Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

09.08.2023 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «Державний ощадний банк Україна» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №328/0196, за яким відповідач отримав грошові кошти у сумі 114 200 грн на строк 60 місців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 24.11.2026, зі сплатою 40% за користування кредитом. Банк свої зобов`язання виконав, надавши грошові кошти, а відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 17.07.2023 складає 131 183,16 грн, з яких 110 011,93 грн - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу), 21 171,23 грн - загальна сума заборгованості по сплаті прострочених процентів за користування кредитом. У зв`язку з чим банк просить стягнути прострочену заборгованість з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. 25.11.2021 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №328/0196. П. 2.1 зазначеного договору передбачено, що банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути у передбачені строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається у загальному розмірі 114 200 грн на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 24.11.2026 (п. 2.2 договору). Банк свої зобов`язання виконав. [PERSON] у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом у сумі 131 183,16 грн, з яких 110 011,93 грн - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу), 21 171,23 грн - загальна сума заборгованості по сплаті прострочених процентів за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. У статті 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно вимог ст.1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. П. 2.4. договору про споживчий кредит №328/0196 від 25.11.2021 передбачено, що за кристування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) у розмірі 40% річних, зазначена ставка є фіксованою. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначеною статтею визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. З наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання перед банком, внаслідок чого утворилась заборгованість, які підлягає стягненню з нього на користь позивача. Таким чином, позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених вимог. За правилами ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору, 50% сплаченого судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved