Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

23.05.2023 позивачка [PERSON] звернулася до Таращанського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача: Головний сервісний центр МВС України, вимоги якого уточнила заявами від 27.06.2023 та від 14.09.2023, і просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя. І. Позиція сторін у справі Позов /уточнений/\~обґрунтовано тим,\~що 12.08.2014 позивачка уклала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі РАЦС Таращанського РУЮ у Київській області. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що сумісне життя з відповідачем не склалось, вони проживають окремо, фактично шлюбні відносини припинили з 20.03.2023. Донька залишилася\~проживати разом\~із нею.\~На даний\~час в\~судовому порядку\~вирішується питання\~про розірвання\~шлюбу та\~стягнення аліментів\~на утримання\~доньки.За час спільного проживання ними було набуто наступне майно: автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250 CDI», 2009 року випуску, колір сірий, номерний знак [NUMBER] , - вартістю 409\~806,01 грн; LCD телевізор Samsung UE32F6400AUA - вартістю 6\~538,00 грн; пральна машина LG F1096 - вартістю 5\~000,00 грн; дитяче ліжко - вартістю 7\~000,00 грн; ліжко двоспальне, комод і дві тумбочки разом - вартістю 16\~000,00 грн; принтер НР415 вартістю - 4\~800,00 грн; мийка високого тиску «Корхер» - вартістю 3\~500,00 грн. Позивачка вказує, що після повідомлення відповідачеві про намір у майбутньому ділити спільно нажите майно, 05.04.2023 [PERSON] без її відома та дозволу відчужив за договором купівлі-продажу спільний автомобіль марки«MERSEDES-BENZ Е250 CDI», номерний знак [NUMBER] , своїй матері - [PERSON] . Коштів від продажу автомобіля вона не отримувала, доказів використання зазначених коштів в інтересах сім`ї відповідач не надав. Оскільки вона має право на 1/2 частину спільно набутого за час шлюбу з відповідачем майна, позивачка просила суд поділити це майно в судовому\~порядку та виділити їй: дитяче ліжко - вартістю 7 000,00 грн, ліжко двоспальне, комод і дві тумбочки - вартістю 16 000,00 грн., всього на загальну суму 23000,00 грн, а також стягнути з відповідача на її користь 204 903,005 грн, як компенсацію 1/2 вартості відчуженого відповідачем без її згоди автомобіля «MERSEDES-BENZ Е250 CDI», 2009 року випуску. Автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250 CDI», 2009 року випуску, колір сірий, номерний знак [NUMBER] , - вартістю 409\~806,01 грн, LCD телевізор Samsung UE32F6400AUA - вартістю 6538,00 грн, пральну машину LG F1096 - вартістю 5 000,00 грн, принтер НР415 - вартістю 4 800,00 грн та мийку високого тиску «Корхер» - вартістю 3 500,00 грн, - просила залишити у власності відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свій позов з урахуванням всіх уточнень та суду пояснила, що 12.08.2014 вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Проживали у її батьків, спільно вели господарство. У її батька був автомобіль ВАЗ 2199, який він продав і купив «Mitsubishi». Цей автомобіль батько також продав і за виручені гроші, до яких вони з відповідачем доклали свої сімейні кошти, було придбано спірний «MERSEDES-BENZ Е250», який був оформлений на [PERSON] .. Авто придбали за 11\~100 чи 11\~600 тис доларів США. 31.10.2022 вони з відповідачем перейшли жити до його батьків. Автомобілем продовжували користуватись як відповідач, так і її батько. В листопаді-грудні 2022 року батько придбав для себе за 6,5 тис. доларів США у [PERSON] автомобіль «MERSEDES». Гроші для [PERSON] батько передавав через відповідача. На час придбання батьком автомобіля вона з [PERSON] жила однією сім`єю і мови про розлучення та поділ майна тоді не було. 21.03.2023 вони з відповідачем розійшлися, вона переїхала до своїх батьків. Після цього у квітні 2023 року відповідач без її згоди та відома переоформив спільний автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250» на свою матір. На початку травня вона подала до суду позов про розірвання шлюбу, 23.05.2023 їх розлучили. Поділити автомобіль в позасудовий спосіб відповідач відмовляється. Про ДТП за участю спірного авто вона нічого не знає, цей автомобіль щодня бачила і бачить в місті без будь-яких пошкоджень. Просила повністю задовольнити її позов. Представник позивачки адвокат Якименко О.В. в судовому засіданні повністю підтримав заявлений позов в новій редакції з відповідними уточненнями з наведених у ньому підстав. Додатково пояснив, що все майно, крім спірного автомобіля, наразі перебуває за місцем проживання позивачки [PERSON] по [ADDRESS] , знаходиться в її користуванні. Наведена в позові оцінка майна проведена з врахуванням зносу. Наполягав на тому, що автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250 CDI», 2009 року випуску, має дійсну ринкову вартість в сумі 409\~806,01 грн, як вказано у звіті суб`єкта оціночної діяльності. Заперечив твердження відповідача про те, що за кошти останнього було придбано інший автомобіль, який був оформлений на батька позивачки. Відповідач [PERSON] правом подачі відзиву не скористався. В судовому засіданні уточнений позов визнав частково та пояснив, що з 2012 року він проживав однією сім`єю з позивачкою [PERSON] у її батьків по [ADDRESS] . У 2021 році вони з позивачкою придбали автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250 CDI» за 10 тис. 500 доларів США. В жовтні 2022 року вони посварились з батьками дружини і він, позивачка та їхня дочка переїхали до його батьків на [ADDRESS] . При цьому, автомобіль залишився у свекрів і ним користувався батько дружини. В подальшому вони з позивачкою зрозуміли, що не можуть зберегти сім`ю, домовились розлучитись і мирно поділити спільно набуте майно: він залишив дружині всю техніку і меблі, а також в якості компенсації половини вартості спільного автомобіля зобов`язався придбати на ім`я дружини або її батька інший автомобіль «MERSEDES». Для цього в листопаді 2022 року він за власні кошти в сумі 6 тис. 500 доларів США придбав у [PERSON] автомобіль «MERSEDES». Цей автомобіль він передав свекру, а той повернув йому спірне авто. У березні 2023 року [PERSON] переоформив придбаний в листопаді по дорученню автомобіль на батька позивачки [PERSON] .. Після 20-х чисел березня 2023 року вони з позивачкою припинили шлюбні відносини. В подальшому у квітні 2023 року він на спірному автомобілі потрапив у ДТП. Вартість ремонту була великою, близько 3 тис. доларів США. Таких коштів він не мав, звернувся до матері, яка пообіцяла допомогти при умові переоформлення автомобіля на неї. Згоди на цей правочин у позивачки він не брав, оскільки на той час вони вже фактично розділили спільне майно і він купив їй інший автомобіль, який був оформлений на батька позивачки. Пред`явивши цей позов, його колишня дружина хоче повторно отримати кошти за вже компенсовану їй половину вартості автомобіля. Щодо побутової техніки і меблів, вказаних у позовній заяві, він визнає, що все це майно було придбане в шлюбі з позивачкою, погоджується з усіма наведеними нею цінами, крім вартості пральної машини LG F1096, оскільки вважає, що її ціна з врахуванням зносу становить 5\~тис.грн.. Із запропонованим позивачкою способом поділу всього цього майна, крім автомобіля, він згоден. Щодо вартості спірного автомобіля, то він на даний час після ДТП коштує не більше 300 тис. грн., однак документального підтвердження цього він не має. Відповідаючи на питання, відповідач повідомив, що спірний автомобіль вони з позивачкою придбали самостійно за власні кошти, батьки позивачки не надавали фінансової допомоги на його придбання. На момент переоформлення автомобіля - 05.04.2023 вони з [PERSON] жили окремо. Перед продажем спірного автомобіля він не питав у позивачки згоди на вчинення цього правочину і не повідомляв її про свої наміри, оскільки не вбачав у цьому потреби з огляду на те, що цей автомобіль вони розділили ще восени 2022 року, коли він купив на батька позивачки інший автомобіль «MERSEDES» за 6500 доларів США. В договорі купівлі-продажу спірного авто була вказана ціна орієнтовно 50\~000,00 грн, але цих коштів матір йому тоді не сплачувала, оскільки перед цим давала гроші на ремонт цього авто. Представник відповідача адвокат Барковський П.Г. в судовому засіданні заперечував щодо стягнення з відповідача на користь позивачки половини вартості спірного автомобіля згідно наданого звіту. Ствердив, що сторони поділили спільно набуте майно добровільно, відповідач придбав для позивачки інше авто за 6500 доларів США, яке на її прохання було оформлене на її батька. Просив позов задовольнити частково в частині поділу речей домашнього вжитку і побутової техніки, а щодо поділу авто відмовити. Представник третьої\~особи Головного\~сервісного центру\~МВС Українив судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. У письмових поясненнях від 15.06.2023 викладено клопотання третьої особи щодо розгляду справи за наявними документами та відсутності їхнього представника (а.с.57). За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання\~ учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі 25.05.2023 суд постановив ухвалу, якою прийняв указаний позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 19.06.2023, яке в подальшому за клопотанням представника відповідача було відкладено на 28.06.2023 (а.с.43, 44). 15.06.2023 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи Головного сервісного\~центру МВС\~Українина позовну заяву [PERSON] (а.с.56-68). 27.06.2023 до суду від позивачки [PERSON] надійшла позовна заява в новій редакції з додатками (а.с.83-101). 28.06.2023 суд постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання відповідача про виклик трьох свідків та закрив підготовче\~провадження з\~призначенням справи\~до судового\~розгляду по\~суті на\~13.07.2023,\~яке в\~подальшому за\~клопотанням відповідача\~було відкладено\~на 06.09.2023(а.с.108, 109). 04.08.2023 до суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Головного сервісного\~центру МВС\~Україниза наявними документами у справі (а.с.128). 06.09.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 19.09.2023 у зв`язку з визнанням явки позивачки обов`язковою для дачі особистих пояснень та виклику заявлених відповідачем свідків (а.с.132). 14.09.2023\~до суду від позивачки [PERSON] надійшла позовна заява в новій /остаточній/ редакції (а.с.138-144). 19.09.2023 в судовому засіданні було оголошено перерву до 02.10.2023 за клопотанням представника відповідача для повторного виклику свідка (а.с.150). 02.10.2023 судовому засіданні було оголошено перерву за клопотанням відповідача до 10.10.2023 (а.с. 155, 159). Суд, заслухавши сторін та їхніх представників, показання свідків, перевіривши викладені у заявах по суті обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом Суд установив, що 12 серпня 2014 року сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС реєстраційної служби Таращанського РУЮ у Київській області, актовий запис № 71. Указане вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.16). Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.17). Рішенням Таращанського районного суду Київської області у справі ЄУН 379/601/23 від 23 травня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.168-170). За час шлюбу сторони придбали таке майно: LCD телевізор Samsung UE32F6400AUA - вартістю 6\~538,00 грн; пральну машину LG F1096 - вартістю 5\~000,00 грн; дитяче ліжко - вартістю 7\~000,00 грн; ліжко двоспальне, комод і дві тумбочки загальною вартістю 16\~000,00 грн; принтер НР415 - вартістю 4\~800,00 грн; мийку високого тиску «Корхер» - вартістю 3\~500,00 грн. Факт придбання цього майна в період шлюбу та його вартість відповідач в судовому засіданні не оспорював. Сторони дійшли згоди щодо поділу вищевказаного майна в натурі у спосіб, запропонований позивачкою в позові. Також судом установлено, що в період шлюбу сторони придбали автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250 CDI», 2009 року випуску, колір сірий, номерний знак [NUMBER] , який було зареєстровано на відповідача [PERSON] .. Указане підтверджується змістом письмових пояснень ГСЦ МВС (а.с. 57) та не оспорюється сторонами спору. З наявного в матеріалах справи звіту №1788 ФОП [PERSON] від 26.06.2023 вбачається, що середня ринкова ціна автомобіля «MERSEDES-BENZ Е250 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 409 806,01 грн з урахуванням ПДВ (а.с. 89-100). Суд також установив, що 05.04.2023 в період шлюбу, але під час окремого проживання сторін і фактичного припинення між ними сімейних відносин - вищевказаний автомобіль марки «MERSEDES-BENZ Е250 CDI» було перереєстровано [PERSON] на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2023. Наведене вбачається з письмових пояснень Головного сервісного центру МВС України від 15.06.2023 (а.с.56-68) та підтверджено відповідачем [PERSON] в судовому засіданні. Інших письмових доказів матеріали справи не містять і суду не надано. З показань свідка [PERSON] , наданих в судовому засіданні, суд установив, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] .. Син з невісткою позивачкою [PERSON] - мали автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250». В листопаді 2022 року син попросив її позичити йому 6,5 тис. доларів, щоб купити автомобіль для свата. На той час син з невісткою жили у неї, про розлучення і поділ майна мови не було. Гроші потрібні були, щоб віддати батьку невістки його частку вкладених коштів в автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250». За позичені нею 6,5 тис доларів США син придбав у [PERSON] автомобіль для свата. В березні 2023 року син з невісткою розійшлися. У квітні-травні 2023 року автомобіль поламався, потрібні були гроші на ремонт і син хотів його продавати. Щоб залишити цей автомобіль в сім`ї, вона дала сину 3,5 тис. доларів США з переоформленням авто не неї. Про спір щодо цього автомобіля вона дізналась після березня 2023 року, коли пішла невістка. З показань свідка [PERSON] , наданих в судовому засіданні, суд установив, що він є батьком позивачки [PERSON] .. В 2014 році його дочка вийшла заміж за [PERSON] , вони жили разом з ними. Автомобіля у дочки і зятя не було. Він же мав автомобіль ВАЗ 2199, який продав, доклав гроші і купив «Mitsubishi». В 2022 році він продав це авто, зять з дочкою доклали свої кошти і вони купили за суму близько 12 тис. доларів США автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250». Склались орієнтовно 50 на 50. Автомобіль оформили на зятя [PERSON] .. Користувались автомобілем спільно. Влітку 2022 року він також придбав за власні кошти в сумі 3 тис. доларів США робочий автомобіль «MERSEDES 124». Цей автомобіль на себе не переоформив і користувався ним по дорученню. У жовтні 2022 року дочка та зять переїхали від них до сватів. Зять забрав автомобіль «MERSEDES 124», а «MERSEDES-BENZ Е250» залишився в його (свідка) користуванні. Оскільки йому було потрібне власне авто, у жовтні-листопаді 2022 року він придбав у свого племінника [PERSON] за 6,5 тис. доларів США автомобіль «MERSEDES 220». Кошти для [PERSON] він передавав через зятя [PERSON] , як і при попередніх купівлях автомобілів. Коли зять привіз йому новопридбаний «MERSEDES 220», то забрав «MERSEDES-BENZ Е250». При цьому, автомобіль «MERSEDES 124» також залишився у [PERSON] .. На той час, коли він (свідок) купував собі в листопаді 2022 року авто «MERSEDES 220» - дочка і зять жили однією сім`єю, мови про розлучення і поділ майна не було. Про існування спору щодо поділу майна між дочкою і колишнім зятем дізнався влітку цього року. Ствердив, що автомобіль «MERSEDES 220» він придбав за власні кошти в сумі 6,5 тис. доларів США, [PERSON] ніяких власних грошей на цю купівлю не давав. Він переоформив цей автомобіль на себе у квітні 2023 року, оскільки до того не мав часу. З показань свідка [PERSON] , наданих в судовому засіданні, суд установив, що він є далеким родичем сторін у спорі. Йому відомо, що родина [PERSON] і [PERSON] мали у власності автомобіль «MERSEDES-BENZ\~Е250»,\~яким користувались\~спільно з\~батьками позивачки.\~У листопаді 2022 року до нього звернувся [PERSON] щодо придбання автомобіля «MERSEDES Е220». Вони домовились про придбання цього авто за 6500 доларів США. Кошти йому (свідку) передавав [PERSON] . Чиї це були грошові кошти - йому (свідку) не відомо. На виконання досягнутої домовленості за автомобілем приїхав тесть [PERSON] , забрав автомобіль «MERSEDES\~Е220»\~та залишив\~у нього\~(свідка)\~«MERSEDES-BENZ\~Е250»,\~який в\~подальшому забрав\~ [PERSON] .\~Через пару\~місяців він\~(свідок)\~переоформив автомобіль «MERSEDES\~Е220»\~на [PERSON] .\~ Про\~те,\~що автомобіль Франчуків «MERSEDES-BENZ Е250» потрапляв у ДТП чи отримував суттєвих пошкоджень, йому не відомо. Про продаж цього автомобіля він також нічого не чув, періодично бачить його в місті. ІV. Норми права, оцінка аргументів сторін та висновки суду Відповідно до частини першої статті 355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною третьою статті 368\~ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1, 2 статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до статті 372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Положеннями статті 60\~СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення ст.\~61\~СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачені ст. 65 СК України. Частина четверта статті 65\~СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. За змістом статей 69, 70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 та постановах Верховного Суду від19 листопада 2020 року у справі №607/10913/17, від 31 січня 2019 року у справі №686/23104/17, від 29 липня 2019 року у справі №619/3728/16, від 17 грудня 2019 року у справі №761/11015/16-ц, від 17 грудня 2019 року у справі№753/9691/15-ц, від 21 січня 2020 року у справі №462/6409/18, від 30 червня 2020 року у справі №383/875/17. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №\~755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09\~грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі №\~402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №\~127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: - у справі № 755/20923/14-ц:\~при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже,\~за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; - у справі № 127/7029/15-ц:\~у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає\~ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні; - у справі № 301/2231/17:\~у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн; - у справі № 402/849/18:\~у\~разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що\~у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала\~звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, що передбачено в ч.4 ст. 12 ЦПК України. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У цій справі суд установив, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони [PERSON] і [PERSON] придбали автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250 CDI», 2009 року випуску, колір сірий, номерний знак [NUMBER] . Отже, автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250 CDI», 2009 року випуску, був об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON] 05.04.2023 в період шлюбу, але під час окремого проживання сторін і фактичного припинення між ними шлюбних відносин - спірний автомобіль був відчужений відповідачем [PERSON] його матері [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу. Позивачка [PERSON] не була обізнана про факт продажу автомобіля, своєї згоди на такий продаж об`єкта спільної сумісної власності не давала, кошти від продажу автомобіля не отримувала. Цей факт був визнаний відповідачем [PERSON] в судовому засіданні. Тобто, судом установлено, що відповідач розпорядився вказаним спільним майном подружжя\~на власний розсуд без повідомлення та згоди позивачки [PERSON] .. При цьому, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи відповідача [PERSON] про те, що спірний автомобіль був поділений між ним та позивачкою шляхом придбання відповідачем іншого автомобіля з подальшим оформленням того авто на батька позивачки. Доказів цього твердження відповідач суду не надав. Натомість, такі доводи відповідача спростовуються показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] ствердив, що автомобіль він купував за власні кошти в сумі 6500 доларів США, а [PERSON] лише передав їх продавцю [PERSON] .. Свідок [PERSON] ствердив суду про те, що кошти в сумі 6500 доларів США за автомобіль, який він в подальшому переоформив на [PERSON] , йому дійсно передавав [PERSON] , однак, кому саме належали ці кошти ( [PERSON] чи [PERSON] ) свідку не відомо. Суд враховує також те, що згідно з показаннями свідків та поясненнями самих сторін, автомобіль для батька позивачки [PERSON] придбавався восени 2022 року тоді, коли сторони проживали однією сім`єю і не мали наміру розривати шлюб та ділити майно. Отже, твердження відповідача про те, що вартість частини спірного автомобіля «MERSEDES-BENZ Е250 CDI» ним вже компенсована позивачці голослівне, оскільки жодного доказу на підтвердження цього суду не надано. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд виходить із того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається\~виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна. На підтвердження вартості спірного автомобіля позивачка [PERSON] надала суду Звіт № 1788 від 26.06.2023, відповідно до якого середня ринкова вартість колісного транспортного засобу «MERSEDES-BENZ Е250 CDI», 2009 року випуску, колір сірий, номерний знак [NUMBER] , становить 409\~806,01 грн (а.с.89-94). Відповідачем не спростована ця оцінка спірного автомобіля, інших доказів на підтвердження дійсної ринкової вартості транспортного засобу «MERSEDES-BENZ Е250 CDI» суду не надано. Тому суд приймає до уваги дані про ринкову вартість спірного автомобіля, наведену в звіті № 1788 від 26.06.2023, та проходить до висновку про обґрунтованість вимоги [PERSON] про стягнення на її користь грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, відчуженого відповідачем без її згоди, в сумі 204\~903,005\~грн,\~а тому\~ця вимога\~позивачки підлягає до задоволення. Водночас, оскільки автомобіль «MERSEDES-BENZ Е250 CDI», 2009 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , 05.04.2023 відчужений за договором купівлі-продажу [PERSON] , цей автомобіль не може бути залишений у власності відповідача [PERSON] , як про це просить позивачка у своїх позовних вимогах. Тому в цій частині позов до задоволення не підлягає. Суд також установив, що в період шлюбу сторони придбали за спільні кошти ряд речей і предметів домашнього вжитку, а саме: дитяче ліжко, ліжко двоспальне, комод і дві LCD телевізор Samsung UE32F6400AUA, пральну машину LG F1096, принтер НР415, мийку високого тиску «Корхер». Відповідач у судовому засіданні погодився та визнав, що указані речі були набуті в період їх спільного з позивачкою проживання, а тому ці обставини відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Указані речі суд визнає об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Відповідач не оспорював вартості цих речей, вказаної позивачкою в позові (уточненому) з урахуванням зносу, тому суд прийняв їх вартість як дійсну. Таким чином, на підставі заявлених позовних вимог та позицій сторін, з урахуванням принципу рівності часток, розподілу підлягає таке спільно набуте в період шлюбу [PERSON] і [PERSON] майно: у власність позивачки [PERSON] слід виділити: - дитяче ліжко, вартістю 7\~000,00 грн; - ліжко двоспальне, комод і дві тумбочки, разом вартістю 16\~000,00 грн, усього майна на суму 23\~000 (двадцять три тисячі) гривень 00 копійок. У власність відповідача [PERSON] слід виділити із спільної сумісної власності подружжя: - LCD телевізор Samsung UE32F6400AUA, вартістю 6\~538,00 грн; - пральну машину LG F1096, вартістю 5\~000,00 грн; - принтер НР415, вартістю 4\~800,00 грн; - мийку високого тиску «Корхер», вартістю 3\~500,00 грн, усього майна на суму 19 838 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 00 копійок. Різниця вартості часток виділеного майна складає 3\~162(три тисячі сто шістдесят дві) гривні 00 копійок,\~якапідлягає стягненню з позивачки [PERSON] на користь відповідача [PERSON] .. З урахуванням усього вищенаведеного, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд висновує про часткове задоволення цього позову. V. Щодо розподілу судових витрат З положеннями ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням спеціалістів. Вирішуючи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України питання щодо\~розподілу між сторонами судових витрат, суд керується наступним. Згідно зі\~статтею 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства\~ є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 59 Конституції України\~ кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За положенням ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі\~ст. 137 ЦПК України\~несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На виконання положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України позивачка [PERSON] вказала у позові попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмірі 25 000,00 грн (а.с. 12). В подальшому на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачка надала суду: - копію договору про надання правничої допомоги адвокатом № 44/23 від 05.05.2023, укладеного між [PERSON] , як замовником, та [PERSON] , як адвокатом, предметом якого є здійснення правової допомоги в цій справі. В п.3.1. цього Договору сторони обумовили, що оплата за надання правничої допомоги у справі здійснюється у вигляді фіксованої суми та складає 25 000,00 грн (а.с.24 та на звороті); - копію квитанції № 44/23 від 05.05.2023, якою підтверджено сплату [PERSON] адвокату Якименку О.В. гонорару в розмірі 25000,00 грн за Договором № 44/23 від 05.05.2023 про надання правничої допомоги адвокатом (а.с.26). Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу та часу, витраченого представником позивача, а отже, є визначеним. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару іншими письмовими доказами, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Надані позивачкою документи відповідно до положень ст.ст. 12, 81\~ЦПК України є належними доказами понесення нею витрат на професійну правничу допомогу адвоката в цій справі, що визначені у фіксованому розмірі в сумі 25 000,00 грн. Водночас, суд враховує правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19\~лютого 2020 року в справі №\~755/9215/15-ц (провадження №\~14-382цс19), відповідно до якого з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Такий же правовий висновок сформовано Верховним Судом в додатковій постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 824/20/23 (провадження № 61-6611ав23). Суд вважає, що заявлена позивачкою до відшкодування вартість правничої допомоги в розмірі 25 000,00 грн є неспівмірною зі складністю цієї справи, характером правовідносин, обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим ним часом на цю справу, а тому підлягає зменшенню до 15 000,00 грн. Такий розмір відшкодування позивачці витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, рівню її складності та обсягу необхідних процесуальних дій сторони позивача. Крім того, за положеннями частин 1, 2, 8 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи ціну цього позову (з урахуванням зменшення розміру позовних вимог) та документи на підтвердження сплати судового збору за його подання (а.с.2), - до стягнення з відповідача на корись позивачки підлягає судовий збір у розмірі 2\~279,03 грн = 1%*(23\~000 + 204\~903,005). Також позивачка понесла судові витрати, пов`язані із залученням спеціаліста для визначення середньої ринкової вартості спірного автомобіля в розмірі 4200,00 грн, що підтверджується рахунком-фактурою №168 від 25.06.2023 та квитанцією від 26.06.2023 (а.с. 99, 100). Згідно з положенням ч.2 ст. 141 ЦПК України, ці витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial