Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до держави України в особі Офісу Генерального прокурора, ГУ НП у місті Києві, треті особи Державна казначейська служба України, Київська міська прокуратура про відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю службових осіб. В обґрунтування даної позовної заяви позивач зазначив, що 03.12.2019 Шевченківським УП ГУ НП в м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019100100011750 за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України відносно невстановленої особи яка, згідно зазначеного у витягу з ЄРДР № 12019100100011750 короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, надала [PERSON] завідомо підроблені документи, на підставі яких [PERSON] припинила обтяження на нежилі приміщення (група приміщень) № 76, приміщення громадського призначення, вбудованих в житловий будинок, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (призначення приміщень - нежитлове, складається з приміщень з № 1 по № 9, загальною площею 142,10 кв. м.), яке було накладено 16.12.2016 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва Савицьким О.А.). За шість тижнів до початку вказаного досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 12019100100011750 за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України, 17.10.2019 у якості заходу забезпечення іншого кримінального провадження № 12015100100009368 від 11.08.2015 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Овсеп`ян Т.В. (справа № 761/40434/19 від 17.10.2019), накладено арешт на нежилі приміщення (група приміщень) № 76, приміщення громадського призначення, вбудованих в житловий будинок, що розташоване за адресою: [ADDRESS] загальною площею 142,10 кв.м., які належать позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2019 № 12167. В подальшому матеріали досудового розслідування № 12019100100011750 від 03.12.2019 об`єднані в одне провадження з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015100100009368 від 11.08.2015 і цьому об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно номер №12015100100009368. Згідно витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12015100100009368 від 11.08.2015 зазначено, «ЄО 42118 від 10.08.2015. Під час досудового розслідування встановлено, що правоустановчі документи, а саме акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 20.02.2015, шахрайським шляхом заволоділи правом власності на приміщення за адресою [ADDRESS] , які на праві власності належать ДП «Катрін». (1-епізод) Наступним епізодом кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 12015100100009368, зазначено «ЄО 99451. 04.09.2019, приблизно о 17 годині 10 хвилин невстановлена особа перебуваючи у Сторожинецькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, надала завідомо підроблені документи, на підставі яких [PERSON] припинила обтяження на нежилі приміщення (група приміщень) № 76, приміщення громадського призначення, вбудованих в житловий будинок, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (призначення приміщень - нежитлове, складається з приміщень з № 1 по № 9, загальною площею 142,10 кв. м.), яке було накладено 16.12.2016 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва Савицьким О.А. (2-епізод). Відомості про причетність [PERSON] до зазначених злочинів в ЄРДР не вносились. Арештоване майно (приміщення за адресою [ADDRESS] ) не є предметом, засобом чи знаряддям вчиненого злочину та не зберігає на собі сліди злочину, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Позивач вказує, що він є особою, право власності якої обмежується (порушується) під час досудового арешту вищеозначеного, належного позивачу майна, в межах кримінального провадження № 12015100100009368 від 11.08.2015. [PERSON] неодноразово звертався до суду з клопотаннями про скасування арешту нерухомого майна, проте, жодне з них не було задоволено. Відтак, на думку позивача, внаслідок бездіяльності уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, ГУ НП у м. Києві, яке здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015100100009368 від 11.08.2015, в межах якого на майно позивача було накладено арешт, останньому спричинено моральної шкоди. З врахуванням зазначеного, позивач просить: стягнути з Держави України в особі Офісу Генерального прокурора, Головного управління Національної поліції у місті Києві солідарно з рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 200000,00 грн. з єдиного казначейського рахунку у відшкодування моральної шкоди; стягнути з Держави України в особі Офісу Генерального прокурора, Головного управління Національної поліції у місті Києві солідарно з рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку судові витрати. 18.08.2021 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку позовного (спрощеного) провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30.12.2021 від представника третьої особи Державної казначейської служби України на адресу суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.08.2021 по справі № 200/8310/18, стягненню підлягають кошти не з Казначейства, а з Державного бюджету України. Окрім цього, представник третьої особи вважає, що немає доказів та належних підтверджень обґрунтувань позивача та не доведено незаконність дій органу, який здійснює досудове розслідування. З врахуванням зазначеного, представник третьої особи просив врахувати пояснення про розгляді справи та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 30.12.2021 представником ГУ НП у м. Києві подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку із шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог ст. 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком останнього. Також, представник зазначив, що ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2020, 04.12.2020, 17.03.2021 та 01.04.2021 позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про зняття арешту з нежитлових приміщень (група приміщень) № 76, приміщення громадського призначення, вбудоване в житловий будинок, що розташоване за адресою: [ADDRESS] загальною площею 142,1 кв. м. - оскаржені до суду апеляційної інстанції не були, що свідчить про фактичну згоду позивача з прийнятими рішеннями. Окрім того, на думку представника відповідача позивачем не надано суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою, як і не обґрунтував сам розмір моральної шкоди. Відтак, представник ГУ НП у м. Києві просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 17.01.2022 позивачем було подано відповідь на відзив представника ГУ НП у м. Києві в якому останній не погодився з доводами даного відповідача, оскільки вважає, що всі законні підстави для звернення з даним позовом у нього наявні. 09.02.2022 представником відповідача Офісу Генерального прокурора було подано відзив на позовну заяву в якому було зазначено, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивачем не зазначено про порушення Офісом Генерального прокурора законодавчих актів. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 22.12.20220 по справі № 686/24223/17, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між дією та негативними наслідками. Позовна заява [PERSON] не містить жодного доводу позивача та не надано жодного судового рішення, яким встановлено протиправність дій саме Офісу Генерального прокурора, а також вказівки на скасування будь-яких рішень відповідача у справі в порядку ст. 303-307 КПК України. Крім того, представник зауважив, що Офісом Генерального прокурора не здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12015100100009368. З урахуванням викладеного, підстави для відшкодування на користь позивача моральної шкоди відсутні. Відтак, представник відповідача Офісу Генерального прокурора просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 02.03.2023 протокольною ухвалою суду було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Київську міську прокуратуру. В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились. 27.09.2023 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача ГУ НП в м. Києві Лисенко В.О. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, оскільки він є необґрунтованим, доводи позивача нічим не підтверджуються. Представник відповідача Офісу Генерального прокурора Петрик В.А. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, оскільки шкода позивачу не була завдана та не доведено незаконні дії відповідача. Представник третьої особи Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Київської міської прокуратури Котляр Т.М. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, оскільки він є необґрунтованим. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Так, у ст.ст. 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1 - 5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України). Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно-психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди. Судова практика виходить із того, що об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо. Так, зокрема відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних Також, варто вказати, що у силу ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. При цьому, згідно ст. 2 ч.1 п.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, відсутності у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Як передбачає п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відповідно до ст. 5, 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 13 ч. ч. 2, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При цьому, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У відповідності до п. п. 4, 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41 завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Громадянинові повертаються суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Статтею 11 Закону також встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Статтею 13 Закону встановлюється, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права. Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.01.2020 у справі № 761/2260/20, в межах кримінального провадження № 12015100100009368 від 11.08.2015 на майно позивача, а саме нежилі приміщення (група приміщень) № 76, приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок, що розташоване на адресою: [ADDRESS] загальною площею 142,1 кв. м. накладено арешт. У подальшому, позивач неодноразово звертався до суду з клопотанням про зняття арешту. Разом з тим, ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2020 у справі № 761/17038/20, від 16.09.2020 у справі № 761/22633/20, від 04.12.2020 у справі № 761/20708/20, від 17.03.2021 у справі № 761/6491/21 позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про зняття арешту з нежитлових приміщень (група приміщень) № 76, приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок, що розташоване на адресою: [ADDRESS] загальною площею 142,1 кв. м. Відтак, вбачається, що станом на день розгляду справи не існує рішення суду, яке б встановлювало б незаконність дій органу досудового розслідування та порушення прав позивача. Окрім цього, з поданих в судових засіданнях представником відповідача Офісу Генерального прокурора - Петрик В.А. документів вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2022 по справі 761/29612/21 позов Дочірнього підприємства «Катрін» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрбудсервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерком», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Костенко Микола Олександрович про витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено. Витребувано від [PERSON] на користь Дочірнього підприємства «Катрін» групу приміщень № 76, приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок, які складаються з приміщень з № 1 по № 9, поверх 1, літ. А, загальною площею 142,10 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 655475080000. Постановою Київського апеляційного суду від 06.07.2023 у справ № 761/29612/21 апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] адвоката Павлій Андрія Григоровича залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2022 залишено без змін. Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що наведенні обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, оскільки посилання позивача на бездіяльність та неправомірність органу дізнання не свідчать про завдання йому моральної шкоди, яка може бути відшкодована в порядку визначену законодавством. Крім того, бездіяльність органу досудового розслідування, розцінена позивачем, як незаконні дії, можуть бути предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб, уповноважених на здійснення функцій органу досудового розслідування. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 1176 ЦК України, оскільки не підтверджує порушення прав позивача. Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17. З врахуванням того, що на момент розгляду справи не надано рішень, які б підтверджували незаконність дій відповідача, та чи порушення прав позивача в контексті здійснення органом досудового розслідування дій в рамках кримінального провадження. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 5 Постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів нервового стресу, переживань, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між такими моральними стражданнями та вчиненням дій органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed