Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

25 серпня 2023 року заявник [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Рішко С.І., звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та у поданій заяві просить встановити факт постійного проживання його, [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] . В поданій заяві [PERSON] зазначає, що він народився [INFO] в с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області в сім`ї [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шлюб між якими був зареєстрований 17.02.1955 року виконкомом Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис №13, та після реєстрації шлюбу дружина змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Батько заявника [PERSON] помер [INFO] , а мати заявника [PERSON] померла [INFO] . Дідом та бабою заявника по лінії батька були [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шлюб між якими був зареєстрований 18.02.1925 року в с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис №25, в результаті дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Заявник вказує, що його дід [PERSON] помер [INFO] . Також заявник [PERSON] у поданій заяві зазначає, що його бабі [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №005813 від 10.06.2003 року належали земельні ділянки загальною площею 0,6075 га, розташовані в с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. 14 травня 2001 року секретарем виконкому Пилипецької сільради [PERSON] було посвідчено заповіт [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , який зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за №166, вона заповідала Заявнику належний їй житловий будинок [ADDRESS] , та земельні ділянки площею 0,60 га, зазначені в Держакті №005813. [INFO] в [ADDRESS] померла [PERSON] . Як вказує заявник, згідно довідки Пилипецької сільради від 23.06.2023 року №591 померла [INFO] [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в цьому будинку фактично проживав, але не був зареєстрований її онук, [PERSON] , [INFO] . Станом на 07.03.2008 року ніхто інший за адресою [ADDRESS] не проживав та не був зареєстрований. Як свідчать інформаційні довідки зі Спадкового реєстру від 24.08.2023 року №73708216 та №72951193, заповіт [PERSON] від 14.05.2001 року зареєстрований в Спадковому реєстрі, спадкові справи за її майном не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. 27.06.2023 року заявник [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Міжгірської держнотконтори Закарпатської області із заявою про відкриття спадкової справи за майном померлої [INFO] [PERSON] . Однак листом від 27.06.2023 року №59/01-16 нотаріус повідомила Заявника про те, що згідно порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем, з посиланням на підпункти 3.21, 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку. У зв`язку з тим, що Заявник, у встановлений законом строк, заяву про прийняття спадщини не подав і спадщину він не прийняв шляхом постійного спільного проживання із спадкодавцем на момент його смерті, оскільки місце реєстрації заявника на момент смерті [PERSON] відмінне від місця реєстрації померлої, тому відкрити спадкову справу за майном померлої [PERSON] неможливо, та нотаріус рекомендував Заявнику звернутися до суду для вирішення питання щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої [PERSON] або встановлення факту прийняття спадщини, а тому заявник [PERSON] змушений звернутися з даною заявою до суду, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] . Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області області від 29 серпня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами окремого провадження. В судове засіданні заявник [PERSON] та його представник - адвокат Рішко С.І. не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належними чином повідомлені, проте на адресу суду подано заяву представника заявника з проханням проводити судовий розгляду у справі без його участі та у відсутність його довірителя, заявлені [PERSON] вимоги підтримують у повному обсязі та просять такі задовольнити. Представник заінтересованої особи: Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним, проте на адресу суду подано заяву про розгляд справи за вимогами [PERSON] у відсутність їх представника, доповнень, клопотань, додаткових доказів у справі вони не мають,просять розглянути справу за наявними у ній матеріалами, заперечень проти заяви [PERSON] , не мають. Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, ретельно з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної цивільної справи № 302/1610/23, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , заявник у даній справі, в селі Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] (а.с.8) та свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 22.07.2023 року (видане повторно) та відповідно до якого вказано, що батьками заявника є: [PERSON] та [PERSON] та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.10). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00041091013 від 23.08.2023 року, батько заявника [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 17 лютого 1955 року та який був зареєстровано виконавчим комітетом Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області. Після укладення шлюбу дружині змінено прізвище з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Згідно архівної довідки Державного архіву Закарпатської області за № П-690/01-17 від 21.07.2023 року [PERSON] (батько заявника) народився [INFO] , про що в книгу реєстрації актів про народження с.Пилипець Міжгірського (тепер Хустського) району внесено відповідний запис № 133 від 14 листопада 1927 року. Місце народження с.Пилипець Міжгірського (тепер Хустського) району. Батьком [PERSON] зазначено - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.12). Батько заявника [PERSON] , [INFO] - помер [INFO] в селі Пилипець, у віці 85 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.08.2023 (а.с.13). Мати заявника, [PERSON] , [INFO] - померла [INFO] в селі Пилипець, у віці 80 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.08.2023 (а.с.14). Згідно архівної довідки Державного архіву Закарпатської області за № П-772/01-17 від 14.08.2023 року (а.с.17), дідом та бабою заявника по лінії батька були [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шлюб між якими був зареєстрований 18.02.1925 року в с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис №25. Дід заявника, [PERSON] , помер [INFO] , у віці 74 роки, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті за № 00041092758 від 23 серпня 2023 року, який в матеріалах справи (а.с.16). Бабуся заявника, [PERSON] , померла [INFO] , у віці 100 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.03.2008 року (а.с.19). 14 травня 2001 року секретарем виконкому Пилипецької сільради [PERSON] було посвідчено заповіт, який зареєстрований в книзі запису нотаріальних дій за №166 та відповідно до змісту якого [PERSON] , мешканка [ADDRESS] заповіла своєму онуку - [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,60 га. Вказаний заповіт є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі садкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою 24.08.2023 року (а.с.25). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області за вих.№ 591 від 23.06.2023 року вбачається, що померла [INFO] [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована і була постійною мешканкою [ADDRESS] . Та згідно погосподарської книги на момент її смерті ніхто не був зареєстрований, але постійно з нею проживав її онук [PERSON] . [INFO] (а.с.21). Згідно відповіді за вих.№59/01-16 від 27.06.2023 року, приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Дунаєв Ю.М. повідомив заявника [PERSON] про те, що згідно порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (Підпункти 3.21, 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку). У зв`язку з тим, що Заявник, у встановлений законом строк, заяву про прийняття спадщини не подав і спадщину він не прийняв шляхом постійного спільного проживання із спадкодавцем на момент його смерті, оскільки місце реєстрації Заявника на момент смерті [PERSON] відмінне від місця реєстрації померлої, відкрити спадкову справу за майном померлої [PERSON] неможливо, а тому нотаріусом рекомендовано Заявнику звернутися до суду для вирішення питання щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої [PERSON] чи встановлення факту прийняття спадщини (а.с.22). З письмового опитування, здійсненого в порядку ст.93 ЦПК України, проведеного адвокатом Рішко С.І., який діє в інтересах заявника [PERSON] та з письмових пояснень зазначених нижче осіб вбачається наступне: свідок [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , та свідок [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , пояснили, що з 2001 року [PERSON] фактично проживав в житловому будинку [ADDRESS] разом із своєю бабусею [PERSON] , вони разом вели спільне господарство, [PERSON] вів за нею догляд, та після смерті бабусі [PERSON] - здійснював поховання бабусі, власним коштом організовував поминальні заходи за померлою [PERSON] .. Вказують свідки, що ніхто інший у період з 2001 року по 2008 рік в [ADDRESS] , де була зареєстрована [PERSON] , не проживав (а.с.40,41). Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до приписів ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.ст.1217 - 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. При цьому, суд враховує, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п.п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Так заявник вказує, що він спадщину після смерті своєї бабусі прийняв, оскільки вони проживали разом на час відкриття спадщини. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку, на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Виходячи з зазначеного, суд вважає доведеним факт постійного проживання заявника [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання із спадкодавцем, підлягає задоволенню. Встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем [PERSON] , відповідно до законодавства має для заявника [PERSON] юридичне значення та діючим законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. З урахуванням всіх вищенаведених обставин справи, аналізуючи докази по даній цивільній справі в їх сукупності, враховуючи відсутність заперечень про встановлення цього юридичного факту зі сторони заінтересованих осіб, суд вважає, що факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак вимоги [PERSON] підлягають задоволенню за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved