Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що [PERSON] [INFO] є онуком позивачки, тобто сином її доньки [PERSON] , яка з моменту народження дитини є матір`ю одиначкою. Вказує, що протягом останніх декількох років, онук перебуває на її утриманні та постійно проживає разом з позивачкою та матір дитини жодним чином не приймає участі у вихованні свого сина, так як, не здатна забезпечити потреби дитини, оскільки сама потребує підтримки спеціалістів, в зв`язку із зловживанням спиртними напоями. Відповідач у цій справі є матір`ю малолітнього [PERSON] [INFO] , проте вона ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти тобто створились умови, які шкодять інтересам дитини. Викладені вище обставини стали підставою до звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовільнити. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Представник третьої особи в особі Гаєвик Т.П. в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та просить їх задовільнити, при цьому надавши висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, зі сторони їх належності, достатності та допустимості дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.09.2009 року, [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно акту обстеження фактичного місця проживання від 14 липня 2023 року, вбачається, що [PERSON] [INFO] проживає разом зі своєю бабусею [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Довідкою про фактичне місце проживання громадянина від 14 липня 2023 року встановлено, що [PERSON] , фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Висновком оцінки потреб сім`ї від 09 червня 2023 року, підтверджено факт того, що [PERSON] , вже довгий час проживає окремо, не приймає участі у вихованні та догляді за дитиною, матеріально не забезпечує його. На контакт з працівниками КУ «Центр надання соціальних послуг» Вороновицької селищної ради мати не йде, співпрацювати не бажає. Відомості про біологічного батька відсутні. Матір [PERSON] не забезпечена власним житлом та зловживає спиртними напоями. Натомість бабуся [PERSON] має навики правильного виховання онука та ведення домашнього господарства, наявні всі зручності в помешканні, бабуся забезпечує онука медичним обстеженням, тощо (а.с.11-13). Як вбачається з характеристики учня 7- А класу КЗ «Вороновицький ліцей» [PERSON] , що хлопця раніше виховувала мама, а тепер бабуся. Зі слів працівника соціальної служби в результаті обстеження житлового будинку де проживає [PERSON] , було виявлено, що мати веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та зовсім не приділяє часу навчанню та вихованню сина, подекуди її поведінка загрозлива по відношенню до сина (а.с.8). Відповідно до довідки сімейного лікаря від 12 червня 2022 року, дитиною [PERSON] займається виключно бабуся, яка виконує всі призначення сімейного лікаря, мати участі щодо питання здоров`я дитини та лікування не приймає (а.с.7). Рішенням Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області № 491 від 20.09.2023 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19,150,157,164-166 СК України. Так, відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 р. зазначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що відповідачка [PERSON] свідомо виявила бажання відмовитися та самоусунутися від дитини [PERSON] 2009 р.н., не бере будь-якої участі у фізичному та моральному розвитку дитини, піклуванні про стан його здоров`я та моральний дух. 14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей. При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 року за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає доведеним ту обставину, що біологічна мати по справі, свідомо ухилилася від дитини [PERSON] , 2009 р.н., не забезпечує його матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не цікавиться життям дитини, підготовкою до дорослого життя належним чином, як це передбачено ст.ст.150-155 СК України, та самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, в загальній сумі 1073,60 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved