Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, пояснивши, що в 1980 році на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній придбав домоволодііння [ADDRESS] . Відповідно до схематичного плану присадибної ділянки [ADDRESS] у користувача [PERSON] від травня 1969 року загальна земельна площа ділянки становила 0,1325 га. У поверховому плані на будівлю літера „A" за 1958 рік значиться житловий будинок загальною площею 46,8 м2. У зведеному оціночному акті на домоволодіння за вказаною адресою від 19.08.1958 року містяться відомості про наступні споруди літ. „A" - житловий будинок, літ. „Б" - сарай, під №1 - споруда. 19.03.1981 року Дарницькою районною радою народних депутатів надано відповідь [PERSON] , що він має присадибну ділянку площею 19 соток. 9.02.1996 року ДКПУЖ Харківської районної державної адміністрації м. Києва видано [PERSON] довідку, що його присадибна ділянка становить 1927 м2. 9.02.1996 року Державним комунальним підприємством по утриманню житла Харківського району м. Києва видано [PERSON] довідку форми №3А про те, що йому належить будинок [ADDRESS] , який складається з 5-ти кімнат, житловою площею 65,6 м2, загальною площею 101,8 м2. В даному будинку зареєстровані 6 осіб: [PERSON] (батько), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук). 8.08.1997 року [PERSON] , перебуваючи на стаціонарному лікування в лікарні Дарницького районного медичного об'єднання м. Києва в присутності лікаря Пивола склав заповіт на ім`я [PERSON] , заповівши йому всі грошові кошти на рахунку [NUMBER] в Дарницькому відділення Ощадбанку, всі права на його записи, вироби, речі, нерухомість. [INFO] [PERSON] , дід позивача, помер. Після смерті батька спадкоємець [PERSON] звернувся до 16-Київської державної нотаріальної контори, однак відповіді не отримав і доля вказаного заповіту йому невідома. 11.06.2007 року [PERSON] подав до 16-Київської державної нотаріальної контори заяву про оформлення та видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 16.06.2007 року за вих.№1531 листом 16-Київської державної нотаріальної контори було повідомлено, що спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. Однак як стало відомо, [PERSON] , дружина померлого [PERSON] за невідомих обставин оформила на себе право власності на вказане спадкове майно. 12.03.1998 року [PERSON] було складено заповіт щодо домоволодіння [ADDRESS] : - житловий будинок, зазначений літерою „A", заповідається [PERSON] ; - житловий будинок, зазначений літерою „Б", заповідається [PERSON] ; - відповідні надвірні будівлі та споруди до цього домоволодіння, заповідаються [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. 8.11.2001 року рішенням Київської міської ради №91/1525 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В розділі зміни у межах і розмірах земельної ділянки Державного акту зазначено, що 25.02.2003 року зареєстровано договір дарування 58/100 частини земельної ділянки від 0,1000 га. 25.02.2003 року [PERSON] на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою, подарувала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , що складається з житлового будинку під літ. „A" - дерев'яний, загальною площею 72,60 м2, житловою площею 33,90 м2. Домоволодіння складається з двох житлових будинків: житловий будинок під літ. „A" - дерев'яний, загальною площею 72,60 м2; житловий будинок під літ. „Б" - шлакобетон, загальною площею 133,40 м2, житловою площею 65,60 м2; господарські будівлі та споруди: сараї під літерами „В", „Ж", „И", вбиральна під літ. „Г", гараж під літ. „Е", навіс під літ. „З", тепліця під літ. „К", спорудження під І, №1-6. В п.2 договору дарування зазначається, що відчужувані 42/100 частини домоволодіння належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 4.12.2002 року. 24.03.2003 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна видано реєстраційне посвідчення №006515 про реєстрацію права власності на 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS] в рівних частках кожному за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. 17.03.2005 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації видано наказ про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 60,8 м2 у зв'язку з розподілом домоволодіння взамін попередніх правоустановчих документів. 1.04.2005 року Головним управлінням житлового забезпечення видано свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок на підставі зазначеного наказу. Дата подання заяви [PERSON] до Головного управління житлового забезпечення невідома. Недійсність наказу від 17.03.2005 року та вказаного свідоцтва про право власності від 1.04.2005 року виданого на ім'я [PERSON] вбачається з того, що остання померла до їх видачі 11.02.2005 року. 1.04.2005 року Головним управлінням житлового забезпечення видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 72,6 м2 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який належить останнім на праві приватної власності. 14.04.2005 року вказані свідоцтва були зареєстровані в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за реєстровими номерами 20104 ( [PERSON] ) та 44431 ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). 19.01.2007 року своїм листом Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора повідомила, що 3.03.2005 року після смерті [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу №209, де спадкоємцями по закону є син померлої [PERSON] , спадкоємцями по заповіту є [PERSON] і [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.02.2006 року по цивільній справі №2-5779/05 було визначено [PERSON] додатковий строк у один місяць для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 1.09.2005 року по цивільній справі №2-6295/05 було зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у користуванні жилим будинком [ADDRESS] , зобов'язано [PERSON] звільнити житловий будинок [ADDRESS] . 2.12.2005 року державною виконавчою службою Дарницького району м. Києва було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1.09.2005 року. 15.12.2005 року державним виконавцем було складено акт про те, що по [ADDRESS] знаходяться два будинка без номерів, житлового будинку [ADDRESS] не виявлено. Тому постановою державного виконавця від 7.04.2006 року виконавче провадження було закінчено. 18.09.2008 року [PERSON] , спадкоєць за законом, помер. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , батько позивача, який був зареєстрований в [ADDRESS] . 29.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу відкрито спадкову справу №61821411 та зареєстровано у Спадковому реєстрі на майно померлого [PERSON] . З урахуванням викладеного позивач, як спадкоємець за заповітом, має право на житловий будинок під літ. „Б" - шлакобетон, загальною площею 13,40 м2, житловою площею 65,60 м2; господарські будівлі та споруди: сараї під літерами „В", „Ж", „И", вбиральню під літ. „Г", гараж під літ. „Е", навіс під літ. „З", тепліцю під літ. „К", спорудження під І, №1-6 та земельну ділянку під ними площею 0,058 га за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин просять визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на вказане нерухоме майно, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 9 162 грн. 40 коп. судового збору та 15 300 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснивши, що 9.07.1942 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Як міститься у позові, [PERSON] за день до смерті [INFO] , перебуваючи на стаціонарному лікуванні в лікарні Дарницького районного медичного об`єднання м. Києва, в присутності лікаря Пивола склав заповіт на ім`я [PERSON] . Даний заповіт не є заповітом, невідомо ким складений і без дотримання вимог діючого на той час законодавства, а також особою, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керуватись ними. В даному заповіті не зазначено місце його складання, що є порушенням, яке висувається до змісту заповіту. Також прізвіще заповідача, зазначене в заповіті, як [PERSON] , а насправді заповідач [PERSON] . Навіть у документах з російським перекладом заповідач значився як [PERSON] . Крім того, на заповіті складеному [PERSON] на ім`я [PERSON] є наявний підпис написаний від руки, проте неможливо стверджувати, що це є саме посвідчувальним написом посадової особи, адже текст написаного є нечитабельним і не зрозумілим. Поряд з написаним текстом є щось схоже на печатку, але її текст і призначення є незрозумілими. Виходячи з викладеного, напис та печатка у надрукованому тексті заповіту не є посвідчувальним написом посадової особи, а відмітка в ньому не є печаткою лікарської установи, де перебував [PERSON] , та не є печаткою, що має певне призначення. Також відповідач незгодний з твердженням позивача у позові, що [PERSON] за невідомих обставин оформила на себе право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] . 18.01.1984 року [PERSON] був складений заповіт на ім`я [PERSON] , який був посвідчений Сьомою Київською державною нотаріальною конторою і зареєстрований у реєстрі за номером 1-171. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Антоновою С.М. було видане на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.03.1998 року, серія ААМ №057902. Таким чином, [PERSON] було вчасно подано заяву до нотаріальної контори про відкриття спадщини, здійснено всі необхідні дії для прийняття спадщини за заповітом, в результаті чого вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Тобто, якщо [PERSON] отримала вказане свідоцтво, тому ніяких спадкоємців крім неї не було, а також були відсутні і інші заповіти [PERSON] , які б могли скасувати дію заповіту від 18.01.1984 року [PERSON] на ім`я [PERSON] . В свою чергу, якщо припустити, що [PERSON] і підписав заповіт на ім`я [PERSON] 8.08.1997 року, то посадова особа лікарні, яка посвідчувала цей заповіт, не виконала свій прямий обов`язок негайно передати заповіт до державної нотаріальної контори за місцем проживання [PERSON] або нотаріального архиву для його реєстрації. В такому випадку такий заповіт є нікчемним і не скасовує дію раніше складеного заповіту 18.01.1984 року. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] звертався до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори і по теперішній час позивачу невідома доля заповіту [PERSON] на ім`я [PERSON] , при цьому доказів такого звернення судові не надано. Таким чином, якщо і існує заповіт від 8.08.1997 року, складений [PERSON] на ім`я [PERSON] , то він є нікчемним. Щодо свідоцтва про право власності на житловий будинок. [INFO] померла [PERSON] . Ще за життя [PERSON] було подано заяву до Головного управління житлового забезпечення про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок. 17.03.2005 року Головним управлінням житлового забезпечення було видано наказ про видачу свідоцтва про право власності [NUMBER], на підставі якого у справі №1217-ЖБ [PERSON] оформлено та видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 60,8 м2 у зв`язку з розподілом домоволодіння взамін попередніх правоустановлюючих документів. Ствердження позивача, що дане свідоцтво є недійсним, оскільки видане після смерті [PERSON] є необгрунтованим, оскільки заяву [PERSON] подала ще за життя і за її життя було прийняте позитивне рішення, що і було відображене в зазначених наказі та свідоцтві. 25.02.2003 року [PERSON] на підставі договору дарування подарувала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] частину домоволодіння, що складається з житлового будинку під літ. „A" - дерев'яний, загальною площею 72,60 м2, в тому числі житловою площею 33,90 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки-характеристики №616186 від 17.02.2003 року, виданої Комунальним підприємством „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" за вказаною адресою зареєстровані 1) житловий будинок під літ. „A", дерев'яний, розмір житлової площі 33,90 м2, нежитлової площі 38,70 м2, що разом відповідає загальній площі 72,60 м2 і складає 42/100 частини домоволодіння; 2) житловий будинок під літ. „Б", шлакобетон, житловою площею 65,60 м2, нежитловою площею 67,80 м2, що в сумі складає загальну площу 133,4 м2 і відповідає 58/100 частини домоволодіння. Також в довідці зазначено, що за заявою власника домоволодіння відчужується житловий будинок під літ. „A", житловою площею 33,90 м2, загальною площею 72,60 м2, що складає 42/100 частини домоволодіння. Також позивач стверджує, що відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право власності з метою незаконного збільшення розміру власності в порядку спадкування, що є його припущенням. Заяву про видачу свідоцтва про право власності було подано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] лише на 42/100 частини домоволодіння, що належить їм на підставі договору дарування від 25.02.2003 року в рівних частках кожному. В свідоцтві про право власності від 2.04.2005 року на житловий будинок [ADDRESS] , що видано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зазначено площу житлового будинку 72,6 м2, що є аналогічним розміром вказаним у договорі дарування та довідці-характеристиці №616186 від 17.02.2003 року. Також ствердження позивача, що після повторної реєстрації площа житлового будинку під літ. „Б" зменшилась вдвічі і якщо скласти площі за двома свідоцтвами про право власності [PERSON] і [PERSON] , то загальна площа становить 133,4 м2 є також необгрунтованими. [PERSON] отримала свідоцтво про право власності лише на житловий будинок під літ. „A", житловою площею 33,90 м2, загальною площею 72,60 м2, що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , а [PERSON] отримала таке ж свідоцтво про право власності лише на житловий будинок [ADDRESS] , площею 60,8 м2, але при видачі свідоцтва було допущено помилку при зазначені площі, адже житловий будинок під літ. „Б" має загальну площу 133,4 м2. Якщо скласти площі за двома свідоцтвами про право власності [PERSON] і [PERSON] , то загальна площа дійсно становить 133,4 м2, але складати ці площі не допустимо, адже вони стосуються різних житлових будинків, а загальний розмір площі 133,4 м2 є лише математичним збігом. Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 1.06.2004 року №420 про розподіл домоволодіння [ADDRESS] на два окремих, житловому будинку під літ. „A", загальною площею 72,60 м2 присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] , а житловий будинок під літ. „Б", загальною площею 60,8 м2 вважати окремою садибою, залишивши існуючу адресу: [ADDRESS] . Виходячи з викладеного, в задоволенні позову необідно відмовити в повному обсязі. Представник 3-ої особи Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ) в судове засідання не з'явився, але у направленому поясненні до суду просив розглянути справу у відсутність представника юридичної особи (т.2, а.с.136-139). 3-тя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозов Г.В. в судове засіданняне з'явився, про розгляд справи був неодноразово повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. 3-тя особа [PERSON] в судове засіданнятакож не з'явилась, про розгляд справи була неодноразово повідомлена судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 9.07.1942 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , про що йдеться у свідоцтві про шлюб, актовий запис №979 (т.1, а.с.55). У вказаного подружжя [INFO] народилась донька [PERSON] (т.1, а.с.143), [INFO] народився син [PERSON] (т.1, а.с.45; 133) та [INFO] - син [PERSON] . Рішенням народного суду Радянського району м. Києва від 15.09.1980 року скаргу [PERSON] на дії нотаріуса було задоволено, скасовано постанову №3632 від 6.08.1980 року Першої Київської державної нотаріальної контори, зобов`язано Першу Київську державну нотаріальну контору посвідчити договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] , за яким [PERSON] продав, а [PERSON] його купив (т.1, а.с.23). 26.09.1980 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Мельниковою Л.Д. було посвідчено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив домоволодіння [ADDRESS] (т.1, а.с.179-180). Відповідно до схематичного плану присадибної ділянки [ADDRESS] у користувача [PERSON] від травня 1969 року загальна земельна площа ділянки становила 0,1325 га (т.1, а.с.25). У поверховому плані на будівлю літера „A" за 1958 рік значиться житловий будинок загальною площею 46,8 м2 (т.1, а.с.26). У зведеному оціночному акті на домоволодіння за вказаною адресою від 19.08.1958 року містяться відомості про наступні споруди літ. „A" - житловий будинок, літ. „Б" - сарай, під №1 - споруда (т.1, а.с.27, зворот. бік). 19.03.1981 року Дарницькою районною радою народних депутатів надано відповідь [PERSON] , що він має присадибну ділянку площею 19 соток (т.1, а.с.28). 9.02.1996 року ДКПУЖ Харківської районної державної адміністрації м. Києва видано [PERSON] довідку, що його присадибна ділянка становить 1927 м2 (т.1, а.с.29). 9.02.1996 року Державним комунальним підприємством по утриманню житла Харківського району м. Києва видано [PERSON] довідку форми №3А про те, що йому належить будинок [ADDRESS] , який складається з 5-ти кімнат, житловою площею 65,6 м2, загальною площею 101,8 м2. В даному будинку зареєстровані 6 осіб: [PERSON] (батько), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук) (т.1, а.с.30). Як стверджує позивач і його представник у судовому засіданні, 8.08.1997 року [PERSON] , перебуваючи на стаціонарному лікування в лікарні Дарницького районного медичного об'єднання м. Києва в присутності лікаря Пивола склав заповіт на ім`я [PERSON] , заповівши йому всі грошові кошти на рахунку [NUMBER] в Дарницькому відділення Ощадбанку, всі права на його записи, вироби, речі, нерухомість. На підтвердження даної обставини було надано суду копію заповіту, викладеного російською мовою (т.1, а.с.43). Відповідно до ч.1, ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як встановлено в судовому засіданні, наступного дня після дати складання вищевказаного заповіту [INFO] [PERSON] , дід позивача, помер, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть [NUMBER] (т.1, а.с.44; 154). Згідно ч.1, ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За приписами ч.1, ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, яке належало йому на праві власності на день смерті. Однак, 16.06.2007 року за вих.№1531 листом 16-Київської державної нотаріальної контори [PERSON] було повідомлено, що спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] не заводилась (т.1, а.с.49). За змістом ч.1-3, ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як наголошує ч.1, ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Але 18.01.1984 року ще за життя [PERSON] був складений заповіт на ім`я [PERSON] , який був посвідчений Сьомою Київською державною нотаріальною конторою і зареєстрований у реєстрі за номером 1-171 (т.1, а.с.177, зворот. бік - 178). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Антоновою С.М., на підставі відкритої 12.03.1998 року спадкової справи (т.1, а.с.174-182), було видане на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.03.1998 року, серія ААМ №057902 (т.1, а.с.182). 12.03.1998 року [PERSON] складала заповіт, посвідчений державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Антоновою С.М., за яким заповідач заповідає на випадок своєї смерті жилий будинок під літ. „ A - [PERSON] ; жилий будинок під літ. „Б - [PERSON] ; відповідні надвірні будівлі та споруди до цього домоволодіння - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (т.1, а.с.161, зворот. бік - 162). На підставі державного акту про право власності на землю від 5.11.2002 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га в [ADDRESS] (т.1, а.с.164). 25.02.2003 року [PERSON] на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою, подарувала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , що складається з житлового будинку під літ. „A" - дерев'яний, загальною площею 72,60 м2, житловою площею 33,90 м2 (т.1, а.с.60). Домоволодіння складається з двох житлових будинків: житловий будинок під літ. „A" - дерев'яний, загальною площею 72,60 м2; житловий будинок під літ. „Б" - шлакобетон, загальною площею 133,40 м2, житловою площею 65,60 м2; господарські будівлі та споруди: сараї під літерами „В", „Ж", „И", вбиральна під літ. „Г", гараж під літ. „Е", навіс під літ. „З", тепліця під літ. „К", спорудження під І, №1-6. В п.2 договору дарування зазначається, що відчужувані 42/100 частини домоволодіння належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 4.12.2002 року. 24.03.2003 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна видано реєстраційне посвідчення №006515 про реєстрацію права власності на 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS] в рівних частках кожному за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1, а.с.61). Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 1.06.2004 року №420 про розподіл домоволодіння [ADDRESS] на два окремих, житловому будинку під літ. „A", загальною площею 72,60 м2 присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] , а житловий будинок під літ. „Б", загальною площею 60,8 м2 вважати окремою садибою, залишивши існуючу адресу: [ADDRESS] (т.2, а.с.113-114). 17.03.2005 року Головним управлінням житлового забезпечення було видано наказ про видачу свідоцтва про право власності [NUMBER], на підставі якого у справі №1217-ЖБ [PERSON] оформлено та видано 1.04.2005 року свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 60,8 м2 у зв`язку з розподілом домоволодіння взамін попередніх правоустановлюючих документів (т.1, а.с.163). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть (т.1, а.с.56; 132). Згідно ч.1, ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як наголошує ч.1, ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Як роз`яснює п.п.2-3, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. На підставі звернення з заявами до 16-Київської державної нотаріальної контори [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] була зведена спадкова справа №209 на майно померлої [INFO] [PERSON] (т.1, а.с.131-173), які були дітьми померлої. В подальшому [INFO] помер [PERSON] (т.1, а.с.186), а [INFO] помер [PERSON] (т.1, а.с.92). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.93). Син померлого [PERSON] [PERSON] (т.1, а.с.94), позивач по справі, звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з даним позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Свій позов обгрунтував тим, що його дід [PERSON] за день до своєї смерті [INFO] , перебуваючи на стаціонарному лікування в лікарні Дарницького районного медичного об'єднання м. Києва, в присутності лікаря Пивола склав заповіт на ім`я свого сина [PERSON] , батька позивача, заповівши йому всі грошові кошти на рахунку [NUMBER] в Дарницькому відділення Ощадбанку, всі права на його записи, вироби, речі, нерухомість. [INFO] [PERSON] , дід позивача, помер. Після смерті батька спадкоємець [PERSON] звернувся до 16-Київської державної нотаріальної контори, однак відповіді не отримав і доля вказаного заповіту йому невідома. 11.06.2007 року [PERSON] подав до 16-Київської державної нотаріальної контори заяву про оформлення та видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 16.06.2007 року за вих.№1531 листом 16-Київської державної нотаріальної контори було повідомлено, що спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. Однак як стало відомо, [PERSON] , дружина померлого [PERSON] за невідомих обставин оформила на себе право власності на вказане спадкове майно, а пізніше їм і розпорядилась. За таких обставин просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на майно померлого [INFO] свого батька [PERSON] на житловий будинок під літ. „Б" - шлакобетон, загальною площею 133,40 м2, житловою площею 65,60 м2; господарські будівлі та споруди: сараї під літерами „В", „Ж", „И", вбиральна під літ. „Г", гараж під літ. „Е", навіс під літ. „З", тепліця під літ. „К", спорудження під І, №1-6 та земельну ділянку під ними площею 0,058 га за адресою: [ADDRESS] . За змістом ч.1, ст.534 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на момент правовідносин, що виникли) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як наголошує ст.40 Закону України „Про нотаріат" (в редакції 1993 року) до нотаріально посвідчених документів прирівнюються: заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах, санаторіях або проживають у будинках для престарілих та інвалідів, посвідчені головними лікарями, їх заступниками по медичній частині або черговими лікарями цих лікарень, лікувальних закладів, санаторіїв, а також директорами і головними лікарями зазначених будинків для престарілих та інвалідів. Посадові особи, перелічені в цій статті, зобов`язані негайно передати по одному примірнику посвідчених ними заповітів у державний нотаріальний архів чи в державну нотаріальну контору за постійним місцем проживання заповідача. Державна нотаріальна контора передає одержаний нею примірник заповіту на зберігання у відповідний державний нотаріальний архів з повідомленням про це заповідача та посадової особи, яка посвідчила заповіт. Завідуючий державним нотаріальним архівом зобов`язаний перевірити законність заповіту, що надійшов на зберігання, і в разі встановлення невідповідності його законові повідомити про це заповідача і посадову особу, яка посвідчила заповіт. Посвідчення заповітів і доручень посадовими особами, зазначеними у цій статті, провадиться з дотриманням вимог чинного законодавства в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. За змістом п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.1994 року „Про порядок посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених" посадові, службові особи встановлюють особу, що звернулася за посвідченням заповіту чи довіреності, та перевіряють її цивільну дієздатність. Встановлення особи здійснюється: громадянина України - за паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичним чи службовим паспортом, тимчасовим посвідченням громадянина України, виданим у зв`язку із втратою паспорта, тимчасовим посвідченням громадянина України, виданим у зв`язку з набуттям громадянства України, посвідченням особи на повернення в Україну. В п.8 вказаного Порядку зазначено, що у заповітах і довіреностях прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, а також місце їх проживання зазначаються повністю. А п.9-10 наголошують, що для посвідчення заповіту і довіреності посадовими, службовими особами на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи за формами, затвердженими Мін`юстом. Посвідчені заповіти і довіреності реєструються посадовими, службовими особами, крім капітанів морських або річкових суден, що плавають під прапором України, начальників пошукових або інших експедицій, в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, форма якого встановлюється Мін`юстом. Вивчивши вказаний заповіт від 8.08.1997 року, суд приходить до висновку, що він не відповідає вимогам діючого законодавства, заповіт не містить даних про особу, яка його складала, не вказані навіть ініціали лікаря, не зазначено місце складання заповіту, відсутні ідентифікаційні дані про заповідача (місце його проживання, серія і номер паспорта, ідентифікаційний номер платника податків, (такі дані повинні значитись в історії хвороби хворої особи)), також інформація про усвідомлення заповідачем значення своїх дій та (або) можливість керуватись ними. Крім того, прізвіще заповідача, зазначене в заповіті, як [PERSON] , а насправді заповідач [PERSON] . Навіть у документах, що містяться в матеріалах справи, з російським перекладом заповідач значився як [PERSON] . В даному заповіті складеному [PERSON] на ім`я [PERSON] є наявний підпис написаний від руки, проте неможливо стверджувати, що це є саме посвідчувальним написом посадової особи, адже текст написаного є нечитабельним і не зрозумілим. Поряд з написаним текстом є печатка, але її текст і призначення є незрозумілими. Виходячи з викладеного, напис та печатка у надрукованому тексті заповіту не є посвідчувальним написом посадової особи, а відмітка в ньому не є печаткою лікарської установи, де перебував [PERSON] , та не є печаткою, що має певне призначення, а заповідачем є не [PERSON] , а інша особа [PERSON] згідно наданого заповіту. При цьому судові не надано доказів про реєстрацію даного заповіту в реєстрі, не містить її і сам заповіт, а також про негайну передачу по одному примірнику посвідчених посадовими службовими особами заповітів у державний нотаріальний архів чи в державну нотаріальну контору за постійним місцем проживання заповідача. Таким чином, заповіт від 8.08.1997 року є нікченим і за своїм змістом він не скасовує дію раніше складеного заповіту 18.01.1984 року. Ствердження позивача та його представника, що [PERSON] не набула права власності на об`єкт нерухомого майна 1.04.2005 року, так як померла [INFO] , суд не може покласти в основу рішення, оскільки заяву про видачу свідоцтва [PERSON] подала ще за життя і за її життя було прийняте позитивне рішення, що і було відображене в зазначених вище наказі та свідоцтві про право власності. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. За змістом п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі" рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. За змістом ч.1-2, ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки заповіт від 8.08.1997 року не відповідає вимогам діючого законодавства і є нікчемним, тому позивач [PERSON] не набув права власності в порядку спадкування на майно померлого [INFO] свого батька [PERSON] на житловий будинок під літ. „Б" - шлакобетон, загальною площею 133,40 м2, житловою площею 65,60 м2; господарські будівлі та споруди: сараї під літерами „В", „Ж", „И", вбиральна під літ. „Г", гараж під літ. „Е", навіс під літ. „З", тепліця під літ. „К", спорудження під І, №1-6 та земельну ділянку під ними площею 0,058 га за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні його позову в повному обсязі, тому і не підлягає задоволенню його вимога про стягнення з відповідача на його користь всіх судових витрат.

Outcome: dismissed