Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

24.08.2022 року заявник [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи заяву тим, що вона володіє земельною ділянкою площею 1,6 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД №035346. Але під час заповнення зазначеного акту при відмінюванні її імені було допущено помилку, а саме: замість вірного « [PERSON] », зазначено помилково « [PERSON] ». 01.08.2023 року головою СФГ «Вельчу» Буюклі Г.Ф. їй було повідомлено, про неможливість укладення договору оренди з нею через розбіжності в написанні імені в державному акті та паспорті. Дані обставини позбавляють її можливості розпоряджатися своєї власністю в повному обсязі, тому вона звертається з цією заявою. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в заяві про встановлення факту просить розглянути справу у її відсутності. Представник заінтересованої особи - Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав заяву про визнання вимог [PERSON] , просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Розглянувши подані документи та матеріали, суд прийшов до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В судовому засіданні встановлено, що в паспорті громадянина України (книжка) серії [NUMBER] , виданого 06.02.2007 року, Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області, ім`я заявника значиться українською мовою « [PERSON] », а на другій сторінці паспорту російською мовою « [PERSON] » (а.с.8). Також, як вбачається зі свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , виданого повторно в червні 1982 року Татарбунарським відділом ЗАГС Одеської області, мовою оригіналу - російською « [PERSON] » народилася [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис №8 від 03.03.1967 року (а.с.6). У 1991 році [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, при цьому прізвище дружини змінилося після реєстрації шлюбу на « [PERSON] », а ім`я її зазначено в свідоцтві на російській мови - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 23 червня 1991 року на підставі актового запису №968 від 23 червня 1991 року (а.с.7). На підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації №113 від 10 лютого 2004 року, 07 червня 2004 року заявнику було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД № 035346, яким підтверджено її право власності на земельну ділянку площею 1,67 га, розташовану на території Червоноармійської (теперішньої Кубейської) сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5121487000:01:005:0061, (а.с.4-5), але в цьому акті ім`я заявника зазначено « [PERSON] », в той час як за паспортом громадянина України її ім`я зазначено « [PERSON] ». 01.08.2023 року заявник [PERSON] звернулася до Голови СФГ «Вельчу» Буюклі Г.Ф. з метою укладення договору оренди земельної ділянки, але їй було відмовлено в цьому через наявність розбіжностей в імені зазначені в державному акті та паспорті громадянина України заявника (а.с.10). Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, із змінами і доповненнями. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див.рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що докази на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ОД №035346, виданого на ім`я [PERSON] , було допущено помилку в написанні імені заявника, а саме зазначено ім`я « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », а помилка сталася через неуважність та невірний переклад працівниками, які оформлювали державний акт. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими і відповідно до статті 315-319 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved