Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Дочірнє підприємство «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» (далі за текстом - ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за використаний (спожитий) природний газ. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» як постачальник поставило [PERSON] як споживачу, який проживає за адресою: [ADDRESS] , обсяги природнього газу, а останній їх фактично прийняв. При цьому, враховуючи положення п. 1-3 розділу ІІІ Правил постачання природного газу та зміст фінансового стану, відповідач будучи власником та користувачем нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , здійснив фактичне споживання природного газу та частковий розрахунок за ним, що свідчить про те, що останній акцептував свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам. Позивач зазначив, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання та надав послуги з постачання природного газу відповідачу в необхідних для нього об`ємах, однак відповідач зобов`язання у частині оплати послуг з газопостачання не виконав. Так, за особовим рахунком № [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , станом на травень 2023 року наявна заборгованість за спожитий природний газ на загальну суму 34547,38 грн. Позивач зазначив, що відповідач не подавав до оператора газорозподільної системи письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт, а фактично проводив споживання природного газу. Таким чином між сторонами склались фактичні договірні відносини із споживання природного газу, за якими позивач поставив об`єми природнього газу, а відповідач прийняв (спожив) дані обсяги газу, однак не здійснив оплату за спожитий природний газ. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» заборгованість за спожитий природний газ у сумі 34547,38 грн. 08.06.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання у справі на 27.07.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 29.06.2023 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позову та просив у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що рахунок позивача, на який останній пропонує сплачувати відповідачу кошти за спожитий природний газ, не зареєстрований в Державній казначейській службі України, а є приватним рахунком та зареєстрований в АТ «Ощадбанк». Відтак відповідач вважає, що йому пропонують сплачувати заборгованість за спожитий природний газ на рахунок невідомих осіб. При цьому не виключено, що такий рахунок може належати російським олігархам, що неприпустимо на тлі збройної агресії Російської Федерації проти України. Відповідач не заперечував факт споживання послуг щодо постачання природного газу, а також те, що його дружина частково здійснювала оплату цих послуг. Однак вказав, що такі оплати були здійснені його дружиною внаслідок тиску представників позивача, які проводили заміну лічильника та погрожували відключенням квартири від постачання природного газу. Крім цього, відповідач зазначив, що отримує претензії і від газопостачальної компанії «Нафтогаз України» з вимогами щодо оплати заборгованості за використаний (спожитий) природний газ, що свідчить про те, що як позивач, так і газопостачальна компанія «Нафтогаз України» мають намір отримати кошти за спожитий відповідачем природний газ. Відповідач вважає, що позивач не надав докази того, що позивач здійснює транспортування природного газу побутовим споживачам. Також, на думку відповідача, позивач порушує положення Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування». 27.07.2023 судове засідання відкладено на 30.08.2023 у зв`язку з неявкою представника позивача. 30.08.2023 за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 03.10.2023. У судовому засіданні 03.10.2023 представник позивача адвокат Чеканівський В.Р. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував, що між сторонами відсутній письмовий договір про постачання природного газу, однак пояснив, що відповідач здійснював споживання та оплату природного газу, тим самим акцептував свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам. Вважає, що між сторонами склались фактичні договірні відносини із надання послуг та споживання природного газу. Зауважив, що просить стягнути з відповідача заборгованість за використаний (спожитий) природний газ за період з травня 2022 року до травня 2023 року, оскільки у подальшому договірні відносини між сторонами припинені. На думку адвоката, після вказаного періоду відповідач має договірні відносини з газопостачальною компанією «Нафтогаз України». У судовому засіданні 03.10.2023 відповідач [PERSON] позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що не заперечує факт споживання ним природного газу. Разом з тим вважає, що позивач не є тією юридичною особою, яка надавала йому обсяги природного газу, оскільки позивач не має письмової ліцензії. Вважає, що створений позивачем рахунок для отримання коштів та переведення таких коштів у валюту свідчить про те, що такі кошти можуть бути спрямовані на фінансування збройної агресії Російської Федерації проти України. При цьому позивач не заперечував факт оплати на рахунок позивача коштів на погашення наявної у нього заборгованості за використаний природний газ, однак вказав, що така оплата здійснювалась його дружиною під тиском працівників позивача. Зазначив, що показники лічильника, які зазначені у фінансовому стані, є завищеними та не відповідають дійсним показникам лічильника. Не заперечував, що самостійно не подавав показники лічильника оператору газорозподільної компанії, а також не здійснював виклик представника позивача з метою проведення звірки показників лічильника, оскільки вважає, що позивач не є уповноваженою особою на надання послуг з постачання природного газу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Частина 1 ст. 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з постачанням та споживанням природного газу, та регулюються Цивільним кодексом України, Кодексом газорозподільних систем, Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 (далі за текстом - Правила), та іншими нормативно-правовими актами України. Так, відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Крім цього, відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; відсутність простроченої заборгованості побутового споживача перед діючим постачальником за поставлений природний газ (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки розрахунків. Відповідно до п. 2 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно з положеннями п. 4 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник. Відповідно до п. 22 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) побутовий споживач зобов`язаний: укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору; не пізніше ніж за двадцять робочих днів до звільнення приміщення або повного припинення газоспоживання письмово повідомити діючому постачальнику про розірвання договору та розрахуватися за спожитий природний газ; безперешкодно допускати у свої житлові та підсобні приміщення, де розташовані газові прилади і пристрої, лічильник газу, представників постачальника після пред`явлення ними відповідних службових посвідчень для звіряння показань фактично використаних обсягів природного газу; проводити на вимогу постачальника звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акта та пред`являти платіжні документи на вимогу постачальника для перевірки правильності оплати; виконувати інші обов`язки, передбачені цими Правилами та чинним законодавством. При цьому постачальник має право, зокрема: отримувати від побутового споживача плату за поставлений природний газ; ініціювати припинення постачання природного газу побутовому споживачеві з урахуванням вимог цих Правил; безперешкодного доступу до лічильників газу, встановлених у побутового споживача, для перевірки показань фактично використаних побутовим споживачем обсягів природного газу; проводити разом із побутовим споживачем звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акта (п. 23 Розділу ІІІ Правил в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Таким чином згідно із зазначеними нормами споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу, якщо він фактично споживав його. Факт відсутності договору постачання природного газу сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, де встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Так, суд встановив, що ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» здійснює забезпечення природним газом квартири на [ADDRESS] . Відповідно до інформації про державну реєстрацію прав № 36998752 від 26.12.2012 (а.с. 6) власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно з фінансовим станом ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» власником особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 7). Крім цього, зі змісту фінансового стану також вбачається, що за особовим рахунком № [NUMBER] наявна заборгованість за спожитий природний газ у сумі 34547,38 грн, а також те, що за вказаним особовим рахунком частково здійснювалось погашення наявної заборгованості. Таким чином, враховуючи положення п. 1-3 розділу ІІІ Правил та зміст фінансового стану, [PERSON] здійснив фактичне споживання природного газу та частково оплатив спожиті об`єми газу, чим акцептував (підтвердив) свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам. При цьому [PERSON] у судовому засіданні не заперечував факт споживання ним природного газу за адресою: [ADDRESS] , а також те, що його дружина частково здійснювала оплату на погашення наявної заборгованості за використаний (спожитий) природний газ. Суд відхиляє за безпідставністю доводи відповідача про те, що ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» не є уповноваженою особою щодо надання послуг з постачання природного газу. Так, з інформації, яка міститься у вільному доступі на офіційному веб-сайті ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз», вбачається, що позивач на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 633 від 11.05.2017 отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу. При цьому суд звертає увагу, що підстави оплати наявної заборгованості, а також те, що таку оплату не здійснював безпосередньо власник особового рахунку, а його дружина, не свідчать про те, що відповідач не акцептував свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем склались фактичні договірні відносини зі споживання природного газу, за якими позивач поставив об`єми природного газу, а відповідач прийняв (спожив) надані йому обсяги природного газу. Так, відповідно до абз. 1 п. 1 глави 4 Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Згідно з п. 4 глави 4 Кодексу газорозподільних систем побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до фінансового стану за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з травня 2020 року до травня 2023 року виникла заборгованість за спожитий природний газ у сумі 34547,38 грн. При цьому з фінансового стану також вбачається, що станом на початок цього періоду сальдо вже становить 14975,07 грн. Тобто дана сума боргу є заборгованістю за попередній період, однак включена до розрахунку (а.с. 7). З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що заборгованість [PERSON] за використаний (спожитий) природний газ за період з 01.05.2020 до 31.05.2023 становить 19572,30 грн (34547,38 грн - 14975,07 грн = 19572,30 грн). При цьому суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість у сумі 34547,38 грн, зважаючи на те, що у даному випадку позовна давність переривається здійсненими відповідачем оплатами, відтак сума сальдо, яка виникла за попередній період також підлягає стягненню. Такі доводи представника позивача спростовуються тим, що у даному випадку має місце не застосування строків позовної давності, а визначення періоду, впродовж якого виникла така заборгованість. При цьому як у позовній заяві, так і у судовому засіданні представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла саме у період з 01.05.2020 до 31.05.2023. Відтак, зважаючи на те, що заборгованість у сумі 14975,07 грн не охоплюється періодом, що включений до позовних вимог позивача, відсутні підстави для стягнення такої заборгованості з відповідача в межах даного судового розгляду. Так само суд відхиляє доводи відповідача про те, що показники лічильника, які зазначені у фінансову стані, є завищеними та не відповідають дійсним показникам лічильника, оскільки як встановлено у судовому засіданні, відповідач не виконував свого обов`язку щодо подачі фактичних показників лічильника оператору ГРМ до 05 числа місяця включно, а тому таке нарахування відбувалось на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача. Докази того, що відповідач звертався із заявами до позивача чи до оператора ГРМ про звірку показників лічильника та здійснення перерахунку нарахованих йому сум за спожиті послуги, суду не надані. Щодо доводів відповідача про те, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач порушив положення Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», суд зазначає таке. Так, відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону. Абзацом 2 ч. 3 ст. 2 вказаного вище Закону визначено, що постачальникам природного газу компенсуються заборгованість побутових споживачів, що врегульовується згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру. Статтею 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» визначений чіткий перелік заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають ) урегулюванню відповідно до цього Закону, серед яких єдиною заборгованістю, що стосується побутових споживачів, є безнадійна та сумнівна дебіторська заборгованість, що обліковується у постачальників природного газу станом на розрахункову дату, у тому числі заборгованість у розмірі вартості обсягів приведення обсягів споживання до стандартних умов та вартості обсягів, які виникли у зв`язку з визнанням судом незаконними та не-чинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 01.10.2014 до розрахункової дати, не сплачена станом на розрахункову дату. Системний аналіз зазначених вище норм законодавства дає підстави дійти висновку, що законодавець установив особливі передумови застосування положень Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» та у даному випадку його дія на спірні правовідносини не поширюється. Отже, доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими та судом не приймаються. Також суд відхиляє за необґрунтованістю посилання відповідача щодо того, що отримані позивачем кошти на рахунок, зазначений у платіжних документах, можуть використовуватися для фінансування збройної агресії Російської Федерації проти України. Належні та достатні докази на підтвердження цих обставин відповідач не надав, а згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» заборгованості за використаний (спожитий) природний газ за період з 01.05.2020 до 31.05.2023 у сумі 19572,30 грн. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2684 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 218 від 23.05.2023 (а.с. 4). Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 19572,30 грн, що становить 56,65% від заявленої суми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 56,65% судового збору у сумі 1520,49 грн, а 43,35% судового збору у сумі 1163,51 грн необхідно покласти на позивача.

Outcome: partial