Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

07 лютого 2022 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна, відшкодування моральної шкоди, скасування реєстрації, визнання права власності. Свої вимоги мотивував тим, що 19 серпня 2020 року він зареєстрував право власності на автомобіль марки «Renault Scenic» державний реєстраційний номер [NUMBER] згідно операції № 70 «реєстрація б/в транспортного засобу, привезеного з-за кордону по ВМД № UA100050/2020/221940 від 17 серпня 2020 року». 25 серпня 2020 року він передав [PERSON] зазначений автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключ до нього з метою розміщення автомобіля на торгівельній площадці по [ADDRESS] для пошуку потенційних покупців. [PERSON] він не уповноважував на вчинення будь-яких правочинів щодо автомобіля. 19 лютого 2021 року, приїхавши до [PERSON] , побачив, що його автомобіля не має, а його телефон не працює. Потім він дізнався, що його автомобіль вже переоформлений на іншу особу. За цим фактом він звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві. За його заявою було відкрито кримінальне провадження № 12021100070000341 від 21 лютого 2021 року за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України за фактом заволодіння [PERSON] автомобілем марки «Renault Scenic» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Досудовим слідством встановлено, що 23 січня 2021 року у ТСЦ 8041 проведено операцію № [NUMBER] «перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу № 6179/21004564 від 23 січня 2021 року». Після проведення цієї операції автомобілю присвоєно новий державний реєстраційний номер [NUMBER] та власником став [PERSON] . Позивач зазначає, що він не підписував будь-яких документів щодо переоформлення цього автомобіля на іншу особу та не був присутній на в ТСЦ 8041, ні в ТОВ «Укравтотехтрейд». Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи № СЕ-19/111/21/17853-ПЧ від 23 квітня 2021 року підпис в графі «Комітент» на зворотній стороні бланку «договір комісії № 6179/20/004564 від 23 січня 2021 року» виконаний не [PERSON] , а іншою особою. 29 квітня 2021 року [PERSON] , було повідомлено про підозру по кримінальному провадженню № 12021100070000341. Просив ухвалити рішення, яким: - витребувати автомобіль марки «Renault Scenic» державний реєстраційний номер [NUMBER] у [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду моральну шкоду у розмірі 146289 гривень 85 копійок; - скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки «Renault Scenic» державний реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] ; - визнати право власності на автомобіль марки «Renault Scenic» державний реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов та просила його задовольнити у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 68, 69). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що автомобіль марки «Renault Scenic» державний реєстраційний номер [NUMBER] належав на праві власності [PERSON] , що підтверджується обліковою карткою № [NUMBER] від 19 серпня 2020 року (а.с. 11). З позову вбачається, що 25 серпня 2020 року [PERSON] передав [PERSON] зазначений автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключ до нього з метою розміщення автомобіля на торгівельній площадці по [ADDRESS] для пошуку потенційних покупців. [PERSON] він не уповноважував на вчинення будь-яких правочинів щодо автомобіля. 19 лютого 2021 року, приїхавши до [PERSON] , побачив, що його автомобіля не має, а телефон [PERSON] не працює. Потім він дізнався, що його автомобіль вже переоформлений на іншу особу. За цим фактом позивач звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві. За заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження № 12021100070000341 від 21 лютого 2021 року за ч. 2 ст. 190 КК України за фактом заволодіння [PERSON] автомобілем марки «Renault Scenic» державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 10). З облікової картки № [NUMBER] від 23 січня 2021 року вбачається, що автомобіль марки «Renault Scenic» державний реєстраційний номер [NUMBER] було перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу, а саме на [PERSON] (а.с. 12). Після проведення цієї операції спірному автомобілю присвоєно новий державний реєстраційний номер [NUMBER] . Сторона позивача зазначає, що [PERSON] не підписував будь-яких документів щодо переоформлення належного йому автомобіля на іншу особу та не був присутній в ТСЦ 8041, ні в ТОВ «Укравтотехтрейд». Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи № СЕ-19/111/21/17853-ПЧ від 23 квітня 2021 року підписи в графі «Комітент» на бланку «акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6179/20/004564 від 23 січня 2021» та на зворотній стороні бланку «договір комісії № 6179/20/004564 від 23 січня 2021 року» виконані не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 18-25). 29 квітня 2021 року [PERSON] , було повідомлено про підозру по кримінальному провадженню № 12021100070000341 (а.с. 26-30). Позивач посилається на те, що автомобіль марки «Renault Scenic» державний реєстраційний номер [NUMBER] підлягає витребуванню від [PERSON] . У ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 330 ЦК України передбачено якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. За положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом із тим відповідно до положень ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з положеннями ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у ст. 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У разі встановлення що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14. З наданих суду документів вбачається, що автомобіль марки «Renault Scenic» державний реєстраційний номер [NUMBER] відчужений особою, яка не мала на це право, оскільки позивач не уповноважував [PERSON] продавати належний йому транспортний засіб. Такі обставини встановлені матеріалами кримінального провадження № 12021100070000341 від 21 лютого 2021 року. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про витребування спірного автомобіля від добросовісного набувача та скасування державної реєстрації права власності на автомобіль за [PERSON] ґрунтуються на законі. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на автомобіль марки «Renault Scenic» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком Верховного Суду України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. За таких обставин, вимога позивача про визнання за ним права власності на спірний автомобіль задоволенню не підлягає, оскільки задоволена вимога [PERSON] про витребування автомобіля з незаконного володіння особи, за якою це майно зареєстроване на праві власності. Позивач також просить суд стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду моральну шкоду у розмірі 146289 гривень 85 копійок. Абзацом 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що діями [PERSON] позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушено його право власності. Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 5000 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь держави підлягає судовий збір.

Outcome: partial