Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дульська Т.В. про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння. У лютому 2019 року із зустрічною позовною заявою [PERSON] звернулася до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання заповіту недійсним в якій просить визнати недійсним заповіт від 18.09.1998 від імені [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Грицаєнком В.В., зареєстрований в реєстрі за № 5252. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є правомірним власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дульською Т.В. та зареєстрованого під №1425003 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак відповідач [PERSON] пред`явила позов про визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу, про визнання права власності та витребування з її володіння спірної квартири. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що вона є власником квартири в порядку спадкування за заповітом померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Звернувшись до нотаріальної контори за два дні до закінчення 6 місячного строку з заявою про прийняття спадщини, вона надала Заповіт від 18.09.1998 року, згідно якого [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] . Вважає цей Заповіт недійсним, виходячи з наступного. Про факт можливого підроблення заповіту свідчить запит державного нотаріуса Леонтьєва В.О. до Державного нотаріального архіву від 19.10.2013 року, який міститься в матеріалах спадкової справи №456/2011, яка знаходиться в Одинадцятій державній нотаріальній конторі. В запиті вказано: «При здійсненні видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та перевіркою дійсності бланку серії ААО №994760, на якому було посвідчено Заповіт [PERSON] , приватним нотаріусом від 18.09.1998 року за реєстровим №5252, було встановлено, що цей бланк в Єдиному реєстрі бланків витрачений для посвідчення довіреності. На дату, зазначену в заповіті, -18.09.1998 року - [PERSON] не мав у своїй власності майна, зокрема спірну квартиру, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 21.12.1998 року. Померлий [PERSON] вів асоціальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, що підтверджується фото квартири, на яких видно нежилий стан квартири. Вважає, що заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому, що цей заповіт не був підписаний [PERSON] та не відповідає волі спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання цього заповіту недійсним. [PERSON] не відвідувала квартиру до 25.06.2013 року, хоч і подала заяву про прийняття спадщини, не цікавилась нею. Зазначає, що є добросовісним покупцем квартири [ADDRESS] , придбала у [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 25.06.2013 року. До купівлі квартири, поспілкувавшись з сусідами, дізналась, що до [PERSON] власником квартири був [PERSON] , одинокий, у якого не було ніяких родичів, він ні з ким не спілкувався, зловживав спиртними напоями, бродяжничав, помер від туберкульозу чи пневмонії. Звернулася до поліції в січні-лютому 2014 року з заявою про шахрайські дії невідомих осіб і по факту підробки заповіту. Також зверталася до поліції з заявою про незаконне захоплення квартири невідомими особами, які зламавши замки, проникли до спірної квартири, замінили двері і вона не могла потрапити до квартири. Вважає, що заповіт від 18.09.1998 від імені [PERSON] повинен бути визнаний недійсним, оскільки він не підписувався останнім та не відповідав його волі як спадкодавця. Ухвалою від 27.05.2019 року прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано з первісним позовом. 21.06.2019 року по справі проведено підготовче засідання. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25.07.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи : [PERSON] , Київська міська рада про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25.07.2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дульська Т.В. про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володільця позов задоволено частково. Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 04.12.2019 року ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 25.07.2019 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду справи по суті. Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 04.12.2019 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року залишено без змін. 19.12.2019 року протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справа передана судді Яценко Н.О. Ухвалою Верховного Суду від 05.02.2020 року справу витребувано з Оболонського районного суду м.Києва та зупинено виконання рішення суду. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2023 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2019 року залишено без змін та поновлено його виконання. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. В судові засідання призначені на 17.07.2023 року на 15 год. та в судове засідання призначене на 12.09.2023 року на 16 год. 30 хв. позивач за зустрічним позовом не з`явилася про розгляд справи повідомлялася, як шляхом направлення повісток за адресою вказаною нею відповідно до паспортних даних, проте повернулися конверти, що адресат відсутній за вказаною адресою, так і шляхом направлення смс повідомлень. Проте, в матеріалах справи міститься заява представника [PERSON] про розгляд справи 25.07.2019 року без їх участі. Враховуючи наявність даної заяви, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі позивача за зустрічним позовом. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Спаський А.Ю. проти задоволення зустрічного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, з посиланням на наявність судового рішення про витребування спірної квартири у [PERSON] на користь [PERSON] . Відповідач [PERSON] та треті особи в судові засідання не з`являлися про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, суд вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі. Вислухавши пояснення представника відповідача за зустрічним позовом, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дульська Т.В. про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння позов задоволено частково. Витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . В задоволенні решти вимог відмовлено. Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 04.12.2019 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2023 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2019 року залишено без змін. Звертаючись до суду з зустрічним позовом в лютому 2019 року посилаючись на ст.ст.203, 215, 1234, 1247, 1248 ЦК України [PERSON] просить визнати недійсним заповіт від 18.09.1998 року від імені [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Грицаєнком В.В., зареєстрований в реєстрі № 5252. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Згідно частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначених у статтях 1251-1252 цього Кодексу. 18 вересня 1998 року [PERSON] зробив розпорядження щодо майна на випадок своєї смерті, яким заповів [PERSON] все своє майно, належне на день смерті, що підтверджується заповітом № 994760, який зареєстровано в реєстрі за № 5252. (а.с.4-5 т.1) До того ж [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON] , що підтверджується її свідоцтвом про народження та одруження (а.с.85-87 т.2) [INFO] [PERSON] помер. (а.с.6 т.1) Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки , що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] є єдиною спадкоємицею щодо майна померлого [PERSON] , як за законом так і за заповітом. (а.с. 52-65 т.1) Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам Цивільного Кодексу України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як убачається з матеріалів справи [PERSON] не відноситься до кола спадкоємців померлого [PERSON] , а тому нею не доведено які її права порушено спірним заповітом, оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] , як за заповітом так і за законом. Також суд зазначає, що [PERSON] взагалі не є належним відповідачем по справі. Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про те, що зустрічні позовні вимоги до задоволення не підлягають Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed