Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), в якому просила: визнати договір позики від 19.02.2018, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Озерною О.П. та зареєстрованим в реєстрі за № 85, недійсним, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Рух справи 22.06.2022 позовна заява надійшла до Кіровоградського районного суду та розподілена судді Терещенку Д.В.. 02.08.2022 ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (суддя Терещенко Д.В.). 28.03.2023 у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку повторно розподілено справу судді Квітці О.О.. 30.03.2023 ухвалою суду прийнято справу та призначене підготовче судове засіданні (суддя Квітка О.О.). 18.07.2023 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначена справа до судового розгляду (суддя Квітка О.О.). Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у засіданні 04.10.2023 за участі представників позивача та відповідача. Інші учасники справи повідомлялися про час і місце розгляду справи, проте у судові засідання не з`явилися, свої пояснення до суду не подали. Позиція позивача В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] (чоловік позивачки) разом здійснювали підприємницьку діяльність. 13.12.2017 ними було створено спільне підприємство ТОВ «Авто-Строй2017», основним видом діяльності якого було пасажирське перевезення в межах міського та приміського сполучення. Керівником підприємства на підставі рішення засновників призначено дружину відповідача - [PERSON] . 19.02.2018 між ТОВ «КИЙТРАНС-2005» (від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв Пасічник Борис Володимирович) та ТОВ «Авто-Строй 2017» (в особі директора Борисенко І.М.) укладено три договори найму (оренди) транспортного засобу, посвідчені приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Озерною О.П., за реєстровими номерами: 80, 81 та 82. За умовами вищевказаних договорів, представник наймодавця передав, а наймач, в особі представника прийняв у строкове платне користування транспортні засоби, визначені у п. 1.2 цього договору. Предметом договорів найму стали автобуси марки Богдан А091. Її чоловік - [PERSON] повідомив їй, що [PERSON] попросив на укладення договорів найму прибути до нотаріуса разом з дружиною, тобто з нею. Однак не повідомив з яких саме причин. Вже перед тим, як сторони договорів мали зайти до нотаріуса для їх підписання та посвідчення, відповідач запропоновував [PERSON] укласти договір позики на суму 420 000 грн, що на дату укладення договору, за офіційним курсом комерційний банк України, є еквівалентом суми 15 000 дол. США. Такі наміри [PERSON] пояснив тим, що він в подальшому має намір викупити транспортні засоби, які є предметом договору найму на ТОВ «Авто-Строй 2017». Однак, оскільки [PERSON] має довіреність на право розпоряджатися автобусами від імені ТОВ «КИЙТРАНС-2005» (в т.ч. і на їх перереєстрацію), вищезгаданий договір позики буде виступати своєрідною гарантією, яка полягає в тому, що в разі перереєстрації [PERSON] транспортних засобів на інших осіб, [PERSON] матиме змогу стягнути з нього кошти за договором позики, як упущену вигоду. В разі дотримання домовленостей за договорами найму, договір позики від 19.02.2018 буде повернуто [PERSON] без будь-яких майнових претензій. Враховуючи довірительні та партнерські відносини, які існували між відповідачем (позикодавець) та її чоловіком (позичальником) 19.02.2018 укладено договір позики (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Озерною О.П., за реєстровим № 85. Пунктом 1 вказаного Договору визначено, що позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 19.02.2019, а позичальник прийняв від нього у власність строком до 19.02.2019 грошові кошти в розмірі 420 000 грн, що на дату укладення цього Договору, за офіційним курсом комерційний банк України, є еквівалентом суми 15 000 дол. США. Згідно із п. 2 Договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцю одержані у позику грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Сторони домовилися, що повернення позичальником позикодавцеві отриманої ним суми грошових коштів (позики) здійснюється позичальником у такій самій сумі грошових коштів, відповідно до п. 1 договору не пізніше ніж через один рік з моменту укладання цього договору, тобто до 19.02.2019. Пунктом 7 Договору визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцем грошей позичальникові та його нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 17 Договору Договір набуває чинності з моменту надання позики і діє протягом 1 (одного) року, але в будь-якому випадку цей Договір діє до повного виконання обов`язків позичальника за цим Договором. У разі невиконання позичальником свого зобов`язання по поверненню позиченої суми в строки, вказані в п. 1 цього договору, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в примусовому порядку, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на підставі п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинення виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою КМУ від 29.06.99 № 1172 (п. 5 Договору). Водночас договір позики від 19.02.2018 підписаний сторонами виключно в якості гарантій взаємних зобов`язань, які виникли під час ведення спільної підприємницької діяльності. Жодні кошти за вказаним Договором позикодавцем позичальнику ні до посвідчення Договору, ні під час, ні після його посвідчення не передавалися. Через деякий проміжок часу, [PERSON] , після спілкування з відповідачем зрозумів, що під час посвідчення оспорюваного договору позики [PERSON] ввів його в оману, приховавши свої справжні наміри щодо договору, та завчасно знаючи, що виконувати його як позикодавець не збирається. За вказаного, у жовтні 2018 р. [PERSON] вийшов із числа засновників підприємства без жодних фінансових зобов`язань перед [PERSON] .. При цьому, враховуючи п. 7 та п. 17 Договору, яким визначено, що Договір набуває чинності з моменту надання позики і діє протягом 1 (одного) року, але в будь-якому випадку цей договір діє до повного виконання обов`язків позичальника за цим Договором, позичальник був впевнений, що питання про повернення «неіснуючого боргу» не може виникнути в силу неотримання ним позики. Однак, 28.01.2022 на її адресу прийшла судова повістка про виклик її до Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 405/7891/21. За результатами ознайомлення зі справою № 405/7891/21, 29.04.2022 їй стало відомо, що приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Чумак В.М. звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника, що перебуває у спільній сумісній власності. Вищевказане подання було скеровано до суду в межах здійснення виконавчого провадження № 66328509 при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиної С.С., виданого 16.12.2020 за реєстровим № 4928, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 420 000,00 грн. Відтак, враховуючи викладене, саме 29.04.2022 їй стало відомо, що з її чоловіка здійснюється примусове стягнення коштів, які він не отримував за договором позики від 19.02.2018 Водночас згоду на укладення такого Договору надавала вона, а тому перебуваючи з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі та розуміючи правові наслідки згідно з вимог чинного законодавства України, може в подальшому нести солідарну відповідальність за борговими зобов`язаннями чоловіка. З огляду на викладене, оскільки оспорюваний договір не передбачав реального настання правових наслідків, обумовлених умовами правочину, сторонами не було вчинено дій, спрямованих на передачу грошових коштів у борг, відтак договір позики від 19.02.2018 є фіктивним, в зв`язку з чим я змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача - адвокат Нофенко Ю.В. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Позиція відповідача Представник відповідача - адвокат Данилюк Н.В. у судове засідання з`явилася, просила у позові відмовити. Позиція третьої особи-3 Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Озерна Олена Петрівна подала до суду заперечення, в якій зазначила, що у неї відсутні будь-які підстави для вступлення в зазначену цивільну справу на боці будь-якої і сторін і вона не може бути залучена до участі у ній, оскільки будь-яке рішення по зазначеній справі не може вплинути на її, як нотаріуса, права та обов`язки і вона будь-який чином не пов`язана з правовими відносинами, які мають місце між сторонами по справі та які можуть виникнути між ними за заявленими позивачем вимогами (а.с. 51). Обставини справи, зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 19.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав грошові кошти в розмірі 420 000 гривень 00 копійок, що на дату укладання договору за офіційним курсом комерційних банків України є еквівалентом суми 15 000,00 доларів США 00 центів, а [PERSON] прийняв вищевказані грошові кошти. Договір позики від 19.02.2018 нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Озерною О.П., зареєстровано в реєстрі за № 85 (а.с. 23-24). 19.02.2018 між ТОВ «КИЙТРАНС-2005» та ТОВ «Авто-Строй 2017» укладено три договори найму (оренди) транспортного засобу, посвідчені приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Озерною О.П., за реєстровими номерами: 80, 81 та 82 (а.с. 14-16, 17-19, 20-22). Із копії подання приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області від 04.11.2021 вбачається, що приватний виконавець Чумак В.М. звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда із поданням про визначення частки майна боржника, що перебуває у спільній сумісній власності, а саме щодо квартири [PERSON] (а.с. 25-27). Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2021, виконавче провадження відкрите за виконавчим написом №4928, виданим 16.12.2020. Боржником у вказаному провадженні є [PERSON] (а.с. 28). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2019 року у справі № 390/250/19 (провадження № 2/390/289/19), залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 18.02.2020, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Під час розгляду цієї справи судом, зокрема, встановлено, що позивачем не доведено факт неотриманням ним грошей в позику, застосування до нього вимагання чи психологічно насильства та укладення ним договору позики під впливом обману. Релевантні джерела права та висновки Верховного Суду За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, згідно з якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Факт підписання спірного договору позики від 19 лютого 2018 року сторонами не оспорюється. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підписання цього договору сторонами є підтвердженням факту отримання грошових коштів. Отже, позивачем не доведено факт неотримання грошових коштів у позику. Згідно із ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінка доказів та висновки суду Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Позивачем не наведено конкретних доказів, які б свідчили про те, що відповідач при укладанні договору позики вводив в оману її чоловіка [PERSON] .. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги не є обґрунтованими і у позові слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником відповідача в судових дебатах зазначила, що нею буде подана до суду відповідна заява із обґрунтуванням витрат на правничу допомогу. Отже, питання розподілу судових витрат судом буде вирішено після надання позивачем відповідних доказів.

Outcome: dismissed