Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Представник позивача Бондаренко Марина Григорівна, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», звернулася до Хорольського районного суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій зазначила, що 02 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4945707563. Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору, цей договір, паспорт кредиту № [NUMBER] та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» складають єдиний кредитний договір. Згідно умов паспорту кредиту № 5707563 та кредитного договору № 4945707563 від 02.11.2021 позичальнику надано грошові кошти в сумі 102139,58 гривень на строк 60 місяців під 2,49% щомісячних від суми кредиту та 0,01% річних від суми боргу за договором. Кредит надавався безготівковим шляхом, протягом трьох банківських днів від дня укладення договору (пункт 4 паспорта кредиту). Позичальник зобов`язувався щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти (пункт 5.1. умов отримання фінансових кредитів). 17.12.2021 права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу №171221. Згідно умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу №171221, позивач є новим кредитором божника [PERSON] за кредитним договором № 4945707563 від 02.11.2021. Умови зазначеного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. В результаті порушення відповідачем умов кредитного договору № 4945707563 від 02.11.2021, станом на 05.07.2023 виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 136410,35 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 99708,14 грн, заборгованості по річним процентам ( в т. ч. прострочена) 2,75 грн, заборгованості по щомісячним процентам ( в т. ч. прострочена) 36699,46 грн, яку просить стягнути позивач. Ухвалою від 18.08.2023 було відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання. У позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження отримала 06.09.2023. У встановлений судом строк надала суду відзив, в якому прохала відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з огляду на те, що жодна сторінка наданої позивачем роздруківки нібито укладеного між сторонами по справі кредитного договору не містить підпису відповідача; додатки, додані до позовної заяви, не засвідчені представником позивача належним чином, Витяг з реєстру права вимоги, наданий позивачем, не відповідає узгодженій формі, тому вони не можуть вважатися належними та допустими доказами по справі; позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем повідомлення-вимоги про дострокове повернення кредиту, надано лише докази такого надіслання; строк повернення вищевказаного кредиту не настав і спливає лише 02.11.2026, а тому позивач не має права вимагати повернення коштів за цим кредитом достроково. Відповідь на відзив представником позивача до суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 02.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4945707563 (а.с. 7-9). Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору, цей договір, паспорт кредиту № 5707563 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» складають єдиний кредитний договір. Згідно умов паспорту кредиту № 5707563 та кредитного договору № 4945707563 від 02.11.2021 позичальнику надано грошові кошти в сумі 102139,58 гривень на строк 60 місяців під 2,49% щомісячних від суми кредиту та 0,01% річних від суми боргу за договором (а.с. 10-11). Кредит надавався безготівковим шляхом протягом трьох банківських днів від дня укладення договору (пункт 4 паспорта кредиту). Позичальник зобов`язувався щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти (пункт 5.1. умов отримання фінансових кредитів (а.с. 12-15). 17.12.2021 права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу № 171221 (а.с. 20-32). Згідно умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 171221, позивач є новим кредитором божника [PERSON] за кредитним договором № 4945707563 від 02.11.2021. Умови зазначеного кредитного договору позичальником не виконані, у зв`язку із чим станом на 05.07.2023 згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 4945707563 від 02.11.2021 (а.с. 57) мається заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 136410,35 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 99708,14 грн, заборгованості по річним процентам (в т.ч. прострочена) 2,75 грн, заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 36699,46 грн. Судові витрати, понесені позивачем, становлять 2684,00 грн сплаченого судового збору. Норми права, застосовані судом. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до положень ч. 3 ст.12та ч. 1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно дост. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зіст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції`роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Мотивована оцінка аргументів сторін. Суд вважає доведеним факт підписання 02.11.2021 кредитного договору № 4945707563 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] . На доведення факту укладення кредитного договору позивачем надано суду належним чином завірені копії кредитного договору, паспорту кредиту № 5707563 та умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», які відповідно до п. 3.4 вказаного кредитного договору складають єдиний кредитний договір. Кредитний договір та паспорт кредиту містять власноручні підписи представника кредитодавця та позичальника, що свідчить про дотримання сторонами письмової форми кредитного договору. Суд вважає, що стороною позивача доведено факт погодження між сторонами всіх суттєвих умов договору та належної інформації про підстави та розмір відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язання. Отже, виходячи з принципу правомірності даного правочину, який не визнано судом недійсним, у позичальника [PERSON] виникло зобов`язання з повернення одержаного кредиту. Суд не приймає до уваги доводи відповідачки про те, що нею не отримано від позивача повідомлень про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. В свою чергу відповідачкою не доведено того, що вона сплачувала заборгованість за договором позики первісному чи новому кредитору. Даний висновок суду базується на висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 569/8962/16-ц. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що підтверджується таблицею розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4945707563, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] станом на 02.11.2021, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів. Як убачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 05.07.2023 заборгованість відповідача перед позивачем складає 136410,35 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 99708,14 грн., заборгованості по річним процентам ( в т. ч. прострочена) 2,75 грн, заборгованості по щомісячним процентам ( в т. ч. прострочена) 36699,46 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором від 02.11.2021 станом на 05.07.2023 належним чином оформлений та відомостей про включення до розміру заборгованості за тілом кредиту інших платежів не містить. З огляду на встановлені обставини, суд вважає доведеним існування між сторонами по справі договірних зобов`язань та невиконання обов`язку відповідача з повернення кредитних коштів, внаслідок чого у [PERSON] виникла заборгованість, яка станом на 05.07.2023 становить 136410,35 грн. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Так, суд не погоджується із твердженням відповідача про те, що строк дії договору не закінчився і має закінчитися лише 02.11.2026, у зв`язку із чим позивач не має права вимагати дострокового повернення кредитних коштів від відповідачки, оскільки п. 5.8 Умов отримання фінансових кредитів ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень", затверджених наказом Генерального директора ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" №19 від 20.08.2021 передбачено, що в разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Як вбачається із розрахунку заборгованості по вказаному кредитному договору від 02.11.2021, складеному станом на 05.07.2023, після 07.02.2022 відповідачка допустила систематичні несплати сум основного боргу у понад місячний строк та допускала виникнення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом. Суд не погоджується з твердженням відповідачки про неналежність та недопустимість доказів, наданих позивачем у додатках до позовної заяви, оскільки такі документи належним чином завірені педставником та надані до суду у встановленому законом порядку. Суд не погоджується також із твердженням відповідачки про те, що вона не підписувала кредитний договір № 4945707563 від 02.11.2021, оскільки надана позивачем суду його копія містить такий підпис, крім того, він наявний і у копії паспорту кредиту від ТОВ "ФК "ЦФР" № 5707563. Щодо відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, суд констатує, що відповідно до п. 8.2 Умов отримання фінансових кредитів ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень", затверджених наказом Генерального директора ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" № 19 від 20.08.2021, позичальник згоден з тим, що кредитодавець може відступити будь-які свої права вимоги та /або перевести будь-які свої обов`язки за кредитним договором на користь іншої (третьої) особи. Таким правом з дотриманням визначених умов і скористався кредитодавець, відступивши право вимоги за кредитом, отриманим [PERSON] , позивачу, що не порушує прав останньої та умов укладеного кредитного договору. Таким чином, суд зазначає, що докази, на які посилається відповідач у своїх письмових поясненнях, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено в повному обсязі, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 2684,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 26.07.2023. На підставі викладеного і

Outcome: approved