Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~В червні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 12 січня 2019 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 61. Від шлюбу в них є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання вони часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали часті сварки. З січня 2021 року стосунків не підтримують та не спілкуються, сімейні справи не обговорюють, проживають окремо, донька проживає з позивачкою. В них зовсім різні погляди на життя та побут. Сімейне життя не склалося в силу несумісності характерів. Тому позивачка просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею. \~ \~ \~ \~Від представника позивачки [PERSON] адвоката Дядика Я. Б. надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти ухвалення зачоного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, відзиву не подав, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 12 січня 2019 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 61. Від шлюбу в них є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання сторони часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали часті сварки. В них зовсім різні погляди на життя та побут. З січня 2021 року стосунків не підтримують та не спілкуються, сімейні справи не обговорюють, проживають окремо Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітню дочку сторін суд залишає проживати з матір`ю. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved