Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

29.03.2023\~Концерн «МТМ»\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за послуги\~з централізованого\~опалення.\~У позові\~зазначено,\~що за\~період з\~01.12.2019\~по 31.12.2020\~Концерн «МТМ»\~надав послуги\~з постачання\~теплової енергії\~в нежитлове\~приміщення № XI підвалу (літ. А-4), розташоване за адресою: [ADDRESS] , споживач оплату послуг не здійснює, у зв`язку з чим станом на 31.12.2023 утворилася загальна заборгованість на суму 44998,05 грн. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за вказаний період в сумі 44998,05 грн., та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2684,00 грн. Ухвалою суду від 31 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 29.05.2023 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування заперечень відповідач послався на те, що у належному йому нежитловому приміщенні відсутні прибори обігріву, що підтверджується технічним паспортом стосовно комунікацій в даному приміщенні. Відтак, відповідач стверджує, що не отримував від позивача послугу опалення нежитлового приміщення. Крім того, відповідач послався на те, що матеріали позовної заяви не містять обґрунтованого розрахунку розміру позовних вимог, позивачем не надано первинних документів, на підставі яких такий розрахунок було зроблено, внаслідок чого неможливо встановити, яким чином зроблений вказаний розрахунок. При цьому, на думку відповідача, належне йому приміщення належить до приміщень з транзитними мережами опалення, і розрахунок плати за опалення мав би відбуватись відповідного до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.11.2021 № 358. 15.06.2023 від представника позивача адвоката Щербань Т.Ю. надійшла заява про долучення доказів по справі. 20.06.2023 від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення з викладенням методики, за якою був здійснений розрахунок заборгованості. Відповідно до цих пояснень, нарахування за поставлену відповідачу теплову енергію здійснювалось на підставі показників загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії у відсотковому відношенні від теплового навантаження всіх споживачів житлового будинку, а також за тарифами, затвердженими НКРЕКП. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що на спірні правовідносини у період з грудня 2019 року по грудень 2020 року поширювалась дія Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 (з подальшими змінами і доповненнями). У зв`язку з тим, що відповідач ухилився від підписання індивідуального договору про надання послуг з теплопостачання, направленого йому позивачем, всі нарахування здійснювались за відповідними нормативами, а на відповідача покладена заборгованість, виходячи із площі належного йому приміщення та загальної кількості теплової енергії, спожитої у вказаному будинку, за показаннями відповідного прибору обліку. Жодних відомостей і доказів того, що спірне приміщення не є опалювальним, відповідача не надавав. На позивачеві, зі свого боку, не лежить обов`язок постійно актуалізувати вихідні дані для розрахунку. Надані стороною відповідача докази вже в судовому засіданні, також не спростовують доводів і доказів позивача. Представник відповідача, адвокат Щербань Т.Ю., в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. В обґрунтування своєї позиції посилалась як на доводи, викладені у письмовому відзиві на позов, так і на надані нею письмові докази щодо реконструкції спірного приміщення, в результаті якої воно стало неопалювальним, і через яке проходить лише стояк трубопроводу централізованого опалення. Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі статутом Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Відносини між споживачами та виконавцями послуг з постання теплової енергії регулюються Цивільним Кодексом України (далі ЦК), Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі Правила). Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідача, як спожива послуг являється виконавцем послуг з централізованого опалення. Відповідно до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Відповідно до п. 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.02.2018, [PERSON] , [INFO] , є одноособовим власником нежитлового приміщення XI підвалу (літ.А-5), загальною площею 221,6 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Статтею 322 Цивільного кодексу України встановлено тягар утримання майна, а саме, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У червні 2016 року голова правління ОСББ «КАЙЛАС», яке об`єднує мешканців будинку за адресою [ADDRESS] , звернувся до Концерну «МТМ» із заявою про включення до розрахунку тарифу на подачу теплової енергії на опалювальний період 2019-2020 років раніше не включені до розрахунку площі нежитлових приміщень, розташованих у цьому будинку, і в тому числі, площі приміщення, належного відповідачу. Листом від 07.08.20219 № 794/09 позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти індивідуальний договір про надання послуг теплопостачання, надіславши відповідачу для підпису проект відповідного договору. Такий договір залишився неукладеним, що сторонами під час розгляду справи не оспорювалось. Відповідно до абз. 9 ч. 2 п. 1 Правил (тут і далі - в редакції, чинній в період спірних правовідносин) централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до\~пункту 18\~цих Правил. Будинок [ADDRESS] обладнаний загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії, що сторонами у справі не оспорювалось. Доказів несправності такого приладу чи наявності інших чинників, які впливали б на достовірність його показань, суду надано не було. Відповідно до абз. 1 ч. 2 п. 1 Правил опалювана площа (об`єм) будинку - загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт. Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, від 22.11.2018 № 315 (в редакції, чинній в період спірних правовідносин), опалюване приміщення це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря (абз. 10 п. 2 Розділу І). Таким чином, будь-яке приміщення, яке є частиною багатоквартирного будинку, презюмується таким, що забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, тобто опалювальним. Відповідач на підтвердження своїх доводів про те, що належне йому приміщення не є опалювальним, оскільки не має приладів (радіаторів) опалення, надав копію робочого проекту реконструкції вказаного приміщення, розробленого на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 465/60 від 30.09.1999, також копії окремих сторінок технічного паспорту на будинок. За ствердженням відповідача та його представника, вказані документи не містять технічних даних про наявність у спірному приміщенні приладів опалення. Однак з такими доводами сторони відповідача не погоджується. Так, робочий проект не є правовстановлюючим документом, а є лише сукупністю технічної документації щодо проекту здійснення тих чи інших будівельно-монтажних робіт, і тому не може розцінюватись як доказ технічного стану приміщення на момент виникнення спірних правовідносин. При цьому відповідач не надав суду акту вводу в експлуатацію реконструйованого приміщення (на виконання вказаного робочого проекту). Водночас пояснювальна записка до вказаного робочого проекту передбачала, що опалення магазину, що проектується, забезпечується від існуючої будинкової мережі без установки додаткових приборів опалення. Надані відповідачем копії експлікацій підвального приміщення також не містять чіткої вказівки на те, що воно не було приєднане до внутрішньобудинкової системи опалення. Відповідачем також не було надано жодного доказу на підтвердження його ствердження про те, що у спірний період спірне приміщення не мало системи опалення, в тому числі того, що відбулось відключення цього приміщення від внутрішньобудинкової системи опалення у встановленому законом порядку. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що спірне приміщення не є опалювальним в розумінні Правил № 630 та Методики № 318. Відтак, суд виходить з того, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення за вище вказаною адресою на загальних підставах, та користувався послугами позивача, а тому навіть при відсутності письмового договору на його ім`я та при фактичному отриманні послуг він повинен проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення. Концерн «Міські теплові мережі у період з 01.12.2019 по 31.12.2020 надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення № XI (літ.А-5) за адресою: [ADDRESS] .. В зв`язку з тим, що відповідач не сплачує за надані послуги, за вказаний період виникла заборгованість в розмірі 44998,05 грн., що підтверджено відповідним розрахунком. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі, знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку та актами. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачам надавався строк на надання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Відповідачем не спростовано наданий Концерном «МТМ» розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст. ст. 12, 13 ЦПК України. Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сума боргу у розмірі 44998,05 гривень, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі, оскільки при вирішенні спору по суті суд враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України. Суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про можливість задоволення позову у повному обсязі. Крім того, у відповідності зі ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у загальній сумі 2684,00 грн. Суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 11, 15, 16, 322, 509, 525, 526, 527 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved