Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.09.2020 року між ним та відповідачем у справі було укладено шлюб, від шлюбу у подружжя дітей не має. Подружжя проживає окремо, припинило шлюбні стосунки, не веде спільне господарство, внаслідок чого подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам подружжя. На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюб укладений між сторонами 11.09.2020 року, актовий запис № 2055. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача адвокат Єлісєєв Дмитро Олексійович звернувся із заявою щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача. В заяві представник зазначив, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.48-49). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, на адресу суду повернулось поштове повідомлення про вручення судової кореспонденції (копія позову з додатками, ухвали суду та повістка), згідно відмітки на повідомленні останнє було вручено «матері» дата отримання 06.09.2023 року (а.с.54). Відповідно до ч.3 ст. 130 ЦПК України - якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Щодо копії письмової заяви (а.с.17) яка підписана [PERSON] про визнання позову, суд зазначає наступне. Відповідно до положення, ч.ч.5,6,7,8 ст. 43 ЦПК України передбачено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Для ідентифікації\~автора електронного\~документа може\~використовуватися електронний\~підпис (ч.\~1\~ст.\~6\~ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»). З огляду на зазначене, подана заява від імені [PERSON] судом до уваги не приймається, оскільки остання не відповідає вимогам Закону щодо оформлення документів, які подаються в електронному вигляді. Разом з цим, судом встановлено, що представник позивача звернувся із заявою про слухання справи за відсутності сторони позивача в якій вказав про підтримку позовних вимог та висловив думку щодо можливості заочного розгляду справи, відповідач повідомлена, шляхом отримання судової повістки в порядку ч.3 ст. 130 ЦПК України, а відтак підстав для відкладення слухання справи передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2023 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 11 вересня 2020 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 2055. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Свідоцтво про шлюб видане повторно 18.01.2023 року. Серія [NUMBER] (а.с.4). Спільних дітей від шлюбу сторони не мають, протилежного матеріалами справи не доведено. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб і створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач на примирення не згоден, зазначив, що сім`я розпалася остаточно, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, та позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача по справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідач відзиву на позов не надала, не висловила думки щодо заявлених вимог. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя під час розгляду справи заявлено не було. В силу положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати понесені з розглядом справи.

Outcome: approved