Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення розміру аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що Вінницьким міським судом Вінницької області 18.03.2021 видано судовий наказ по справі № 127/5889/21 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі частки заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше ніж десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 09.03.2021 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 18.03.2021 було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання вказаного судового рішення. У зв`язку з тим, що старший син позивачки та відповідача - [PERSON] , [INFO] досяг повноліття, а тому необхідно визначити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про визначення розміру аліментів встановлених судовим рішенням від 18.03.2021 у справі № 127/5889/21 після досягнення найстаршою дитиною повноліття та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка просила відкликати судовий наказ виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 18.03.2021 по справі № 127/5889/21. Ухвалою суду від 19.07.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення з ухвалою суду від 19.07.2023 та копією позовної заяви надіслані неодноразово відповідачу за адресою його місця проживання зареєстрованою у встановленою законом порядку, повернулися на адресу суду з відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою». (а.с. 26-30) Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 19.07.2023, від відповідача відзив на позов на адресу суду не надійшов. Будь-які докази по справі, чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка з відповідачем з 26.09.2004 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2020, яке набрало законної сили 01.01.2021, було розірвано. (а.с. 8) Вищевказаним судовим рішення встановлено, що у шлюбі в подружжя народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 18.03.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області по справі № 127/5889/21 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, щомісяця, але на кожну дитину не менше 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 09.03.2021 до досягнення старшою дитиною повноліття. (а.с. 9) Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 05.07.2023, позивачка разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 11-12) Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Судом встановлено, що старший син позивачки та відповідача - [PERSON] досяг повноліття [INFO] , а на підставі судового рішення аліменти стягувались до 28.04.2023 із відповідача на утримання двох дітей, один з яких - [PERSON] є малолітньою дитиною і потребує утримання. Враховуючи вищевикладене, звернення позивачки до суду є підставою для визначення розміру аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З позовної заяви вбачається, що позивачкою, з якою проживає дитина, обрано спосіб стягнення аліментів саме в частці від доходу батька дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі, в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 19.07.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення викладені позивачем в позовній заяві, а також докази надані разом із нею. Судом встановлено, що позивач із відповідачем мають двох синів - повнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю - позивачкою по справі. Судом була визначена єдина частка від заробітку (доходу) батька на утримання обох дітей, яка стягувалась з відповідача на користь позивачки з 09.03.2021 до досягнення старшою дитиною повноліття - до [INFO] . Судом встановлена наявність підстав для визначення розміру аліментів на утримання малолітнього [PERSON] після досягнення [PERSON] повноліття на підставі ч. 3 ст. 183 СК України. При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною, у нього відсутні на утриманні інші діти, непрацездатні дружина, батьки, дочка, син; відповідач має достатній дохід, як повідомила позивачка. При цьому судом прийнято до уваги, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивачки та/або повинні були бути враховані судом при вирішенні даного спору. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачкою, ні відповідачем відомостей щодо: стану здоров`я дитини та її матеріального становища; наявності на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України. Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач зобов`язаний та може надавати щомісячне утримання дитині в розмірі частки свого заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту положень ч. 3 ст. 183 СК України вбачається, що до ухвалення судом рішення за зверненням одного з батьків із позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно, після визначення судом розміру аліментів на іншу дитину, в такому розмірі аліменти стягуються з дня набрання таким рішенням законної сили. Отже, визначені судом аліменти у даній справі підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] з дня набрання даним рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Оскільки у визначеному розмірі аліменти мають сплачуватись з часу набрання даним судовим рішенням законної сили та враховуючи наявність на виконанні судового наказу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 18.03.2021 по справі № 127/5889/21 про стягнення аліментів в розмірі, встановленому до повноліття старшою дитиною і ухвалення цього рішення,

Outcome: approved