Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

10.03.2023 позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в розмірі 3 000 гривень, щомісячно, до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, а також стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 11310 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їхній спільний син [PERSON] досяг повноліття, однак, продовжує навчання у Тернопільському фаховому коледжі харчових технологій і торгівлі на 3 курсі, денної форми навчання. Навчання сина на денній формі навчання виключає можливість власного працевлаштування та отримання ним доходів, а отже син потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Відповідач не хворіє, не є особою з інвалідністю, є особою працездатного віку, а відтак має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який навчається та потребує матеріальної допомоги. Крім того, їхній спільний син перебував на лікуванні у зв`язку із отриманою електротравмою, у зв`язку із чим, позивач понесла матеріальні витрати на лікування сина в розмірі 22 620 грн., що є додатковими витратами, половина з яких підлягає стягненню з відповідача. З цих підстав, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.09.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позов від відповідача [PERSON] до суду не надходило. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме тільки в частині стягнення аліментів лише на суму 2000 гривень, щодо інших позовних вимог заперечив. Судом встановлено, що cторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.03.2002 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2014 року у справі №607/7944/14-ц. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.12.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, [PERSON] народився [INFO] у м. Тернопіль, про що складено актовий запис №1776 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Батьками [PERSON] у вказаному Свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.02.2021 року у справі №607/21163/20 [PERSON] сплачував на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісяця починаючи стягувати з 04 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. На час розгляду даного позову [PERSON] досяг повноліття. [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресом: [ADDRESS] , що стверджується довідкою №630 виданою 13.10.2020 ДП «ЖЕК13 ЖБК». Відповідно до Довідки №230, виданої Тернопільським фаховим коледжем харчових технологій і торгівля, [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі на 3 курсі в групі 3-ПТБ-3/9 за спеціальністю 076 Підприємництво,торгівля та біржова діяльність. Форма навчання: денна, державна. Період навчання 01.09.2021 - 30.06.2024. Також, із долучених позивачем до матеріалів справи документів вбачається, що з 30.05.2023 по 14.07.2023 [PERSON] перебував на лікуванні у Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні, у зв`язку з отриманою електротравмою, що про що свідчить виписний епікриз №5992. У зв`язку із лікуванням позивачем понесенні витрати в розмірі 22 620 гривень, що стверджується квитанціями долученими до матеріалів справи. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітніх дочки/сина, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи, з огляду на те, що повнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , навчається на денній державні формі навчання в Тернопільському фаховому коледжі харчових технологій і торгівлі, беручи до уваги право повнолітнього сина, який продовжує навчання, на матеріальну допомогу від батьків та з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, враховуючи майновий стан відповідача, отримання ним пенсії в розмірі 10000 гривень, що не заперечується останнім, виходячи із того, що обов`язок утримувати дитину є у двох батьків, як у мами такі тата, а тому з урахуванням стану здоров`я [PERSON] , який продовжує лікування з приводу отриманої електротравми, суд вважає за необхідне визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, оскільки саме такий розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідатиме потребам повнолітньої дитини. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових коштів в сумі 11310 грн. на утримання [PERSON] , викликаних особливими обставинами, тобто лікування та оздоровлення сина у зв`язку з його травмою, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до змісту п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Дана стаття Сімейного кодексу України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 Сімейного кодексу України. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Так, з виписного епікризу №5992 виданого Тернопільською обласною дитячою клінічною лікарнею, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у період з 30.05.2023 по 14.07.2023 перебував на лікуванні у зв`язку із отриманою електротравмою. Також, згідно довідки №252-08/27 виданої 02.06.2023 КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , знаходився на лікуванні у анестезіологічному дитячому відділенні з ліжками для інтенсивної терапії, з діагнозом: Загальна електротравма. Електроопік І-ІІА-Б ст. Голови, шиї, спини, правої руки, сідниці, ноги циркулярно, лівої гомілки 47(8)% поверхні тіла. Опікова хвороба, період токсемії. Як вбачається із наданих позивачкою доказів та було встановлено Судом, [PERSON] , [INFO] , на час отримання травми та проходження лікування був неповнолітнім. Позивачкою надані квитанції на придбання ліків та обладнання на загальну суму 22620 гривень. Вказані докази підтверджують, що позивачем були понесенні додаткові витрати, які зумовлені особливими обставинами, а саме лікуванням сина. Таким чином, стороною позивача доведено додаткові витрати понесені на [PERSON] у розмірі 22 610 гривень в зв`язку із його лікуванням, а тому підлягають стягненню з відповідача, враховуючи рівність витрат батьків до стягнення підлягає сума в розмірі 11 300 гривень. Стосовно заперечень відповідача відносно стягнення додаткових коштів на утримання сина, оскільки він є інвалідом ІІІ групи, часто хворіє і проходить програму реабілітації, Суд зазначає, що дані обставини, не звільняють його від обов`язку нести додаткові витрати на дитину, оскільки вони зумовлені особливими обставинами, а саме лікуванням. Таким чином, суд, з урахуванням позицій сторін, дотримуючись принципів рівності та пропорційності, з метою дотримання балансу захисту прав, свобод та інтересів сторін, приймаючи до уваги положення ст. 185 Сімейного кодексу України, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат в розмірі 11 300 гривень. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved