Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою до заінтересованих осіб, в якій просить встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Покровське, Близнюківського району, Харківської області, разом з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з 2016 року по теперішній час. В обґрунтування якої зазначила, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 25.03.2003 року видано ордер на № 241 на право зайняття жилого приміщення, житловою площею 74,7 кв.м., яке складається з 4-х кімнат в комунальній квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області змінено номер квартири з [ADDRESS] на № 7 ж.п.1. Починаючи з 2016 року вона разом з [PERSON] мешкає у даній комунальній квартирі, а з 06.03.2023 року зі згоди [PERSON] -зареєстрована за вказаною адресою. За час спільного проживання вони спільно проводили поточний ремонт квартири, придбавали побутову техніку, сплачували комунальні послуги. З 2016 року ведуть спільне господарство, кожен має свої обов`язки щодо підтримання порядку в квартирі та придбання продуктів харчування, сплати комунальних послуг. Вказала, що вони проживають разом як одна родина. На даний час [PERSON] бажає знятися з реєстрації, виїхати на постійне проживання за кордон та більше не нести в подальшому витрат на утримання квартири, тому постало питання про зміну наймача вказаної квартири. Вона зверталася до виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області з заявою про заміну наймача, однак їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю відомостей щодо родинних зв`язків з наймачем. Отже, встановлення юридичного факту постійного проживання її з [PERSON] необхідне їй для підготовки документів для звернення до виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області з заявою про заміну наймача житлового приміщення. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволені з наведених в заяві підстав. Представник заінтересованої особи Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області Тарабара Ю.В. у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви посилаючись на письмові пояснення, які були надані до суду представником 30.08.2023, в яких вказано, що доводи заявниці щодо факту спільного проживання в спірній квартирі не підтверджені належними та допустимими доказами, які встановлюють факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала заяву та не заперечувала, щодо її задоволення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є наймачем жилого приміщення площею 74,7 кв.м, яка складається з 4-х кімнат в комунальній квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ордером на жиле приміщення № [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Лозівської міської ради від 29 вересня 2004 року (а.с.8). Із Витягу №2535 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданого відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади 24.07.2023 №2535, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Як зазначає заявниця у заяві, починаючи з 2016 року вона разом з [PERSON] у вище вказаній квартирі, а з 06.03.2023 року зі згоди [PERSON] -зареєстрована. За час спільного проживання вони спільно проводили поточний ремонт квартири, придбавали побутову техніку, сплачували комунальні послуги. З 2016 року ведуть спільне господарство, кожен має свої обов`язки щодо підтримання порядку в квартирі та придбання продуктів харчування, сплати комунальних послуг. Вказала, що вони проживають разом як одна родина. На підтвердження чого заявницею було надано бланк замовлення на виготовлення скла та склопакета, який було придбано 09.11.2022 року. Також, на підтвердження факту спільного проживання з [PERSON] , заявником надано акт про фактичне проживання особи, складеного [PERSON] та [PERSON] , в якому останні вказали, що [PERSON] та [PERSON] , постійно мешкають за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2016 року, разом з [PERSON] , [INFO] , зв`язані спільним побутом, за спільні кошти робили ремонт, сплачують комунальні послуги, підтримують в квартирі порядки. В квартирі прибрано, затишно, придбані меблі, побутова техніка. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 293 ч. 1 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підставі п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Під час судового розгляду заявником не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] , зокрема, що заявниця з заінтересованою особою постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності спільного проживання. Суд не бере до уваги долучений заявником акт про фактичне проживання особи, складеного свідками [PERSON] та [PERSON] , оскільки такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Зокрема, у ст.ст.90-93 ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи. При цьому, суд зауважує, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання. Клопотання про допит свідків в судовому засіданні [PERSON] не заявляла. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що заявником не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про встановлення факту спільного проживання заявника та [PERSON] зазначений заявником період.

Outcome: dismissed