Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , в якому позивач просить: розірвати шлюб, зареєстрований 20 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1095; після розірвання шлюбу неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 20 липня 2014 року між ними було укладено шлюб. Від даного шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки в них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого між ними відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми. Подружні відносини між ними припинилися півтори роки тому. З цього часу вони не ведуть спільного господарства. З цих підстав вважає, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Посилаючись на наведене, позивач просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просили задовольнити позов, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони зареєстрували шлюб 20 липня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 липня 2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1095. Від даного шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 травня 2015 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1063. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу слід зазначити наступне. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя в сторін не склалося, між ними припинилися подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що сторони не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, оскільки позивач підтримує викладені в позові обставини, відтак суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам позивача. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що слід розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1095. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини слід зазначити наступне. Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас позивачем не заявляється вимога про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, більше того судом встановлено, що між сторонами відсутність спір щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог частини першої статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що сторони проживають окремо та між ними відсутні спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що в даному випадку після розірвання між сторонами шлюб неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з матір`ю [PERSON] . Крім цього, відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved