Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

06 серпня 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права користування квартирою, у якому просила: - встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з серпня 2018 року по 16 грудня 2020 року; - визнати за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами. [INFO] помер [PERSON] , який з 19 травня 1988 року був зареєстрований та проживав у квартирі [ADDRESS] . До квартири померлий був вселений на підставі ордера на жиле приміщення, виданого його матері - [PERSON] . Після смерті останньої [PERSON] відповідно до ст. 106 ЖК України став наймачем квартири. У серпні 2018 року за згодою [PERSON] позивачка вселилася до квартири як член його сім`ї. Таким чином, попри реєстрацію свого місця проживання за адресою: [ADDRESS] ) позивач з серпня 2018 року постійно проживала у квартирі разом з [PERSON] до його смерті. [PERSON] з [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, спільно відпочивали, відзначали свята та ювілейні дати. Позивачка мала право представляти інтереси померлого за довіреністю, займалася його похованням, має оригінали належних [PERSON] документів. Вважає, що зазначені обставини є підставою для встановлення факту їх проживання однією сім`єю з серпня 2018 року по [INFO] (час смерті [PERSON] ) Встановлення цього факту необхідне позивачці для визнання права користування квартирою [ADDRESS] , яка [PERSON] приватизована не була, на праві приватної власності не зареєстрована, жодної угоди про порядок користування квартирою між позивачем та [PERSON] укладено не було. Таким чином, з моменту вселення, позивачка набула рівного з померлим права користування квартирою. Оскільки в інший спосіб захистити свої майнові права неможливо, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06.08.2021 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі з повідомленням (викликом) сторін. 19 січня 2022 року представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Будинок [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, передано до сфери управління Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації та закріплено на праві господарського відання за відповідачем. Згідно статуту та норм чинного законодавства відповідач не є наймодавцем житлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва та, відповідно, не є належним відповідачем. Зазначив, що плата за житлово-комунальні послуги у спірній квартирі нараховувалася тільки на одну особу ( [PERSON] ) і ніким не сплачувалася. Станом на 01 січня 2022 року заборгованість складає 33060,77 грн., тобто майно не утримувалося ні померлим наймачем ні позивачем. Після смерті наймача квартира [ADDRESS] опечатана працівниками ЖЕД №903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Мешканці сусідніх квартир підтверджують, що позивачка приходила допомагати [PERSON] , однак підтвердити факт її проживання у квартирі не можуть. Вважає, що позивачем не надано доказів постійного проживання в спірній квартирі, ведення з наймачем спільного господарства, утримання квартири тощо, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 08 листопада 2022 року, залучено до участі у справі третю особу - Солом`янську районну у місті Києві державну адміністрацію. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 01 червня 2023 року, залучено до участі у справі третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні представник позивачки адвокат Скрибка І.Ю. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. У судовому засіданні треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заперечили проти задоволення позовних вимог. Повідомили, що отримали ордер на проживання в квартирі у березні 2023 року та з квітня проживають у ній. Квартира знаходиться у занедбаному стані після попереднього наймача, у ній відсутні світло, газ, сантехнічні комунікації, є лише ліжко. Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник Київської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Будь-яких заяв/ клопотань по суті справи від представника відповідача до суду не надходило. Представник Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначив, що згідно розпорядження № 181 від 16.03.2023 року квартира включена до складу службових, видано ордер на право зайняття службового приміщення [PERSON] . Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що 11 грудня 2020 року Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №799. 19 травня 1988 року виконавчим комітетом Подільської районної ради народних депутатів м. Києва видано ордер на жиле приміщення №28341 серії Б на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб Солом`янської РДА №13247151 від 07 жовтня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , з 11 травня 1993 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частин 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Тобто, за змістом статті 3 СК України «сім`єю» є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За загальним правилом, встановлення фактів, що мають юридичне значення, в цивільному судочинстві відбувається в порядку окремого провадження. Зокрема, п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Разом з тим, за наявності спору про право, який випливає зі встановленого факту, такі справи розглядаються в порядку позовного провадження, що визначено постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказала, що з серпня 2018 року по 16 грудня 2020 року проживала з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Згідно Актів від 05 квітня 2021 року, [PERSON] , [INFO] з серпня 2018 року проживає за адресою: [ADDRESS] . 06 жовтня 2020 року [PERSON] , [INFO] видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] , [INFO] представляти його інтереси в будь-яких установах, організаціях та підприємствах, незалежно від форм власності, галузевої приналежності та підпорядкування, перед фізичними та юридичними особами. Згідно свідоцтва про поховання №1569 від 17 грудня 2020 року, [PERSON] здійснила поховання [PERSON] . Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно зі статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі №6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявність згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини які мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК УРСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. У ході розгляду справи встановлено, що згідно відмітки у паспорті громадянина України, позивачка з 14 червня 2012 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ). Згідно довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» від 18 січня 2022 року, за адресою: [ADDRESS] де особовий рахунок значиться на [PERSON] , заборгованість за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій станом на 01 грудня 2021 року становить 33060,77 грн. Згідно акту ЖЕД №903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» від 09 липня 2021 року, працівниками обслуговуючої організації проведено опечатування квартири [ADDRESS] у зв`язку зі звільненням квартири. Крім того, працівниками ЖЕД №903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» 18 січня 2022 року складено акт перевірки цілісності опечатування квартири [ADDRESS] та встановлено її цілісність. Розпорядженням Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації № 181 від 16.03.2023 року включено до складу службових житлових приміщень та закреплено за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» квартиру [ADDRESS] . Надано [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син службову квартиру [ADDRESS] . Згідно корінця ордеру №016830 на право зайняття службового жилого приміщення, квартиру [ADDRESS] передано в користування на час роботи [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Крім того, суд критично сприймає посилання позивачки на її супровід [PERSON] до закладів охорони здоров`я та зазначення її як контактної особи у медичних документах, оскільки згідно листів КНП «Центр ЕМД та МК» від 26 травня 2023 року та КНМ «Київська міська клінічна лікарня №6» вказані обставини не знайшли свого підтвердження. Крім того, зазначене може свідчити про здійснення позивачкою догляду за померлим, однак не підтверджує факт їх спільного проживання та ведення спільного господарства. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінці. З урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, позивачем в ході розгляду справи не доведено факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з серпня 2018 року по 16 грудня 2020 року, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити слід відмовити. Позовні вимоги про визнання за [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] , є похідними від вимог про встановлення факту спільного проживання, що є підставою для відмови у їх задоволенні. Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довела наявність обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed