Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

У серпні 2023 року заявник [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту постійного спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить квартира [ADDRESS] . На момент смерті спадкодавець [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заявник на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, вела домашнє господарство, готувала їжу, оскільки батько був неспроможний повноцінно обходити себе та потребував стороннього догляду, однак була зареєстрована за іншою адресою: [ADDRESS] . [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за заповітом, а тому звернулась до нотаріуса із письмовою заявою щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину. Однак, листом від 29.06.2023 року роз`яснено, що заявником пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а також спадщина не прийнята\~ шляхом проживання, на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України, тому рекомендовано звернутися до суду. У зв`язку з вищевикладеним, заявник просить суд встановити факт постійного спільного проживання з її батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 28.08.2023 року прийняв позовну заяву\~ до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив справу до розгляду, витребував від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Корнійчук А.В. належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті [INFO] [PERSON] \~ (а.с. 22-23) Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заяву, просили допитати в судовому засіданні свідків. Заінтересована особа Узинська об`єднана територіальна громада в судове засідання свого представника не направила, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення заявника та її представника,\~ покази свідків,\~ дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого\~ 13.12.2022 року\~ виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, серія [NUMBER] . (а.с. 7)\~ Судом встановлено, що заявник по справі [PERSON] , являється донькою [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 8) Встановлено, що 29.12.1979 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] », 14.11.1984 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] », наведене стверджується матеріалами справи. (а.с. 9,10) Встановлено, що за життя [PERSON] розпорядився своїм майном, склавши 08.07.2016 року заповіт на все майно, де б воно не було, з чого б воно не складалось, на ім`я своєї дочки [PERSON] , [INFO] . (а.с. 11) Згідно довідки № 11-54-240 від 29.12.2022 року, виданої Узинською міською радою, [PERSON] за власні кошти провела поховання [PERSON] , який помер [INFO] , Узинська міська рада не виділяла кошти на його поховання. (а.с. 13) Факт постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується довідкою №11-14-1181 від 05.07.2023 року, виданою Узинською міською радою , відповідно до якої заявник проживала з 28.11.2021 року по 14.12.2022 року без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм батьком [PERSON] до дня його смерті [INFO] . (а.с. 15) Крім того, у судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка підтвердила той факт, що батько заявниці хворів, останній рік він не ходив, а тому заявник постійно проживала з батьком, перебувала з ним поряд, а раніше часто навідувала його. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] постійно навідувала батька, прала, прибирала, доглядала, а потім батько зліг та з осені 2021 року заявниця постійно жила біля батька. Встановлення факту постійного проживання заявнику необхідно для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1\~ ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Глави 10\~ розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Судом встановлено, що заявнику необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявника з [PERSON] на момент його смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. Суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт проживання заявника [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] ,який помер [INFO] ,\~ на час відкриття спадщини, так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт заявник не має.\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved