Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

16 січня 2023 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до Наказу № 983-С/КI виданого Головним управлінням житлового забезпечення від 9 червня 2008 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та зареєстрована 18 червня 2008 року в КП «Київському міському бюро технічної інвентаризації» за № 45435. Водночас, як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 132624406 від 30.07.2018, 30.07.2018 державним реєстратором філії КП Київської обласної ради «Аквабіоресурси» м. Київ Ісаєвим В.В. внесено відомості про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 382, посвідченого 03.05.2012 приватним нотаріусом Матвєєвим O.A. За твердженням [PERSON] , особа на яку здійснена державної реєстрації права власності на квартиру не має відношення до її родини, не є родичем та не могла набути права власності в законний спосіб. За зверненням [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про можливі незаконні дії щодо квартири [ADDRESS] , Подільським УП ГУНП у м. Києві було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022105070001603 від 23.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України За час проведення досудового розслідування встановлено, що за реєстровим номером договору купівлі-продажу № 389 вказана інша нотаріальна дія, а саме посвідчення Довіреності. Також, за реєстровим № 227 від 03.05.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О.А. було посвідчено договір купівлі-продажу, сторонами якого є [PERSON] - покупець та [PERSON] - продавець. Таким чином, нотаріальна дія щодо посвідчення договору купівлі-продажу № 389 від 03.05.2012 квартири [ADDRESS] не вчинялась, а отже, договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений. Позивач вважає, що єдиним способом відновлення її прав є визнання недійсним договору та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] 16 січня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. 18 січня 2023 року судом зроблено запит щодо місця реєстрації відповідача. 10 квітня 2023 року до суду надійшла інформація про реєстрацію місця проживання особи. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14.04.2023 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29.08.2023 було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, представником позивача подано до суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Відповідно до ч. 3, 5, 8, 11 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 14-507 цс 18 від 12 грудня 2018 року. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Наказу № 983-С/КI виданого Головним управлінням житлового забезпечення від 9 червня 2008 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та зареєстрована 18 червня 2008 року в КП «Київському міському бюро технічної інвентаризації» за № 45435. Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 132624406 від 30.07.2018, 30.07.2018 державним реєстратором філії КП Київської обласної ради «Аквабіоресурси» м. Київ Ісаєвим В.В. внесено відомості про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 382, посвідченого 03.05.2012 приватним нотаріусом Матвєєвим O.A. За заявою [PERSON] Подільським УП ГУНП у м. Києві було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022105070001603 від 23.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Під час проведення досудового розслідування Подільським УП ГУНП у м. Києві отримано відповідь на запит до Київського державного нотаріального архіву щодо наявності запису у реєстровій книзі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матвєєва О.А. за реєстровим номером № 389. Згідно вказаної відповіді, у справі №02-33 (Реєстр для реєстрації нотаріальних дій) том №1 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матвєєва О.А. за реєстровим № 389 від 26.07.2012 вказана інша нотаріальна дія, а саме посвідчення довіреності. Також, за реєстровим № 227 від 03.05.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О.А. було посвідчено договір купівлі-продажу, сторонами якого є [PERSON] - покупець та [PERSON] - продавець. Статтею 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до імперативної норми ч.1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Верховний суд України в своєму узагальненні «Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 зазначив: стосовно положення ч. 2 ст. 215 ЦК України про те, що суд не вимагає визнання правочину недійсним, якщо його недійсність встановлена законом, необхідно зазначити, що така потреба може виникнути у разі, коли: сторони виконали певні умови нікчемного правочину, який нотаріально посвідчений; він порушує права третіх осіб; він зареєстрований у державних органах тощо. У таких випадках рішенням суду, який лише констатує недійсність правочину, можуть бути визначені відповідні правові наслідки недійсності правочину, зобов`язано державні органи скасувати його реєстрацію тощо. З огляду на зазначене, за реєстровим номером договору купівлі-продажу № 389 вчинена інша нотаріальна дія, а в день зазначений, як дата вчинення нотаріальної дії 03.05.2012 вчинялась інша нотаріальна дія. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні не надано та не долучено до матеріалів справи жодного належного і допустимого доказу на спростування позовних вимог або ж підтвердження правомірності та дійсності договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , начебто виданого 03.05.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим Олегом Анатолійовичем. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстратор відмовляє в проведенні реєстраційних дій, зокрема, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, якщо під час проведення державної реєстрації прав у державного реєстратора виникає сумнів щодо справжності поданих документів, такий державний реєстратор зобов`язаний повідомити про це правоохоронні органи. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових право на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадку скасування рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на вказані обставини суд приходить до висновку про те, що реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] здійснена з порушенням вимог діючого законодавства, на підставі документів, існування та легітимність яких викликає сумніви з підстав викладених у позові, які підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем. У зв`язку з викладеним, суд, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved