Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна, мотивуючи його наступним: [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане органом приватизації Соснівського райвиконкому 29.01.1998 року. Зазначила, що 02.11.2021 року вона звернулася до державного нотаріуса Третьої черкаської державної нотаріальної контори Олексієнко К.П. із заявою про прийняття спадщини. Однак в ході оформлення документів державним нотаріусом виявлено арешт на частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , а тому постановою від 04.08.2023 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки арешт є істотною перешкодою для оформлення права власності на вказане спадкове нерухоме майно, [PERSON] змушена звертатися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. Просить скасувати арешт з частини квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , яка належить померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, яке видане органом приватизації Соснівського райвиконкому 29.01.1998 року, накладений на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси, номер ВХ 1734 від 15.11.2000 року та зареєстрований Першою черкаською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 06.06.2007 року, реєстраційний номер обтяження: 5078967. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У передбачений законодавством термін відповідачі відзиву до суду не скерували, треті особи пояснень не надали. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 21.09.2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS] , яканалежить померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, яке видане органом приватизації Соснівського райвиконкому 29.01.1998 року. Постановою державного нотаріуса Третьої черкаської державної нотаріальної контори Олексієнко К.П. від 04.08.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень містяться арешти на ім`я та майно померлого [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 1.22/95/2023 від 11.07.2023 року зазначено, що в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси в 2001 році перебувала справа № 2-584-01 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.02.2001 року провадження по справі № 2-584-01 закрито у зв`язку з відмовою від позову. Інформація про накладення арешту на майно відсутня. Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.07.2023 № 339440780, на частину квартири [ADDRESS] , власник [PERSON] , накладено арешт на підставі ухвали (ВХ 1734) Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.11.2000 року. Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Великої О.В., Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради № 68487968 від 18.07.2023 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою. Спори про право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Фактичні обставини справи свідчать, що на даний час відпадала обґрунтована потреба для відповідного арешту майна [PERSON] . На думку суду, подальший арешт майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки фактичні обставини справи свідчать про те, що відпадала обґрунтована потреба для відповідного арешту майна.

Outcome: approved