Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує, тим, що 29 листопада 2020 року на автодорозі між с. Велика Озимина та смт. Дубляни Самбірського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій автомобіля марки "AUDI", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] та [PERSON] , яка від отриманих травм загинула на місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу №АО2633150 у ТДВ "СК "Кредо"; 08.09.2022р. на адресу страхової компанії була направлена заява про виплату страхового відшкодування для [PERSON] - сина загиблої у ДТП, сума якого складала 240000грн, з яких 60000грн - моральна шкода, 180000грн - втрати на утримання; однак жодної відповіді позивачем не отримано; вже після повторного звернення, ТДВ "СК "Кредо" надіслали листа від 12.06.2023р., яким повідомили, що рішення щодо виплат страхового відшкодування буде прийнято після отримання Страховиком інформації про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили; позивач посилається на те, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відтак вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення щодо виплати страхового відшкодування. Таким чином, відмова ТДВ "СК "Кредо" у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованою та такою, що порушує його права як потерпілого на отримання страхового відшкодування; просить рішенням суду стягнути із відповідача вищезазначені страхові виплати, а також понесені ним судові витрати на правову допомогу та штрафні санкції за прострочення 90-денного строку для прийняття рішення у страховій справі. Представник відповідача ТДВ "СК "Кредо" подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та передчасними, оскільки позивачем не доведено факт, що смерть потерпілої особи мала місце саме у зв`язку із ДТП, що сталася 29.11.2020р., так як за даним фактом розпочато досудове розслідування, вина водія поки-що не доведена, оскільки відсутня постанова про закриття кримінального провадження, обвинувальний акт чи вирок суду, що унеможливлює визнати даний випадок страховим та сплатити страхове відшкодування; а тому, строк для прийняття страховиком рішення щодо сплати страхового відшкодування припиняється до дати набрання рішенням у кримінальній справі законної сили та повідомлення про даний факт Страховика; одночасно зазначають, що позивачем не надані документи про перебування позивача на утриманні загиблої, її доходи за попередній період, не доведено факт відсутності інших осіб, які крім позивача мають право на страхове відшкодування; оскільки до моменту ухвалення рішення суду у кримінальному провадженні підстави для проведення страхового відшкодування відсутні, так як цивільно-правова відповідальність водія ще не стала, а тому не визнають вимогу про стягнення штрафних санкцій; так само заперечували проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки жодних строків по виплатах ними не порушено, розцінюють дії позивача, як зловживання процесуальними правами; просили розглядати справу без їх участі. Представник позивача адвокат Ільків М.М. подав відповідь на відзив, яким не погодився із викладеним стороною відповідача, вважає таку його позицію необґрунтованою та спрямованою лише на те, щоб уникнути законної виплати страхового відшкодування; зазначив, що потерпіла сторона не зобов`язана доводити вину водія в заподіянні шкоди, а повинна лише довести факт наявності такої шкоди та її розмір; цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від його вини, а тому в даному випадку обов`язок вчасно сплатити страхове відшкодування покладається на Страховика, твердження якого про відсутність судового рішення є незаконним; з моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, він не прийняв жодного рішення по даній справі, виплат не провів, що є підставою для стягнення із страховика штрафних санкцій; просив задовольнити позовні вимоги повністю. У ході судового провадження представник відповідача подав письмові заперечення щодо відповіді на відзив з підстав, зокрема повторно зазначив про припинення перебігу строків по виплаті страхового відшкодування, жодних прав позивача страховиком не порушено; крім того, вважають витрати на правову допомогу в сумі 8000грн завищеними та погоджуються із сумою 1000грн. Представник позивача адвокат Ільків М.М. у судовому засіданні 03.10.2023р. позов підтримав, просив такий задовольнити з підстав, викладених у зверненні до суду; додатково зазначив, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні триває значний час, а відповідач вимагаючи рішення суду по такому, порушує законні права та інтереси його довірителя на отримання страхового відшкодування, зокрема виплат по втраті годувальника та моральної шкоди; просив задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача ТДВ «Страхова компанія «Кредо» просила проводити розгляд справи без її участі, враховуючи поданий відзив при ухваленні рішення; просила в позові відмовити. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом установлено, що 29 листопада 2020 року о 18.10год на автодорозі між с. Велика Озимина та смт. Дубляни Самбірського району Львівської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «AUDI», реєстраційний номер [NUMBER] здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , котра від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «AUDI», реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована згідно полісу № АО2633150 у ТДВ «СК Кредо». За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 29 листопада 2020 року зареєстровано кримінальне провадження №1202010000000898 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Рішення у даному кримінальному провадженні (у формі вироку, ухвали суду чи постанови слідчого про закриття кримінального провадження) не прийнято, досудове розслідування триває. Доказів протилежного суду не надано. Факт смерті [PERSON] 29.11.2020р. підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ; із копії висновку експерта №161/20 від 30.11.2020р відомо, що смерть [PERSON] наступила біля одної доби до проведення судово-медичної експертизи трупа від отриманих описаних у висновку тілесних ушкоджень, які утворились від дії твердих тупих предметів на задню поверхню гомілок, можливо від виступаючих частин автомобіля, з послідуючим закидом тіла на автомобіль і відкиненням та ударом до твердого покриття дороги, характерні для ДТП та перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті. Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] ; згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] ; згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03.05.2001р. у відділі реєстрації актів громадського стану Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області. У свідоцтві про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відтак, судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала, її батьки померли, на утриманні перебував неповнолітній син [PERSON] 27 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із настанням страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу, застрахованого у відповідача; 8 вересня 2022 року представник [PERSON] директор ТзОВ «ЮК «Центр авто виплат поліс» Шелепінський О.М., повторно звернувся до ТДВ «СК Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 240000грн, до якої було долучено документи, що підтверджували право позивача на отримання страхових виплат; 29 травня 2023 року зі сторони позивача страховику було направлено запит про надання інформації щодо стану розгляду заяви про виплату страхового відшкодування від 08.09.2022р., а саме щодо прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування. 12.06.2023 року за вих №1303 ТДВ «Страхова компанія «Кредо» надано відповідь про те, що відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку на прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Таким чином, оскільки на дату відповіді, розгляд кримінального провадження ще триває, а отже розгляд справи щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку із смертю [PERSON] зупинено. Із довідки №29 від 29.04.2022р., виданої ПТУ-інтернат професійної реабілітації учнів інвалідів м. Самбір вбачається, що [PERSON] навчається у даному навчальному закладі на денній формі, період навчання з 01.09.2021р. по 30.06.2024р. Відповідно до довідки № 9273 2422 7640 1274 від 29.04.2022 року виданої Головним управлінням пенсійного фонду України у Львівській області , [PERSON] отримував пенсію у разі втрати годувальника з травня 2021 року по квітень 2022 року у розмірі 2200-2300 гривень, та де державна допомога склала 26600 гривень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування моральної шкоди. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з частиною 1 статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України). Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01 березня 2013 року №4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний Суд України 03 грудня 2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, зазначена ДТП є страховим випадком і заподіяна позивачу [PERSON] , як сину загиблої моральна шкода підлягає відшкодуванню, і такий обов`язок покладається на страховика. Такий висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року № 447/2222/20. Відповідно до відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначає, що сума страхового відшкодування моральної шкоди, з урахуванням кола осіб, які мають право на її одержання, має бути поділена на інших осіб, які потенційно можуть мати право на отримання страхового відшкодування, зокрема інші діти померлої, чоловік та батьки загиблої. Водночас, суд відноситься критично до вказаних доводів виходячи із того, що судом встановлено та підтверджено письмовими доказами відсутність інших осіб, які б могли претендувати на страхові виплати. Відповідно до абз. 1 ст. 8 Закону України Про державний бюджет України на 2020 рік установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 веерсня - 5000 гривень; у погодинному розмірі: з 1 вересня - 29,2гривні. Тому, позивачем, який зазнав душевних страждань, а саме переніс душевний біль та психологічний стрес через втрату близької людини внаслідок ДТП, належними та допустимими доказами обґрунтовано розмір моральної шкоди (5000 грн (розмір мінімальної заробітної плати) х 12 (місяців)= 60000 грн, який відповідає вимогам ст. 27.3 та 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Разом з тим, згідно ст. 27.1 Закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки № 4 від 01 березня 2013 року страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, з огляду на те, що на момент ДТП позивач був неповнолітній та перебував на утриманні матері, на сьогодні продовжує навчання, протилежного у судовому засіданні не встановлено, а тому має право на страхове відшкодування витрат на утримання після смерті матері [PERSON] , котра загинула в наслідок ДТП, - в розмірі 180000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. Доводи представника відповідача, що страхова компанія фактично не порушувала прав та законних інтересів позивача, оскільки судове рішення в кримінальному провадженні за фактом скоєння ДТП [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не прийнято та на теперішній час вину судом не встановлено, суд відхиляє як не обґрунтовані, з таких підстав. Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Обставин щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування моральної шкоди та на утримання, що передбачені ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідачем доведено не було. Відповідно до загальних норм відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст.1167, 1187 ЦК України). Тобто, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів порядку». При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Відповідно до пункту 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Така заява подана позивачем 27.12.2021р., повторно заява подана представником позивача 8 вересня 2022 року. Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик,

Outcome: partial