Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

У червні 2023 року через систему «Електронний суд» адвокат Шевчук А.А. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Жмеринської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що 30.08.2009 між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] . 01.11.2017 шлюб між сторонами було розірвано рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області. У рішенні було зазначено, що відповідач починаючи з серпня 2015 року не підтримує жодних відносин ні з позивачкою, ні з дочкою. З 02.02.2018 позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Згідно з наявною у [PERSON] інформацією, відповідач виїхав на постійне місце проживання до РФ, де і перебуває по теперішній час. У зв`язку з тим, що [PERSON] перебуває на території держави агресора, повернення останнього з метою виконання будь яких батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дочки, враховуючи їх багаторічну відсутність, наразі є малоймовірним. Окрім того, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки не надавав і не надає по теперішній час, ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не телефонує, не пише, не цікавиться її життям і здоров`ям, не відвідував та не відвідує її дома, у навчальному закладі, не вітає зі святами та жодних подарунків від батька дитина не отримувала. Наразі малолітня дочка [PERSON] - [PERSON] , сприймає у якості батька [PERSON] , оскільки останній взяв на себе обов`язки по її вихованню, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, матеріальному забезпеченню та захисту її прав та законних інтересів. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , 2010 р.н. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача 1073,60 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.06.2023 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Витребувано від Служби у справах дітей Жмеринської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 23.08.2023 від Служби у справах дітей Жмеринської міської ради надійшло рішення про затвердження висновку стосовно доцільності позбавлення батьківських прав від 18.08.2023 №274 та висновок №01-2023/2335 від 16.08.2023. 05.09.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася. Від представника відповідача, адвоката Шевчука А.А., надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Будь-яких інших клопотань не заявляв. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем його реєстрації, однак поштові конверти повернувся без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання» (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України - днем вручення судового повідомлення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним»). Окрім того, інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - https://tr.vn.court.gov.ua. Також, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, призначеного на 09.10.2023 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник Служби у справах дітей Жмеринської міської ради в судове засідання не з`явився. 23.08.2023 представником третьої особи було подано заяву, в якій просили про розгляд справи без їх участі. При вирішенні будь-яких питань, покладаються на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.07.2010, [PERSON] народилася [INFO] . В графі "батько" записаний [PERSON] , в графі "мати" - [PERSON] (а.с.24). Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01.11.2017 у справі №130/2069/17, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області 30.08.2009 за актовим записом №230 (а.с.29). 02.02.2018 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.38). Також встановлено, що [PERSON] зверталася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області до [PERSON] з позовом про стягнення аліментів. Рішенням суду від 03.12.2019 позов [PERSON] задоволено. Ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1059 грн. щомісячно, починаючи з 26.09.2019 до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] (а.с.31-33). На підставі вищезазначеного рішення суду 09.07.2020 було видано виконавчий лист (а.с.34) та головним державним виконавцем Тростянецького районного відділу ДВС відкрито виконавче провадження [NUMBER] (а.с.36). У позові зазначено, що [PERSON] , батько дитини, починаючи з 2015 року не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки [PERSON] , не займається її вихованням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує матеріально, не спілкується з дитиною, не вітає на свята, не дарує подарунки, і взагалі не цікавиться її життям. У зв`язку з чим, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини. Відповідно до довідки №20/136 від 26.05.2023, виданої директором КЗ «Жмеринський ліцей №6» , [PERSON] навчається у 6-В класі, а батько дитини - [PERSON] не бере участі у вихованні доньки, не спілкується з вчителями, не відвідує батьківські збори, не цікавиться шкільним життям дитини. За період навчання [PERSON] , батько жодного разу не спілкувався з класним керівником (а.с.24 звор.) Відповідно до розрахунків заборгованості по аліментах, за [PERSON] рахувалася заборгованість по аліментах у розмірі 10767 грн. (станом на 01.08.2020). Станом на травень 2023 року заборгованість становить 37604 грн. Починаючи з вересня 2019 боржником жодного разу не було сплачено аліменти на утримання дочки (а.с.37, 51, 52). Також судом встановлено, що на даний час позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] . До складу її сім`ї входить: чоловік - [PERSON] , 1981 р.н., дочка [PERSON] , 2010 р.н., дочка [PERSON] , 2019 р.н. та дочка [PERSON] , 2023 р.н. (а.с.39). Висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради, затвердженого рішенням №274 від 18.08.2023, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.126-128). З вищезазначеного висновку вбачається, що у відповідь на запит служби у справах дітей Жмеринської міської ради №01-25-2023/595 від 03.07.2023 року, служба у справах дітей Тростянецької селищної ради надала відповідь, де зазначається, що 06.07.2023 було здійснено виїзд за місцем реєстрації [PERSON] по [ADDRESS] . За місцем проживання з?ясовано, що за вищевказаною адресою проживає лише мати [PERSON] - [PERSON] . Матір повідомила, що її син у 2019 році виїхав за кордон до РФ, зв?язок із ним не підтримує, місце знаходження не відоме. 12.07.2023 відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини. [PERSON] на засідання комісії для участі у розгляді питання щодо позбавлення його батьківських прав не з?явився та будь-яких звернень з його сторони не надходило. 16.08.2023 відбулось повторне засідання комісії з питань захисту прав дитини, на яке [PERSON] знову не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату його проходження. Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є - першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України, до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, зокрема, позбавлення батьківських прав. Положенням ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.1 ст.166 СУ України) Як встановлено під час розгляду справи в суді, [PERSON] не займається вихованням доньки та її утриманням. Відповідач також не цікавиться дитиною, тобто не проявляє зі своєї сторони батьківської турботи, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно доньки [PERSON] . Враховуючи наведені обставини, зважаючи на те, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню [PERSON] , що свідчить про його небажання брати участь вихованні дитини та зберегти зв`язок із нею, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , 2010 р.н. Надані докази стороною позивача є підтвердженням того, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним, оскільки останній допустив свідоме нехтування своїми обов`язками, як батька. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу положення статей 169 та 170 СК України, згідно яких, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню та утримання дитини, суд за його заявою може постановити рішення про поновлення батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача до суду подано договір про надання правової допомоги від 22.05.2023, згідно якого встановлено, що загальна вартість правової допомоги становить 5000 грн., акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 15.06.2023, детальний опис наданих адвокатом послуг. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Outcome: approved