Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

08.11.2021 позивач [PERSON] звернувся позовом до Територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради, [PERSON] ( [PERSON] ) про визнання права власності на частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що він відкрито та безперервно користується чужим майном, з огляду на що за ним слід визнати право власності за набувальною давністю. Ухвалою судді від 15.02.2022 р. за поданою позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради, скориставшись правом виразити свою думку щодо поданого позову, надала відзив, у якому просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що позивач та його спадкодавці знали, що користуються чужим майном, позивачем не надано доказів порушення, невизнання або оспорювання його прав відповідачем № 1. [PERSON] ( [PERSON] ) до суду не з`явився своїх міркувань щодо заявленого позову не надав, викликався неодноразово шляхом направлення повісток на адресу знаходження нерухомого майна, оскільки зареєстрованого місця проживання фізичної особи судом не встановлено, відтак судом вжито всіх можливих заходів щодо сповіщення відповідача 2 про розгляд даної справи, з огляду на що суд вважає за можливе проводити розгляд за наявними доказами. 27.03.2023 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду. У судове засідання, призначене на 02.10.2023 року, позивач не з`явився, подав до судового розгляду заяву, якою просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Представник Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради в поданому до суду відзиві просив проводити розгляд справи за відсутності представників відповідача 1. [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України про виклик особи, зареєстроване місце знаходження невідоме. Суд у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.08.1997 [PERSON] та [PERSON] у рівних долях, як покупці, по частині придбали квартиру [ADDRESS] на підставі договору №2-0313/97, посвідченого Київською Біржею нерухомості Джи Ай-Пі та зареєстрованого в Київському міському Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності за №744/338 запис від 26.08.1997р. 23.08.2006 [PERSON] подарувала належну їй частину своєї квартири своєму сину [PERSON] , що підтверджується договором дарування частини квартири. [INFO] помер власник квартири [PERSON] , який, за посиланням позивача, був його дядьком. 26.08.2021 позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири після смерті [PERSON] , у зв`язку із відмовою спадкоємця другої черги, брата [PERSON] . Решта частина квартири залишається у власності іншого співвласника [PERSON] , відносно якого відсутні будь-які відомості протягом тривалого часу. З наданих позивачем доказів судом встановлено, що відповідач 2 [PERSON] , ( [PERSON] ), як співвласник квартири [ADDRESS] , цією квартирою не користується, витрат на її утримання не несе, з приводу чинення перешкод у користуванні не звертався, що створює для суду обґрунтовані підстави вважати, що квартира перебувала в одноосібному користуванні [PERSON] , потім її сина [PERSON] та позивача [PERSON] з 1997 року. З копії відповіді Голосіївського УП НПУ у м. Києві від 17.06.2022 №3990/125/45/2022 вбачається, що відповідач [PERSON] щодо перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] з 2019 року по теперішній час не звертався. З копії відповіді ПАТ «АК «Київводоканал» від 07.11.2022 та копії відповіді КП «Київтеплоенерго» від 14.11.2022 вбачається, що договори про отримання комунальних послуг щодо квартири [ADDRESS] з відповідачем 2 [PERSON] ( [PERSON] ) не укладались. З копії акту ОСББ «КОСМОС-19» від 16.03.2023 вбачається, що комісія ОСББ на підтвердження обставин того, що відповідач [PERSON] добровільно не користується спірною квартирою і не проявляє інтересу до майна тривалий час, склала даний акт, у якому зазначено, що комісією ОСББ досліджено журнал викликів та звернень мешканців будинку [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] , ( [PERSON] ) до ОСББ не звертався, внесків на утримання не сплачував, скарг не подавав, участі в житті ОСББ не приймав, ніхто з працівників його не бачив та з ним ніколи не спілкувався. Суд зазначає, що позивачем надано взаємоузгоджені, послідовні та змістовні докази, які підтверджують обставини, на які він посилаєтьс, відтак судом ці докази приймаються. Інших доказів, які б спростовували твердження позивача суду не надано. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Зокрема, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. При вирішенні питання про зобов`язання органи державної реєстрації служби зареєструвати право власності на квартиру за [PERSON] , то суд вважає за необхідне у цій частині заявлених вимог відмовити, у зв`язку із необґрунтованістю та не доведеністю, що органами державної реєстрації служби будь-яким чином порушуються чи не визнаються права позивача. А згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачем таких фактів зі сторони органів державної реєстрації не доведено, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Крім того, рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, враховуючи, що [PERSON] відкрито, добросовісно та безперервно володіє квартирою з 1999 по 2006 роки, потім з 2006 по 2021 рік квартира перебувала у відкритому користуванні її сина [PERSON] , який є спадкодавцем нинішнього власника [PERSON] , що свідчить про те, що квартирою користувались більше 10 років, жодних претензій від співвласника [PERSON] з приводу вчинення перешкод або з приводу користування даною квартирою ніколи не надходило, а позивач по справі володіє даною квартирою безтитульно, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на частину квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. Розподіл судових витрат. Позивач у справі звернувся із вимогами, які мають майновий (про визнання права власності) і немайновий характер (про зобов`язання вчинити дії), однак судовий збір за звернення до суду був сплачений виключно за майнову вимогу в розмірі 3 783 грн., яка судом задоволена, а тому в порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, судовий збір з вимогу немайнового характеру при зверненні до суду не був сплачений, при цьому дана вимога судом розглянута та за результатом розгляду судом вирішено в задоволені даної вимоги відмовити, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України дані витрати мають бути покладені на позивача та складають грошову суму в розмірі 908,00 грн., яка має бути стягнута з позивача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial