Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що у період з 24 червня 2020 року по 05 жовтня 2021 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме ТОВ «Прикарпатзахідтранс», що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці. Під час перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем останнім йому була нарахована заробітна плата в розмірі 32 953, 50 грн, з яких ним фактично отримано 3 907, 50 грн., таким чином невиплачена заробітна плата становить 29\~046 грн. Підтвердженням існування заборгованості з боку відповідача є роздруківка по зарплаті, яка видана йому відповідачем під час вручення трудової книжки. 05 жовтня він звільнений у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно наказу відповідача № 461-ЗВ від 05.10.2021 року. Вказаним наказом також була передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КзпП України та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 31 календарний день. Крім того вважає, що з вини відповідача він не отримав свою заробітну плата, а також має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, тобто за 1 рік та 5 місяців. Оскільки відповідач неправомірно відмовився від виплати нарахованої йому заробітної плати в день звільнення, з відповідача підлягає стягнення грошова сума за час затримки розрахунку. На підставі вищенаведеного просить позов задовольнити в повному обсязі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, одночасно з позовом подав заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» у судове засідання також свого представника не направило, відзив не подало, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялося у встановленому законом порядку, причину неявки представника не повідомило. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Встановлено, що у період з 24 червня 2020 року по 05 жовтня 2021 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме ТОВ «Прикарпатзахідтранс» (код ЄДРПОУ 13990932), що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] від 22 червня 1982 року та працював на різних посадах (а.с. 8-14). Судом встановлено, що 05.10.2021 року позивач був звільнений на підставі ст. 44 КЗпП України згідно наказу відповідача № 461-ЗВ від 05.10.2021 року (а.с. 18). Також встановлено, що під час перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем останнім йому була нарахована заробітна плата в розмірі 32 953, 50 грн, з яких ним фактично отримано 3 907, 50 грн., таким чином невиплачена заробітна плата становить 29\~046 грн. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу (підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум мала бути здійснена відповідачем саме в день звільнення позивача. Таким чином, на час розгляду справи сторонами не оспорюється факт наявності не виплаченої позивачу [PERSON] заробітної плати в сумі 29 046 грн, відповідно вимога щодо стягнення вказаної заборгованості із відповідача підлягає до задоволення в повному обсязі. Що стосується вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки при звільненні, судом встановлено наступне. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Оскільки відповідач жодним чином не мотивував свою відмову розрахунку позивача, жодних письмових відповідей чи пояснень не надав, суд вважає, що вина відповідача презюмується, таким чином, в ході розгляду справи встановлена вина відповідача у несвоєчасній виплаті позивачу сум належних при звільненні з роботи, відповідно підлягає до задоволення вимога щодо стягнення із відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Судом встановлено, що затримка розрахунку становить 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців, а тому в силу положень ст. 117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved