Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська розглядалося кримінальне провадження №200/15760/18 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України. В межах цього кримінального провадження розглядався цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування, вартості пошкодженого автомобіля «Opel Omega» в сумі 140 тис.грн. та моральної шкоди. Вироком від 31.01.2023 цивільний позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто із [PERSON] витрати лікування та частково моральну шкоду, у задоволенні вимоги про відшкодування вартості пошкодженого автомобіля відмовлено за недоведеністю вимоги. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27.04.2023 вказаний вирок в частині вимоги про відшкодування вартості пошкодженого автомобіля скасовано та в цій частині призначено вирішення цивільного позову в суді першої інстанції. Ухвалою суду від 15.05.2023 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 28.08.2023 закрито підготовче засідання. Ухвалою, із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено про заочний розгляд. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 02.08.2018 [PERSON] , керуючи його автомобілем «Opel Omega» реєстраційний номер [NUMBER] , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення із трамвайним потягом «Татра Т-3». В результаті ДТП автомобіль «Opel Omega», який фактично належить позивачу, було пошкоджено до стану неможливості його відновлення. Вартість автомобіля становила 140 тис.грн., які позивач просить стягнути із відповідача. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. За згодою позивача, ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання, судом постановлено про заочний розгляд справи. Обставини, встановлені судом. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2023 [PERSON] визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та 8 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Речовий доказ автомобіль «Opel Omega» д/н [NUMBER] повернуто власнику [PERSON] . Цивільний позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 44\~904,29 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позову відмовлено. Із вироку вбачається, що 02.08.2018 водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Opel Omega», д/н [NUMBER] , здійснюючи рух зі швидкістю приблизно 100 км/год, рухався по вул.Бориса Кротова з боку вул.Данила Нечая в напрямку вул.Підмогильного в м.Дніпро, перевозячи на передньому пасажирському сидінні [PERSON] та на задньому пасажирському сидінні [PERSON] . Під час руху водій [PERSON] порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, із перевищенням допустимої в населених пунктах швидкості, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість виявити трамвай «Татра Т-3», інвентарний номер 1311, який перебуває на балансі МКП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, під керуванням водія [PERSON] , який перетинав проїжджу частину вул. Бориса Кротова з боку вул. Підмогильного в напрямку кінцевого розвороту трамваїв, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не надав переваги проїзду трамваю, в результаті чого, в районі електроопори №145 на вул. Бориса Кротова в м. Дніпро допустив зіткнення передньою лівою частиною автомобілю «Opel Omega», д/н [NUMBER] , з передньою частиною трамваю «Татра Т-3». Відмовляючи у стягненні вартості пошкодженого автомобіля «Opel Omega» в сумі 140\~000 грн, суд вважав позовні вимоги потерпілого не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки потерпілим [PERSON] не надано суду належних доказів того, що він є власником даного автомобіля. Призначаючи новий розгляду вимог [PERSON] у суді першої інстанції (постанова Дніпровського апеляційного суду від 27.04.2023), суд апеляційної інстанції вказав, що [PERSON] на достатній правовій підставі володів автомобілем. Разом із тим, оскільки [PERSON] не долучено доказів на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля та ринкової вартості пошкодженого автомобіля. Щодо автомобіля на новий розгляд передано лише звіт про оцінку транспортного засобу від 03.11.2017, за яким ринкова вартість автомобіля «Opel Omega» станом на 03.11.2017 становила 99\~067 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з ч. 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підставою для відшкодування шкоди за загальними правилами є наявність таких чотирьох елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова ВС від 19.08.2022 у справі №910/9095/18). Згідно зі статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21). У відповідності\~до приписів\~статей 12,\~81\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами\~п.3\~ч.5\~ст.12\~ЦПК України,\~суд,\~зберігаючи об`єктивність\~і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною третьою статті 13 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з частиною першою\~статті 44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (постанова ВС від 27.09.2023 у справі №554/6690/19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Висновки суду. Звертаючись із позовом, враховуючи висновки рішень судів в межах кримінального провадження, позивачу залишилося лише надати докази на підтвердження вартості завданої йому шкоди, а саме докази на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля, а у випадку доведення факту повного знищення автомобіля додаткового докази на підтвердження різниці між вартістю автомобіля до та після пошкодження. Проте позивачем із цього приводу не надано жодного доказу, клопотань про призначення судових експертиз не заявлялося. Висновок про вартість автомобіля станом на 03.11.2017 не береться до уваги, адже складений за дев`ять місяців до ДТП (02.08.2017). Окрім того позивачем не надано доказів, що автомобіль повністю знищений та доказів на підтвердження вартості пошкодженого автомобіля. Суд звертає увагу, що повертаючи вимоги позивача про відшкодування вартості автомобіля на новий розгляд суд апеляційної інстанції вказав єдину підставу не надання позивачем доказів на підтвердження заподіяної шкоди. Тобто судом надана позивачу вичерпна та цілком зрозуміла підказка проте що від нього необхідно для задоволення його позову. При цьому висновок про вартість автомобіля станом на 03.11.2017 позивачем було надано ще при розгляді кримінального провадження, тому позивач мав розуміти, що його недостатньо для задоволення позову. Більше того, підчас нового розгляду, у підготовчому засіданні 27.07.2023, судом роз`яснювався позивачу принцип змагальності та диспозитивності, в тому числі обов`язок доказування та порядок подання доказів, зверталася увага на наведені вище висновки суду апеляційної інстанції. Також судом роз`яснювалося позивачу право на правову допомогу. Судом надано можливість позивачу подати необхідні докази та залучити адвоката, у зв`язку із чим підготовче засідання було відкладено. У наступне підготовче засідання 28.08.2023 позивач не з`явився, доказів не подав, тому суд закрив підготовче провадження. У судове засідання 02.10.2023 позивач з`явився, доказів на підтвердження вартості заподіяної шкоди не подав. Відтак суд виконав обов`язок, передбачений п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, не мав права змушувати позивача подати докази. За вказаних обставин суд змушений відмовити у задоволенні позову [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed