Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення. Позовні вимоги мотивувала тим, що 08.07.1981 року міським відділом ЗАГС м. Вінниці було зареєстровано шлю між позивачкою та відповідачем по справі [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2014 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.10.2015 року, індексний номер 45735154 [PERSON] належить житловий будинок з прибудовами [ADDRESS] . Після розлучення [PERSON] залишився проживати у будинку, водночас володіючи своїм майном - квартирою [ADDRESS] , яку здає в найм. Наразі відповідач веде себе в будинку позивачки на власний розсуд, не зважаючи на її інтереси. Просила суд, усунуте перешкоди [PERSON] її будинком [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з будинку [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в справі доказів. Суд вважає, що справу слід розглянути ухваливши заочне рішення на підставі ст.280 ЦПК України, відповідно до якої, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 08.07.1981 року міським відділом ЗАГС м. Вінниці було зареєстровано шлю між позивачкою та відповідачем по справі [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2014 року (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.10.2015 року, індексний номер 45735154 [PERSON] належить житловий будинок з прибудовами [ADDRESS] (а.с.6-11). Після розлучення [PERSON] залишився проживати у будинку. Відповідно до даних інвентаризаційної справи № 1575 на [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності від 29.07.1993 року виданого на основі рішення Вінницягорсовет № 515 від 29.07.1993 року, 29/100 стор. 109 на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (інвентарна справа ст. 2 (розворот). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 15 Конституції України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Стаття 116 ЖК України, зазначає, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб -провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції пр. захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власник володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Тому суд вважає вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні будинком [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з вказаного будинку заснованими на законні та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до довідки № 62406 від 23.12.2022 року Департаменту Адміністративних послуг Вінницької міської ради, [PERSON] , 03.01.1955 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Крім того,\~згідно даних\~інвентаризаційної справи\~№ 1575\~на Євгенія\~Пікуса,\~12,\~ [PERSON] \~має частку\~у праві\~власності на\~житло відповідно\~до свідоцтва\~про право\~власності від 29.07.1993 року виданого на основі рішення Вінницягорсовет № 515 від 29.07.1993 року. Отже, у відповідача [PERSON] наявне особисте житло, на вимогу позивачки про вивільнення її власності, останній не відреагував, продовжує використовувати її майно у власних потребах, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved