Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

14.06.2022 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про поділ спадкового майна та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом до відповідача [PERSON] , як законного представника неповнолітнього [PERSON] , [INFO] і неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Верхівцевської міської ради і приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу, Тітовський С.І. 21.06.2022 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 01.07.2022 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 28.07.2022 року 28.07.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. 24.08.2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 06.09.2022 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.. 28.07.2022 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 22.09.2022 року 22.09.2022 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.10.2022 року. 20.10.2022 в судовому засіданні оголошена перерва до 14.11.2022 року. 14.11.2022 року в судовому засіданні оголошено перерву до 13.12.2022 року. 13.12.2023 року справа не розглядалась в зв`язку з перерозподілом іншому складу суду. Справа призначена до розгляду на 30.01.2023 року. 30.01.2023 року розгляд справі відкладений до 22.03.2023 року за клопотанням відповідача. 22.03.2023 року розгляд справі відкладений до 22.05.2023 року в зв`язку з неявкою в судове засідання учасників розгляду справи. 22.05.2023 року в судовому засіданні оголошена перерва до 28.06.2023 року. 28.06.2023 року в судовому засіданні оголошена перерва до 25.09.2023 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 25.09.2023 року оголошена вступна і резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] разом із земельною ділянкою розміром 0,0630 га, кадастровий номер 1221010300:03:122:0006, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати за неповнолітнім [PERSON] , [INFO] та неповнолітнім [PERSON] , [INFO] \~ \~ \~ \~в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на жилий будинок, загальною площею 23,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , транспортний засіб - автомобіль марки СНERRY «Jaggi» (Чері Джагі) 2008 року випуску, ДНЗ [NUMBER] , легковий комбі - В та транспортний засіб - мотоцикл марки ІЖ «Юпітер -5», червоного кольору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] помер її син - [PERSON] , [INFO] (спадкодавець), що підтверджується копією свідоцтва про смерть [INFO] між її сином - [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , був укладений шлюб, який 14.01.2020 року розірваний за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. В період шлюбу у подружжя Повод народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 03.09.2020 року рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/319/20 про поділ майна подружжя та ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/319/20 від 10.09.2020 року виправлення допущеної описки, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя вирішено: \~ \~ \~ \~стягнути із [PERSON] , на користь [PERSON] , 27900,00 грн. 1/2 частину вартості транспортного засобу, автомобіля марки СНERRY «Jaggi», легковий комбі реєстраційний номер [NUMBER] ; залишити у власності [PERSON] ,. рухоме майно, предмети домашнього побуту, стягнувши із [PERSON] , компенсацію вартості рухомого майна, придбаного в період шлюбу. Стягнути із [PERSON] , на користь [PERSON] 40 500.00 грн.., компенсацію вартості частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Після смерті її сина, [PERSON] , відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: 1. \~ \~ \~ \~Житловий будинок [ADDRESS] , який був подарований нею на підставі договору дарування від 22 червня 2021 року, що посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області за р. № 590 2. \~ \~ \~ \~Земельна ділянка, розміром 0,0630 га, кадастровий номер 1221010300:03;122:0006 що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка був подарована нею на підставі договору дарування земельної ділянки, від 22 червня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області за р. № 593; 3. \~ \~ \~ \~Жилий будинок, загальною площею 23,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , був отриманий її сином, [PERSON] , на підставі договору дарування жилого будинку від 23.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. за р. № 1362; 4. \~ \~ \~ \~Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що була отримана у дар Відповідачу на підставі договору дарування нерухомого майна від 28.11.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу за р. № 1262 та визнаний спільною?сумісною власністю подружжя зі сплатою на користь її сина компенсації належної йому частки. 4. \~ \~ \~ \~Транспортний засіб - автомобіль СНERRY «Jaggi» 2008 року випуску, ДНЗ [NUMBER] , легковий комбі - В, що був придбаний її сином [PERSON] . 5. \~ \~ \~ \~Транспортний засіб - мотоцикл ІЖ «Юпітер -5», червоного кольору, що був придбаний її сином [PERSON] . Вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого сина - [PERSON] . Крім неї , спадкоємцями першої черги за законом також є також діти спадкодавця - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки діти є неповнолітніми, права і інтереси їх представляє законний представник - їх мати, [PERSON] . Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини спадкоємцями, нею та відповідачем, від імені дітей, були подані письмові заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за законом, оскільки за життя мій син заповіту не склав. Станом на сьогоднішній день ними свідоцтва про право на спадщину за законом на майно не отримані. Зі свого боку, на протязі всього часу, починаючи з дня відкриття спадщини вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням поділити спадкове майно сина в добровільному порядку, виділивши їй в натурі мені, житловий будинок по [ADDRESS] , разом із земельної ділянкою, на якій він розташований, а всі інше майно - неповнолітнім дітям спадкодавця . Вважає, що інший порядок поділу спадкового майна створить значні труднощі у володінні, користуванні та розпорядженні спадковим майном у рівних частках кожному. При цьому її бажання виділити житловий будинок по [ADDRESS] разом із земельної ділянкою розміром 0,0630 га, кадастровий номер 1221010300:03:122:0006, що розташована за адресою; [ADDRESS] ґрунтується на тому, що фактично цей будинок належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15.05.1991 року р. № 2-1051 Верхньодніпровської державної нотаріальної контори та свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя, видане 15.05.1991 року № 2-1049 Верхньодніпровської державної нотаріальної контори р. № 4448. Вона зареєстрована та фактично проживає у цьому будинку, була його власником, а у червні 2021 року вирішила подарувати цей будинок сину, який помер. \~ \~ \~ \~ Враховуючи те, що цей будинок є її єдиним місцем для проживання і вона вклала у цей будинок багато зусиль та грошових коштів для його обладнання, вона вважає, що цей будинок має бути виділений в натурі їй разом із земельною ділянкою, на якій він розташований. Все інше майно вона залишає онукам, дітям спадкоємцям, [PERSON] і [PERSON] та вважає, що такий поділ спадкового майна найбільш доцільним та зрозумілим, але згоди щодо добровільного поділу спадкового майна, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину у нотаріуса між нею та відповідачкою не досягнуто, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, при цьому пояснили, що перш за все вони не згодні із переліком спадкового майна, оскільки квартира в місті Кам`янське не є спадковим майном, так як вона була продана і за неї [PERSON] , сплачена належна йому частка у спільній сумісній власності, тобто рішення суду виконане. Вартість спадкового майна, яке позивачка просить виділити у спадок її дітям є меншою від вартості будинку та земельної ділянки, які вона просить виділи собі у власність. Крім того вона вважає неправильною оцінку спадкового майна. Ні вона, ні її діти не мають наміру проживати у будинку, в якому проживає позивачка, тому права позивачки щодо володіння та користування даним будинком не порушуються, але вона вважає, що визнання за дітьми частки у цьому будинку в порядку спадкування буде відповідати інтересам її дітей, та забезпечить їх майнові права в майбутньому. Тому в задоволенні позовних вимог просили відмовити. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явились. Подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши\~зміст позовних\~вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Спір між сторонами виник із спадкових правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 07/2022. Відкритої після смерті [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ,. звернулись позивачка та діти померлого [PERSON] , і [PERSON] , які є спадкоємцями за законом першої черги, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку, розміром 0,0630 га, кадастровий номер 1221010300:03;122:0006 що розташована за адресою: [ADDRESS] , житлий будинок, загальною площею 23,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] \~ \~ \~ \~транспортний засіб - автомобіль СНERRY «Jaggi» 2008 року випуску, ДНЗ [NUMBER] , легковий комбі - В, транспортний засіб - мотоцикл ІЖ «Юпітер -5», червоного кольору. Позивачка просить поділити між нею та дітьми померлого, [PERSON] ,, і [PERSON] , спадкове майно, виділивши їй у власність будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Все інше майно виділити у власність дітям померлого. Такий порядок розподілу спадкового майна позивачка обґрунтовує тим, що вона разом зі своїм чоловіком побудувала даний будинок. Все життя проживала в цьому будинку та підтримувала його в належному стані. Даний будинок вона подарувала синові незадовго до його смерті. Спільне володіння та користування даним майном з відповідачкою буде неможливим. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , в пояснили, що будинок за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , будувала разом зі своїм чоловіком. З 1960 року вона зі своєю сім`єю проживає в ньому і користується даним будинком. Оплачує комунальні послуги, підтримує будинок в належному стані. Відповідачка будь-якої участі в утриманні цього будинку не приймала і не приймає. Натомість відповідачка самовільно зайшла до даного домоволодіння, відкрила гараж та забрала спадковий автомобіль, яким на даний час користується одноособово. При цьому вела себе агресивно, погрожувала позивачці. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 1267 ЦК України - Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Загальними засадами цивільного законодавства є зокрема : неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності,яка незаборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість,добросовісність та розумність (ст..3 ЦК України). Власник володіє,користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав ( ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. ( ст. 321 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.( ст..356 ЦК України). Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. ( ст..357 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до положень ч.1 ст.1267, ч.1 ст.1278 ЦК частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен зі спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ч.2 ст.1278 ЦК). Спадщина належить спадкоємцям, які її прийняли, на праві спільної часткової власності (ч. 4 ст.355 ЦК), а тому при її поділі застосовуються передбачені в гл. 26 ЦК правила, що регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ проводиться у судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців. Статтею 367 ЦК на яку посилається позивач передбачена можливість розподілити в натурі між співвласниками майно, що є у спільній частковій власності, для забезпечення окремого та самостійного користування частиною спільного майна. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 712/1852/19 від 15.02.2023 року , суд підтримав висновки раніше ухвалених постанов , а саме висновок , що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Позивач звернувся з позовом про поділ майна, просить їй виділити у власність будинок та присадибну земельну ділянку, при цьому не обґрунтовуючи не можливість їх реального поділу в натурі між всіма спадкоємцями та не надаючи цьому відповідних доказів . Верховний Суд в постанові від 24.06.2021 року в справі № 219/13376/17 зазначає , що виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливості виділу в натурі такої частки, а також, що правовий режим спільної власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. В своїй постанові від 05.10.2017 року в справі № 308/2858/15-ц ВВСУ прийшов до висновку, що припинення права власності на частку у майні можливе лише за умови дотримання інтересів іншого співвласника , що відповідає положенням ст.ст. 1,3,319 ЦК України. Відповідач заперечує щодо вимог позивача , вказуючи , що припинення права власності на частини паїв є для неї припиненням отримання доходу від даного майна та забезпечення її життєвих потреб . Щодо неможливості спільного проживання позивач сам зазначив , що він не має наміру на спільне проживання , так як має своє житло. Відповідач зазначає, що має можливість компенсувати в такому випадку вартість належної позивачу частини будинку. Суд звертає також увагу на той факт , що оскільки наявний спір щодо поділу спадкового майна , то сторони не досягли домовленості щодо саме такого поділу про який зазначає позивач , про що свідчать різні покази сторін та свідків, відсутність письмової попередньої угоди . В даному випадку позивач обрав спосіб захисту своїх прав , який порушує право відповідачки як власника , порушує загальні засади цивільного права , а лише забезпечує максимально його особисті інтереси , а тому не підлягає задоволенню Як слідує із матеріалів справи на час розгляду справи спадкоємці, як співвласники спадкового майна, що є у спільній частковій власності, не виділили (поділили) у натурі свою частку в добровільному. ані в судовому порядку. Звертаючись до суду із даним позовом, позивачка посилається на відсутність домовленості між нею та відповідачкою щодо поділу спірного спадкового майна в натурі, тому просить на підставі частин першої, другої статті 364 ЦК України, частини першої статті 367 ЦК України розподілити в натурі між співвласниками майно, що є у спільній частковій власності, для забезпечення окремого та самостійного користування частиною спільного майна. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. В силу статті 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки. Такий виділ (поділ) не повинен порушувати права та законні інтереси спадкоємців. Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки. До схожих висновків дійшов Верховний Суд України в ухвалі від 15 жовтня 2008 року у справі № 6-8108св08 та в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16. Спадщина належить спадкоємцям, які її прийняли, на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються передбачені в Главі 26 ЦК України правила, що регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ проводиться у судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців. До схожих висновків дійшов також Верховний Суд у справі № 243/6275/16-ц у постанові від 22 січня 2020 року. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. З урахуванням наведеного, виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливості виділу в натурі такої частки. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Судом установлено, що сторони по справі є частковими співвласниками різних самостійних об`єктів (квартири та автомобіля) і не досягли згоди щодо їх поділу в натурі, а у разі існування спору щодо поділу майна між співвласниками, вирішити питання про поділ та компенсацію одній із сторін вартості майна в натурі це обов`язок суду, про що зазначено Верховним Судом у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 219/13376/17 (провадження № 61-22150св19). Відповідно до обставин справи, що розглядається, відповідачка заперечує щодо вимог позивача про поділ спадкового майна в натурі, вказуючи , що вона захищає інтереси неповнолітніх дітей, які є спадкоємцями майна померлого в тому числі і житлового будинку та земельної ділянки, які позивачка просить виділити їй у власність. Щодо неможливості спільного проживання то відповідачка, яка представляє інтереси своїх неповнолітніх дітей зазначає, що вона та її діти не мають наміру на спільне проживання, так як мають власне житло. Суд звертає також увагу на той факт, що наявний спір щодо поділу спадкового майна, і сторони не досягли домовленості щодо саме такого поділу про який зазначає позивачка. Тому в цьому випадку позивачкою обраний спосіб захисту своїх прав, який порушує право відповідачки як законного представника своїм неповнолітніх дітей, порушує загальні засади цивільного права, і лише забезпечує максимально особисті інтереси позивачки. Позивачка хоч і пропонує виділити у власність інших спадкоємців більшу кількість спадкового майна, але за вартістю дане майно є меншим від майна, яке позивачка пропонує виділити їй у власність, що підтверджується наданими звітами про вартість майна. При цьому позивачка не пропонує сплатити іншим спадкоємцям різницю у вартості часток спадкового майна, яке вона пропонує їм виділити. Також не пропонує будь-якого іншого способу розподілу спадкового майна, з метою максимального захисту прав та інтересів всіх спадкоємців. Відповідачка взагалі заперечує проти поділу спадкового майна, посилаючись на те, що найбільш ефективним способом захисту прав всіх спадкоємців буде отримання кожним із спадкоємців свідоцтва про право на спадщину на ту частку, яка належить кожному спадкоємцю за законом. Таким чином суд погоджується із доводами відповідача та його представника, що запропонований позивачкою спосіб поділу спадкового майна буде суперечити інтересам неповнолітніх дітей, спадкоємців, [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Доводи позивачки про те, що вона будувала даний будинок, все життя проживала в ньому та утримувала його, не можуть бути враховані при розгляді даного спору, оскільки дана обставина не має наслідком, виключення цього будинку із спадкового майна, чи збільшення частки позивачки у спадковому майні. Крім того позивачка добровільно відчужила даний будинок спадкодавцю, відповідного погодилась із тим, що свого часу будинок в цілому буде відноситись до спадкового майна. При вирішення даного спору не можуть бути враховані і доводи позивачки та її представника про те, що на даний час відповідачка заволоділа іншим спадковим майном, а саме автомобілем, в цілому, що позбавляє її можливості користуватись даним майном. Оскільки позивачка може захистити це своє порушене право в інший спосіб, а саме: встановленням порядку користування даними спадковим майном, чи отримання компенсації свої частки у даному майні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, понесені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача і не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача .

Outcome: dismissed