Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов мотивований тим, що 05.04.2018 між ПрАТ «СК «Уніка» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу Фольксваген державний номерний знак [NUMBER] . Договір укладено відповідно до ЗУ «Про страхування». У подальшому, 24.12.2019 у м. Київ сталося ДТП за участі: Фольксваген державний номерний знак [NUMBER] та Шевролет державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого пошкоджено автомобіль Фольксваген, що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного комплексного страхування на транспорті №347001/4100/0000265. Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.12.2019, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог ЗУ «Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт № 00326984 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 122720,37 грн. (ПД №121748). Розмір страхового відшкодування: 127720,37 грн. (+5000 грн. франшиза). На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньої-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життя, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Шевролет державний номерний знак [NUMBER] була застрахована відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ СК «ВУСО» згідно полісу АО 002089623. Ліміт відповідальності за майнову шкоду становить 130\~000 грн.., та франшиза 25000 грн. Крім того, 15.01.2020 ПрАТ «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування в добровільному порядку 74\~797,76 грн., однак відповідно до страхового акту № 00326984 у якому визначено суму страхового відшкодування 122720,37 грн., тому представник позивача звернувся із даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача, різницю 122\~720,37 грн. 74\~797,76 грн.. = 47922,61 грн. Представник відповідача подав до суду відзив, яким мотивований тим, що відповідач та його представник заперечують, щодо задоволення даної позовної заяви, за наступних обставин. Як зазначено представником позивача, в § 5 тексту позовної заяви, відповідно до полісу серії АО № 002089623 ліміт застрахованої відповідальності за спричинену майнову шкоду при експлуатації автомобіля марки: CHEVROLET моделі: NIVA державний номерний знак [NUMBER] становить 130\~000 грн. Відповідальність застраховано в ПрАТ СК «ВУСО». Дані обставини визнаються відповідачем. Також, у позовній заяві вказано, що ПрАТ «ВУСО» в добровільному порядку здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 74797,76 грн., а тому із відповідача підлягає відшкодуванню різниця між нарахованим відшкодуванням позивачем (122720,37 грн.) та виплатою ПрАТ «ВУСО», що становить - 47922,61 грн. Страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Добровільна виплата частини шкоди ПрАТ СК «ВУСО» вказує на визнання настання страхового випадку. Представник відповідача звертає увагу суду, що аргументи наведені позивачем є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки позивач з метою відшкодування страхових виплат добровільно відшкодував витрати, які були понесені при відновлювальному ремонті пошкодженого автомобіля, тобто між ПрАТ «СК «Уніка» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» відбулося пряме врегулювання збитку, а саме: шляхом виплати страховиком, в якого було застраховано пошкоджений автомобіль. Пряме врегулювання збитків передбачено Угодою про пряме врегулювання збитків, укладеною між Страховиками та МТСБУ від 25.03.2016 року, згідно з якою сторони Угоди беруть на себе зобов`язання по дотриманню «Положення про пряме врегулювання збитків», яке затверджене Протоколом Президії МСТБУ № 376/2016 від 10.03.2016 та є невід ємною частиною цієї Угоди. Угода про пряме врегулювання збитків набрала чинності на підставі Рішення АМКУ від 27.10.2016 № 417-р «Про результат розгляду справи про узгодження дії». Таким чином, на підставі вищенаведеного, пряме врегулювання збитку можливо лише за умови згоди потерпілого з сумою страхової виплати, визначеної страховиком потерпілого. Отже, потерпіла сторона маючи можливість вибору отримання страхового відшкодування від страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність особи, відповідальної за скоєння дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «СК «ВУСО» чи від страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність потерпілого ПрАТ «СК «Уніка», АТ «Райффайзен Банк Аваль» скористався своїм правом визначеним ст. 11, 12, 202, 203 ЦК України та положеннями Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і погодився щоб обов?язок щодо відшкодування шкоди, пов?язаної з пошкодженням його транспортного засобу виконав його страховик. Погодившись із сумою страхової виплати та отримавши страхову виплату, АТ «Райффайзен Банк Аваль» позбавився можливості повторного звернення за даним страховим випадком до страхових компаній, позивача, а його страховик (позивач по справі) також не має правових підстав для стягнення із винуватця ДТП жодних коштів. Крім того, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Фольксвагена державний номерний знак [NUMBER] склала 122720,37 грн., що є меншою ніж передбачено полюсом серії АО № 0020896230, яка становить 130 000 грн. Виходячи з наведеного, враховуючи, що загальна шкода внаслідок пошкодження Т3 не перевищує страховий ліміт страховика, позивач виплативши відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженому автомобілю, скориставшись правом на виплату страхового відшкодування та визнав, що виплачена сума страхового відшкодування є остаточною та під час проведення ремонтних робіт були усунені (відремонтовані) усі ушкодження, представник позивача вважає, що позовні вимоги до [PERSON] є необгрунтованими та безпідставними. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши\~матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії платіжного доручення № 121748 від 25.11.2019, ПрАТ «СК «Уніка» сплатив Джерман-Центр ТОВ, страхове відшкодування № 347001/4100/0000265 від 05.04.2018 у розмірі 122720,37 грн. (а.с. 6). Згідно копії страхового акту № 00326984 від 22.11.2019, АТ «Райффайзен Банк Аваль» за договором страхування № 347001/4100/0000265 від 05.04.2018, застраховано транспортний засіб «Volkswagen Crafter Kasten» державний номерний знак [NUMBER] , після настання страхової події, сума страхового відшкодування становить 122720,37 грн. (а.с. 7). Відповідно до копії заяви № 00326984 про події, що має ознаки страхового випадку, подія відбулася 13.11.2019, за адресою: вул. Подільська, 7, с. Винокурня, Тульчинський район Вінницька область, за участі: транспортного засобу «Volkswagen Crafter Kasten» державний номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу «ВАЗ 2121» державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 8). Згідно договору добровільного комплексного страхування №347001/4100/0000265/1026/349/148 від 05.04.2018, між страховиком ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» та страхувальником АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (а.с. 11). Відповідно до рахунку ТОВ «Джерман-Центр» 19.11.2019, транспортний засіб «Volkswagen Crafter Kasten» державний номерний знак [NUMBER] , вартість послуг становить 127720,37 грн., (а.с. 15, 16). Відповідно до проведеної ремонтної калькуляції № 00326984 від 23.11.2019 від 15.08.2022 вартість ремонтних робіт становить 136\~647,43 грн., (а.с. 20). Згідно копії постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.12.2019, [PERSON] , [INFO] , який проживає, за адресою: [ADDRESS] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.) (а.с. 30, 31). Відповідно до платіжного доручення № 1170 від 15.01.2020, ПрАТ «СК «ВУСО» сплатив ПрАТ «СК «Уніка» 74797,76 грн. (а.с. 33). Відповідно до положень норми ч. 33.2 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другою ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Такі висновки вбачаються із постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі №14-176цс18, а також відображено в постанові ВС від 26.06.2019 у справі №712/7242/16-ц. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлена франшиза. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1). Відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6). Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 15.01.2020 ПрАТ СК «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування в добровільному порядку в розмірі 74797,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1170 від 15.01.2020 (а.с. 33). Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відповідно до змісту наведених вище норм відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Водночас, суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, саме страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. І такий страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. ст. 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18). При цьому, у цій справі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Отже, з врахуванням описаних вище обставин справи, змісту спірних правовідносин, законодавства, яке їх регулює та висновків Великої Палати Верховного Суду, суд погоджується з доводами представника відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу ПрАТ СК «ВУСО» як його страховика покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. У той час, вартість відновлювального ремонту склала 122720,37 грн., що є меншою ніж передбачено полюсом серії АО № 0020896230, який становить 130\~000 грн. Також, судом встановлено, що позивач не надав будь-якого розрахунку суми страхового відшкодування в розмірі 74 797,76 грн, яку ПрАТ СК «ВУСО» сплатило позивачу як страховик транспортного засобу [PERSON] . Крім того, поданий представником позивача додаток до договору добровільного страхування (а.с. 12-14), як доказ, є нечитабельним та встановити чи наявний автомобіль «Volkswagen Crafter Kasten», державний номерний знак [NUMBER] , у переліку транспортних засобів страхувальника, не можливо. Разом з тим, у позовній заяві представником позивача вказано, що дорожньо-транспортна пригода сталася 24.12.2019 у м. Київ, за участі: Фольксваген державний номерний знак [NUMBER] та Шевролет державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого пошкоджено автомобіль Фольксваген, що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного комплексного страхування на транспорті №347001/4100/0000265. Однак, згідно копії постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.12.2019 (а.с. 30, 31), ДТП сталося 13.11.2019 по вул. Подільській у с. Винокурня Тульчинського району Вінницької області. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку, що доводи представника позивача не підтверджені будь-якими доказами, тобто є необґрунтованими і не можуть враховуватись судом при вирішенні справи, тому у задоволенні позову Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія «УНІКА», слід відмовити в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем, не відшкодовуються. Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Представник відповідача у відзиві просив понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу стягнути з позивача. В матеріалах справи ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1024380 від 21.02.2021 та розрахунок витрат на правничу допомогу з урахуванням виконаних робіт (а.с. 51, 57), де визначено адвокатський гонорар у розмірі 6000 грн. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої та четвертої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язуються здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановлені розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неменучими, а їхній розмір обгрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" від 23.01.2014). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі нею понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо

Outcome: approved