Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, посилаючись на те, що 10 лютого 2020 року близько 18 години 30 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Opel-Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись в місті Черкаси по вулиці Смілянська зі сторони міста Сміла в напрямку вулиці 30-річчя Перемоги, що в місті Черкаси, проявив неуважність та порушив вимоги: п. 2.3.6) Правил дорожнього руху України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 11.4 Правил дорожнього руху України, згідно до якого на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги; п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Під час руху він керуючи автомобілем «Opel-Astra», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись в місті Черкаси по вулиці Смілянська зі сторони міста Сміла в напрямку вулиці 30-річчя Перемоги, поблизу виїзду з міжнародного аеропорту «Черкаси», що по вул. Смілянська, 168, грубо порушуючи вказані правила дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу для руху, та здійснив зіткнення з автомобілем «Ford-Fusion», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в якому перебувало три пасажира [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який рухався в зустрічному напрямку по вулиці Смілянська зі сторони вулиці 30-річчя Перемоги в напрямку до міста Сміла. Після цього автомобіль «Opel-Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21144», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , який рухався в попутному з автомобілем «Opel-Astra», реєстраційний номер [NUMBER] . напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/161 від 19.06.2020, отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку, що у перебігу травматичного процесу призвело до набряку-набубнявіння головного мозку, його компресії та до розвитку незворотних змін в його речовині - церебромаляції (розм`якшення речовини головного мозку), що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті [PERSON] . По даному факту слідчим відділом Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області 10.02.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12020250000000069, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В ході досудового розслідування встановлено: відповідно висновку судової автотехнічної експертизи №4/449 від 00.08.2020 у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору знаходився виїзд автомобіля «Opel-Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] на смугу дороги, призначеної для зустрічного руху у момент, коли водій автомобіля «Ford Fusion», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не мала технічної можливості уникнути зіткнення з моменту виникнення небезпеки для її руху, оскільки зменшення швидкості та навіть повна зупинка автомобіля «Ford Fusion, р.н. [NUMBER] не виключала можливості зіткнення з зустрічним автомобілем «Opel Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , який до моменту зіткнення не був загальмований та не зупинився з спричиненням смерті [PERSON] ; призначено та проведено судово-медичну експертизу трупа [PERSON] , 1989 р.н., відповідно до висновку якої № 03-01/161 від 19.02.2020, причиною смерті є відкрита черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння і основи черепа. Між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок; призначено та проведено судово-медичну експертизу трупа [PERSON] , 1966 р.н., відповідно до висновку якої № 03- 01/133 від 11.02.2020, причиною смерті є сполучена травма тіла із чисельними переломами кісток скелету і ушкодженням внутрішніх органів. Між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок. У зв`язку з смертю водія автомобіля «OPEL-ASTRA», р.н. [NUMBER] , [PERSON] , в діях якого встановлено наявність невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, що перебувають в причинному зв`язку з розвитком механізму дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків, а, отже, який є суб`єктом кримінального правопорушення, в ході розслідування було встановлено відсутність складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України «Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, що спричинило смерть потерпілого», у зв`язку з чим дане кримінальне провадження підлягає закриттю. 08.08.2022, кримінальне провадження №12020250000000069 по факту порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Таким чином встановлена достатність доказів того, що у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої [PERSON] , тобто у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, винен [PERSON] Автомобіль «OPEL-ASTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований в ТДВ «СК «Гардіан», страховий поліс № АО4741511. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, матері потерпілої [PERSON] , було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче. ТДВ «СК «Гардіан» відшкодовано кошти за лікування потерпілої [PERSON] . Регламентних виплат по смерті потерпілої, витрати на поховання та витрати на становлення надгробного пам`ятника ТДВ «СК «Гардіан» не здійснено. Цивільний позивач [PERSON] понесла витрати на поховання доньки [PERSON] . Позивач займався організацією поховання. А також поніс витрати на покупку та становлення надгробного пам`ятника. Цивільний позивач поніс витрати на організацію та проведення поховання доньки 11433,60 грн. 60 коп., а також поніс витрати на купівлю та встановлення пам`ятника на суму 70000 грн. Мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачем одного годувальника становить 170 028,00 грн. (мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку 10.02.2020, згідно ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» - 4723 грн. х 36). Факт родинних зв`язків цивільного позивача із загиблою [PERSON] та докази, що підтверджують вищевказані обставини підтверджується наступними документами: паспорт [PERSON] ; картка платника податків [PERSON] ; пенсійне посвідчення [PERSON] ; довідка про склад сім`ї [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] ; довідка про доходи [PERSON] ; свідоцтво про смерть [PERSON] ; довідка про причину смерті [PERSON] ; висновок експерта №03-01/161 від 19.02.2020; витяг з бази МТСБУ; Виплата за моральну шкоду, яка підлягає стягненню з ДТВ «СК «Гардіан», заподіяну смертю фізичної особи, становить 56676 грн. (12 місяців х 4 723 грн.) за загибель доньки [PERSON] (мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку 10.02.2020, згідно ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» - 4723 грн.) Судові витрати, які позивач поніс. Станом на дату подання позову в суд, позивачем не понесено судових витрат. Судові витрати, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складають 15000 грн на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції. 23.01.2023 між позивачем та адвокатом Черненком Сергієм Анатолійовичем укладено договір 3-ц, договір про надання професійної правничої допомоги (далі Договір від 23.01.2023), предметом якого сторони визначили, що адвокат Черненко С.А. бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правову допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню грошової компенсації за шкоду спричинену Клієнту внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.02.2020 року в результаті якої загинула її донька [PERSON] . Розмір с удових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції, які позивач очікує понести, становить 15 000 грн. Просить стягнути із товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» страхове відшкодування у сумі 308137 грн. 60 коп. (з яких 170 028 грн. - відшкодування пов`язаного із втратою позивачем годувальника в порядку п. 27.2 ст.27 Закону №1961-IV, 56676 грн. моральної шкоди в порядку п. 27.3 ст.27 Закону №1961-IV, 81 433 грн. 60 коп. матеріальна шкода яка складається з витрат на поховання потерпілої та встановлення надгробного пам`ятника) на користь [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. На попередніх судових засіданнях, позивач та її представник позовні вимоги підтримували в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без її участі. На попередніх засіданнях, в режимі відеоконференції, в позові просила суд відмовити з підстав зазначених у відзиві. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справи в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Судом встановлено, що між ТДВ «СК «Гардіан» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів А04741511, забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Opel-Astra», реєстраційний номер [NUMBER] . Страхова сума (регламентна виплата) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить 260 000 грн. Правовідносини, що випливають із зазначеного договору, врегульовано спеціальним нормативно-правовим актом, а саме Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). 10 лютого 2020 року близько 18 години 30 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Opel-Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись в місті Черкаси по вулиці Смілянська зі сторони міста Сміла в напрямку вулиці 30-річчя Перемоги, що в місті Черкаси, проявив неуважність та порушив вимоги: п. 2.3.6), 10.1, 11.4, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, Під час руху [PERSON] керуючи автомобілем «Opel-Astra», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись в місті Черкаси по вулиці Смілянська зі сторони міста Сміла в напрямку вулиці 30-річчя Перемоги, поблизу виїзду з міжнародного аеропорту «Черкаси», що по вул. Смілянська, 168, змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу для руху, та здійснив зіткнення з автомобілем «Ford-Fusion», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в якому перебувало три пасажира [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який рухався в зустрічному напрямку по вулиці Смілянська зі сторони вулиці 30-річчя Перемоги в напрямку до міста Сміла. Після цього автомобіль «Opel-Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21144», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , який рухався в попутному з автомобілем «Opel-Astra», реєстраційний номер [NUMBER] . напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/161 від 19.06.2020, отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку, що у перебігу травматичного процесу призвело до набряку-набубнявіння головного мозку, його компресії та до розвитку незворотних змін в його речовині - церебромаляції (розм`якшення речовини головного мозку), що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті [PERSON] . Водій автомобіля «OPEL-ASTRA», р.н. [NUMBER] , [PERSON] загинув на місці події. По даному факту слідчим відділом Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області 10.02.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12020250000000069, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою старшого слідчого слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Артемовим А.А. від 08 серпня 2022 року кримінальне провадження № 12020250000000069 по факту порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку із відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення. У вказаній постанові про закриття кримінального провадження слідчим вказано: «..у зв`язку з смертю водія автомобіля OPEL-ASTRA», р.н. [NUMBER] , [PERSON] , в діях якого встановлено наявність невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, що перебувають у причинному зв`язку з розвитком механізму дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків, а отже, який є суб`єктом кримінального правопорушення, в ході розслідування було встановлено відсутність складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України…» Таким чином встановлена достатність доказів того, що у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої [PERSON] , тобто у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, винен [PERSON] . Позивач, [PERSON] , являється матір`ю покійної [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Позивач, в обґрунтування вимоги про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, посилається на п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначає: «.. мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачем одного годувальника становить 170028, 00 грн. (мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку 10.02.2020, згідно ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022рік» - 4723 грн. х 36)». Та додає документи, що посвідчують її особу (паспорт, картку платника податків, пенсійне посвідчення), документи, що свідчать про факт народження та смерті доньки позивача (свідоцтво про народження, свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті, висновок експерта), довідку про склад сім`ї [PERSON] , довідку про доходи [PERSON] , довідку про доходи [PERSON] та витяг з бази МТСБУ. Однак, ні один із зазначених документів не є належними та допустимими доказами того, що позивач [PERSON] за життя своєї доньки [PERSON] , знаходилася на утриманні останньої. Суд не погоджується з доводами позивача про те, що право на стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальникао виникає у неї за замовчуванням та зумовлено тим, що вона є матір`ю загиблої, а також непрацездатною особою, оскільки вищезазначені умови є необхідними, але не достатніми, відповідно до приписів чинного законодавства України, яким встановлено підстави для отримання цього виду страхового відшкодування. Відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону №1961-IV, - страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Із змісту вищезазначеної норми вбачається, що право на відшкодування шкоди має особа, яка перебувала на утриманні у особи, що загинула (або мала право перебувати на її утриманні). Водночас, у даній нормі міститься вказівка на умови, за яких особа набуває відповідне право та строк протягом, якого має здійснюватись відшкодування, в залежності від того, до якої категорії відноситься особа, що перебувала на утриманні (дитина, чоловік, дружина, особа з інвалідністю тощо). Водночас, даний перелік не встановлює коло осіб, які автоматично вважаться такими, що перебували на утриманні у потерпілої особи. Отже, ст. 1200 ЦК України, на яку міститься посилання у п. 27.2. ст. 27 Закону №1961-IV, на які посилається позивач, встановлені наступні умови, за яких особа набуває право на отримання відшкодування, а саме: непрацездатність особи; факт перебування особи на утриманні у загиблого або наявність такого права. Із аналізу даної статті вбачається, що ці дві умови повинні мати місце одночасно, тобто один лише факт непрацездатності особи не є достатньою підставою для здійснення їй відшкодування в порядку ст. 1200 ЦК України. У свою чергу, факт перебування особи на утриманні (або наявність такого права) підлягає доказуванню та не може вважатись доведеним за замовчуванням. [PERSON] , на момент ДТП, була непрацездатною особою, оскільки досягла пенсійного віку, що є очевидним та не підлягає сумніву. [PERSON] на момент ДТП не досягла пенсійного віку. Суд не погоджується з тим, що загибла [PERSON] за життя утримувала позивача [PERSON] , а також не погоджується з тим, що позивач мав безумовне право на утримання відповідно до чинного законодавства України. Враховуючи, що сутність поняття утримання не відображена у чинних нормативних актах України, є необхідність звернутись до правових висновків, сформованих Верховним Судом при перегляді справ з подібними правовідносинами. Відтак, у постанові від 22.05.2019 року по справі № 520/6518/17 Верховний Суд зазначив: «Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.». Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду по справі № 210/343/19 (провадження № 61-22247св19) від 22.10.2020 року, постанові Верховного Суду по справі № 223/828/18 (провадження № 61-9938св19) від 13.02.2020 року. Тобто один лише факт непрацездатності особи не є достатньою підставою для виникнення у повнолітньої дочки чи сина обов`язку з утримання батьків та, відповідно, права у батьків отримувати таку допомогу. Вищезазначені твердження кореспондується зі сталими та узгодженими правовими висновками, що міститься у низці постанов Верховного Суду. Відповідно до правових висновків, які міститься у постанові Верховного Суду по справі № 165/325/17 (провадження № 61-11674св18) від 18 квітня 2018 року «Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним постійним джерелом їх існування... Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують її прожиткового мінімуму, встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що судом у повній мірі досліджено питання родинних відносин позивача з загиблим. Проте, судом не ураховано, що предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого і доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Судові рішення не містять правових висновків про те, що допомога сина для позивача була основним і постійним джерелом його існування, не наведено доказів на їх підтвердження. Сам по собі факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. Також судові рішення не містять встановлених фактичних обставин справи, які б свідчили про потребу позивача у матеріальній допомозі, передбаченою статтею 202 СК України.» Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 592/17552/18 зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. В якості доказу того, що позивач перебувала на утриманні доньки, до позовної заяви долучена довідка про доходи [PERSON] , з якої вбачається, що загибла отримувала дохід у розмірі мінімальної заробітної плати (загальна сума за період з 01.09.2019 року по 29.02.2020 року становить 28803,48 грн. без вирахування податку з ддоходів). Зазначений розмір мінімальної заробітної плати за вказаний період не забезпечував вартість мінімально необхідного переліку товарів та послуг самої померлої. Відповідно до наданої копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , [PERSON] є пенсіонеркою за вислугою років з 15.04.2011 року. Відповідно до довідки про доходи № 1035 1701 9106 1038 [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Черкаській області (Смілянський відділі обслуговування громадян) і отримує пенсію за віком. Також позивачем надано довідку голови ОК «Сміла» від 23.01.2023 року № 5, в якій зазначено, що [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . Склад сім`ї: на дату смерті [INFO] донька [PERSON] була зареєстрована і проживала з матір`ю [PERSON] . На даний час [PERSON] проживає одна. Сам по собі факт реєстрації та проживання за однією адресою позивача із загиблою не може свідчити про перебування на її утриманні. Таким чином, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що загибла [PERSON] за життя систематично надавала позивачеві матеріальну допомогу, яка була для позивача постійним та основним джерелом засобів до існування. В обґрунтування вимог про відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, позивач посилається на ст. 1200 ЦК України, відповідно до якої у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач [PERSON] не є непрацездатною особою, оскільки є пенсіонеркою за вислугою років. Позивачем не надано суду відомості з податкової служби чи були нею отримані інші доходи чи їх відсутність. З огляду на зазначене, доводи позивача щодо перебування її на утриманні у [PERSON] не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть вважатись обґрунтованими, тому вимоги про відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника у розмірі 170028 грн. задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 56676 грн. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Положення ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Розмір відшкодованої шкоди повинен відповідати правовідносинам сторін, потребам та можливостям здійснити дійсні відшкодування шкоди без постановлення будь-кого зі сторін у скрутне становище. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-IV, - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Позовна заява містить вимоги про здійснення відшкодування в повному розмірі - 12 мінімальних заробітних плат, виключно на користь позивачки - матері загиблої. Разом з тим, у п. 20 постанови старшого слідчого СВ Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про закриття кримінального провадження від 08.08.2022 року зазначено, що під час проведення досудового розслідування позивача було допитано в статусі потерпілого, і вона пояснила, що «проживаю з чоловіком та донькою». У п. 6 зазначеної постанови був допитаний батько позивача [PERSON] , який вказав наступне: "моя донька [PERSON] , працює в м. Черкаси 10.02.2020 була на роботі і ввечері повинна булаповернутись додому. Близько 21 години мені стало відомо, що на виїзді з м. Черкаси потрапила в ДТП". Оскільки частка батька має бути врахована при визначенні розміру страхового відшкодування, ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» відшкодувала на користь позивача 1/2 суми моральної шкоди, а саме 28338 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 172063 від 13.01.2023 року. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача 56676 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованою, та такою що не підлягає задоволенню, оскільки позивачу були виплачені страховою компанією кошти у розмірі 28338 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги про відшкодування 81433,60 грн. матеріальної шкоди, яка складається з витрат на поховання потерпілої та встановлення надгробного пам`ятника підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92 №6 встановлено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання, (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Статтею 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до положення ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. У позовній заяві позивач зазначає, що понесла витрати на поховання доньки [PERSON] , оскільки займалася організацією поховання, а також понесла витрати на покупку та встановлення надгробного пам`ятника. Витрати на організацію та проведення поховання доньки становить 11433,60 грн., а витрати на купівлю та встановлення пам`ятника - 70000 грн., а всього 81433,60 грн. Відповідно до п. 27.4. ст.27 Закону №1961-IV, Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Тобто, згідно чинного законодавства, загальний розмір відшкодування на поховання та спорудження пам`ятника не може перевищувати 56676 грн. ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» відшкодувала позивачу витрати на поховання доньки у розмірі 9900 грн., відповідно до товарного чеку від 19 лютого 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням № 172063 від 13.01.2023 року на суму 9900 грн.. На підтвердження витрат на поховання та спорудження пам`ятника позивачем також надано суду фотокартки пам`ятника та накладну № 23 від 03.09.2022 року на суму 70000 грн. (гранітний пам`ятник - 20000 грн., художні роботи - 5000 грн., лавка, стіл - 10000 грн., бетоніровка цоколя на могилу, гранітна плитка, встановлення гранітного пам`ятника - 35000 грн.) Як визначено у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - «Закон № 996-XIV) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 статті 9 Закону № 996- XIV). Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). При цьому неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ч. 2ст. 9 Закону № 996-XIV). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 10.11.2020 у справі № 910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції. Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 по справі № 916/922/19 вказав, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця). У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18. Накладна містить усі обов`язкові реквізити, передбачені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: назву документа; дату їх складання; назву ФОП; зміст та обсяг продукції; особистий підпис в графі «відпустив, а також засвідчення цих даних відтиском печатки (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № № 916/922/19). Згідно чинного законодавства, загальний розмір відшкодування на поховання та спорудження пам`ятника не може перевищувати 56676 грн. ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» відшкодувала позивачу витрати на поховання доньки у розмірі 9900 грн., відповідно до товарного чеку від 19 лютого 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням № 172063 від 13.01.2023 року на суму 9900 грн.. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування на поховання та спорудження пам`ятника у розмірі 46 776 грн. (56676 грн. - 9900 грн.). Відповідно до частини 2, 3 статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до п. 4 ч .2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. При подачі позову позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне віднести судовий збір за рахунок держави.

Outcome: partial