ст.33 ЦПК України визначено склад суду. Ухвалою суду від 19 березня 2021 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву, 3-й особі - пояснень у справі. 02 вересня 2021 року відповідач подала зустрічний позов про поділ майна подружжя. Посилається на те, що в шлюбі з відповідачем було набуто наступне майно: - трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 88, 90 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 01 березня 2003 року; - двохкімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 72, 70 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2004 року; - трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 139, 69 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів №210БВ 108 від 26 червня 2015 року; - машиномісце № [NUMBER] загальною площею 16, 3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване Державному реєстрі речових прав на позивача; - машиномісце № [NUMBER] загальною площею 22,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване Державному реєстрі речових прав за нею; - майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] / будівельна адреса: квартира [ADDRESS] /, загальною площею 58, 06 кв.м.; - майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] / будівельна адреса: квартира [ADDRESS] /, загальною площею 63, 17 кв.м.; - паркомісця №№64, 65, 52, придбані на підставі попереднього договору купівлі-продажу машиномісць від 26 червня 2015 року з ТОВ`СТРОМКОМПЛЕКС»; З урахуванням того, що придбне в шлюбі майно є спільною сумісною власністю з відповідачем, як подружжя, просить задовольнити позов та визнати за нею право власності на наступне майно: - майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] / будівельна адреса: квартира [ADDRESS] /, загальною площею 58, 06 кв.м.; - майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] / будівельна адреса: квартира [ADDRESS] /, загальною площею 63, 17 кв.м.; - на машиномісця: № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; - машиномісце№ [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . За відповідачем визнати право власності на: - квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] ; - квартиру [ADDRESS] . 20 вересня 2021 року позивач / відповідач за зустрічним позовом подав відзив на зустрічний позов, яким проти позову заперечує. Посилається на те, що машиномісця №№ [NUMBER] та [NUMBER] в будинку [ADDRESS] отримані ним на підставі договорів дарування від 05 липня 2019 року, посвідчених приватним нотаріусом Верповською О.В., тобто через 3 роки після розірвання шлюбу. Квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] є предметом розгляду в справі Шевченківського районного суду м. Києва. Крім того, квартира [ADDRESS] отримана ним у дар відповідно до договору дарування від 12 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Івановою С.М., а тому не може бути предметом спільного майна подружжя. Квартира [ADDRESS] оформлена на праві власності 15 лютого 2021 року і належить йому на підставі договору дарування від 25 листопада 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Верповською О.В, тобто через 4 роки після розірвання шлюбу. Зазначає, що такої квартири, як зазначено відповідачкою, а саме [ADDRESS] , не існує. З урахуванням цього, вважає вказане майно його особистою приватною власністю і просить у зустрічному позові відмовити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, проти зустрічного заперечували з викладених у відзиві підстав. Відповідач та його представник підтримали зустрічний позов, проти первісного заперчували. Третя особа: Науково-виробнича фірма «СТРОМКОМПЛЕКТ» в судове засідання свого представника не направила, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, даною нормою закону встановлена презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 08 жовтня 1987 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року шлюб сторін був розірваний. Під час перебування в шлюбі сторонами було набуте наступне майно: - майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] / будівельна адреса: квартира [ADDRESS] /; - майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] / будівельна адреса: квартира [ADDRESS] /; - машиномісце за № [NUMBER] , проектною площею 21, 69 кв.м. на першому поверсі / рівні / підземного паркінгу по [ADDRESS] / будівельна адреса: [ADDRESS] /; - машиномісце за № [NUMBER] , проектною площею 15, 67 кв.м. на першому поверсі / рівні / підземного паркінгу по [ADDRESS] / будівельна адреса: [ADDRESS] /; - машиномісце за № [NUMBER] , проектною площею 22, 40 кв.м. на першому поверсі / рівні / підземного паркінгу по [ADDRESS] / будівельна адреса: [ADDRESS] /. / т.1, а.с. 8 - 22 / Відповідно до позиції Верховного суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року, яка з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Сторони при зверненні до суду з зустрічними позовами підтвердили належність перерахованого майна до спільної сумісної власності подружжя. За загальним правилом, визначеним ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто, закон презюмує рівність таких часток. Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Враховуючи викладене вище, неподільності речей, що є предметом спору, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та визнання за сторонами права власності на частині майна, придбаного в шлюбі. Щодо зустрічного позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Як зазначено вище, квартира [ADDRESS] належать позивачу на підставі договору дарування від 12 травня 2004 року. Квартира [ADDRESS] належать позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 01 березня 2003 року. Квартира [ADDRESS] належить позивачу на підставі договору дарування від 25 листопада 2020 року. Машиномісця №№62 та 63 в будинку [ADDRESS] також отримані позивачем у дар на підставі договорів дарування від 12 травня 2004 року та 05 липня 2019 року відповідно. Договори дарування та договір купівлі - продажу посвідченні нотаріально та зареєстровані в установленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав. / т.1, а.с. 153 - 157; 171 - 183; 193 - 194; 198 - 199; 202 / З урахуванням цього, приведене майно, за виключенням квартири [ADDRESS] , є особистою приватною власністю позивача, не відносить до спільного майна подружжя і розподілу, як спільне сумісне майно подружжя, не підлягає. З урахуванням цього, підстави для задоволення зустрічного позову в цій частині відсутні. Щодо запропонованого відповідачем порядку розподілу майна, суд враховує наступне. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 09 червня 2021 року у справі 760/789/19,аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуютьсядо правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, відповідачем проведена оцінка майна, зазначеного нею як спільне майно подружжя, і яке просить поділити між нею та позивачем. Загальна вартість майна становить 27 489 810, 00 грн. В порядку поділу майна подружжя просить виділити на свою користь майна на 7 574 078, 00 грн., на користь відповідача - на 19 915 732, 00 грн. При цьому питання про отримання компенсації вартості майна, яка перевищує належну їй частку в спільному майні, не ставить. Враховуючи викладене вище, неподільності речей, що є предметом спору, а саме квартир та машиномісць, а також ту обставину, що майно, яке підлягає розподілу, не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав, суд приходить до висновку про визначення прав сторін на майно у рівних частках.

Outcome: partial