Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

28.07.2023 позивач АТ «Ідея Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 156082,09 грн., а також судовий збір в розмірі 2684 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.09.2021 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z65.00212.008716870, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 99900 грн. зі сплатою 15 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені кредитним договором, графіком щомісячних платежів. Зазначає, що банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору. Відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, інші платежі за кредитним договором. Останню сплату відповідачем/зарахування по кредитному договору здійснено 26.08.2022 у зв`язку із чим сума боргу відповідачки за кредитним договором станом на 20.06.2023 становить: основний борг - 83952,16 грн., прострочений борг - 13007,37 грн., прострочені проценти - 9121,02 грн., строкові проценти - 5978,16 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 16240,57 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 27782,81 грн., а всього - 156082,09 грн. Заборгованість відповідачки підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 20.06.2023. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 02.05.2023 на адресу відповідачки направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачку було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідачкибудуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Ухвалою від 31.07.2023 прийнято до розгляду даний позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 04.09.2023 відповідачкою подано до суду відзив на позовну заяву, в якому повідомила, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В позовній заяві позивач зазначає, що він повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами, належним чином засвідчені копії яких додаються. Викладені позивачем обставини не узгоджуються з наданими ним доказами, оскільки не підтверджують факт надання коштів в порядку та на умовах, передбачених пунктом 1.10 кредитного договору. На підтвердження цих обставин позивач надає копії меморіальних ордерів №8631391 від 23.09.2021 та №8631398 від 23.09.2021, в яких зазначено інші ніж передбачено договором рахунки та суми коштів. Вказані рахунки не співпадають і з тими, які вказані у виписці, долученій відповідачем до позовної заяви. Зазначила, що в меморіальному ордері №86331391 від 23.09.2021 про перерахування суми кредиту у розмірі 99900 грн. зазначено, що отримувачем коштів є [PERSON] , але її код зазначено невірно, замість [NUMBER] зазначено [NUMBER]. Таким чином даний платіж є недійсним, що унеможливлює здійснення і наступних платежів. Повідомила, що вказані меморіальні ордери №8631391 від 23.09.2021 та №8631398 від 23.09.2021 вона не підписувала, що не відповідає п.3.16, п.9 кредитного договору та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Пунктом 3.16 кредитного договору передбачено, що нанесенням власноручного підпису під цим договором позичальник просить відкрити поточний рахунок в банку № [NUMBER] на своє ім`я, однак до матеріалів позовної заяви позивач долучив виписку по рахунку № [NUMBER] , тобто не по тому, який вона просила відкрити. Зауважила, що всупереч п.1.6 кредитного договору, у виписці, наданій позивачем, вказано операції не лише по погашенню кредиту, а й інші платежі, не пов`язані з цим рахунком і які не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зокрема, позивач не надав первинний розрахунковий документ про оплату 23.09.2021 страхового платежу в сумі 13030,43 грн., про видачу 23.09.2021 кредиту в сумі 46427,57 грн., та про перерахування коштів в сумі 40442 грн. на погашення кредиту №2001185603601 від 01.12.2018. Крім того позивач не надав детального розрахунку суми заборгованості. Вважає, що довідка-розрахунок, надана позивачем, у сукупності та взаємозв`язку з умовами кредитного договору, не дає можливості встановити факти наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором. Також, позивачем не надано доказів отримання відповідачкою кредитних коштів з її рахунку. 13.09.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що вважає доводи відповідачки у відзиві необґрунтованими. Звертає увагу суду, що рахунки типу 2203 - це синтетичні рахунки банку, що відкриваються для обліку наданих кредитів фізичним особам на поточні потреби, що відкривається на ім`я клієнта. Дані рахунки створені для внутрішнього обліку в банку та клієнт не має до нього доступу, адже в подальшому кошти перераховуються на його позичковий рахунок відкритий відповідно до кредитного договору, а тому клієнт не може покласти на нього свої кошти. Окрім того, зазначає, що відповідачкою не надано підтвердження, що кошти на даному рахунку були надані їй іншим шляхом, а не банком відповідно до умов кредитного договору. Також вважає, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Також повідомила, що у зв`язку з тим, що балансовий рахунок 2 класу № [NUMBER] є синтетичним рахунком банку, що був відкритий на ім`я клієнта [PERSON] для видачі їй кредиту, у меморіальному ордері № 86331391 від 23.09.2021 платником та отримувачем зазначена [PERSON] , в графі код отримувача зазначений ідентифікаційний код банку отримувача - AT «Ідея Банк» в ЄДРПОУ: 19390819. В обґрунтування своїх доводів, долучила до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості [PERSON] за договором кредиту та страхування №Z65.00212.008716870 від 23.09.2021. Відтак, вважає позовні вимоги обґрунтованими, просить такі задоволити. Представник позивача у позовній заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності за наявними у матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 23.09.2021 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z65.00212.008716870, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 99900 грн. зі сплатою 15 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені кредитним договором, графіком щомісячних платежів. Строк дії договору та дата повернення кредиту - до 23.09.2025. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується меморіальним ордером №8631391 від 23.09.2023 та випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ). Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, позивач вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість станом на 20.06.2023 становить: основний борг - 83952,16 грн., прострочений борг - 13007,37 грн., прострочені проценти - 9121,02 грн., строкові проценти - 5978,16 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 16240,57 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 27782,81 грн., а всього - 156082,09 грн. Заборгованість відповідачки підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 20.06.2023. Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою фактично було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідачка скористалася кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі. Однак позивачем, в розмір заборгованості, заявленої у позові, крім основного боргу, простроченого боргу, прострочених процентів, строкових процентів, включена нарахована та прострочена плата за обслуговування кредиту в сумі 44023,38 грн. Згідно п.1.9 договору кредиту та страхування №Z65.00212.008716870 від 23.09.2021, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом (Додаток №1), як «Обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною ДКБФО, та розміщені на веб-сайті Банку. Відповідно до п.п.9.8.2, п.9.8 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку за Договором кредиту, що включає в себе: - надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи наведені правові висновки, позовна вимога АТ «Ідея Банк» про стягнення з відповідачки заборгованості зі сплати нарахованих та прострочених платежів за обслуговування кредиту, є необґрунтованою і в цій частині позов задоволенню не підлягає. Щодо покликань відповідачки щодо різниці рахунків, вказаних у договорі та у виписці, яку позивач долучив до позовної заяви, суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 3.16 кредитного договору нанесенням власноручного підпису під цим договором позичальник просить відкрити поточний рахунок в банку [NUMBER] , у валюті гривня, на своє ім`я [PERSON] за тарифами, зазначеними на сайті банку. Пунктом 9.6 ДКБОФО передбачено, що Банк надає кредит у день підписання договору кредиту на строк або термін, вказаний в договорі кредиту шляхом зарахування грошових коштів на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний договорі кредиту (при видачі кредиту у готівковій формі) та/або в безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами вказаними в договорі кредиту та/або шляхом зарахування грошових коштів на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний в договорі кредиту з метою подальшого перерахування безготівковим шляхом за реквізитами вказаними в договорі кредиту. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку за реквізитами, вказаними в договорі кредиту. Відповідно до п.1.10 кредитного договору банк надає кредит клієнту шляхом: - переказу коштів за наступними реквізитами: ЄДРПОУ - 2923414763; рахунок - № [NUMBER] ; сума - 40442 грн. (п.1.10.1); - зарахування залишку коштів після виконання п.1.10.1 на рахунок № [NUMBER] позичальника, який відкритий в AT «Ідея Банк», МФО 336310, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 99900 грн. згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» в AT «Ідея Банк» № [NUMBER] на умовах договору про прийом платежів, укладеним отримувачем коштів з банком. Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 11.09.2017 № 89 (в редакції, що діяла на момент видачі кредиту позичальнику) передбачено, що за рахунками Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України відображаються операції, що визначені законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України, відповідно до їх економічної суті. План рахунків складається з дев`яти класів, в тому числі «клас 2. Операції з клієнтами» (пункт 9 Інструкції). У класі 2 «Операції з клієнтами» Плану рахунків відображаються операції з клієнтами, зокрема операції за наданими кредитами та залученими вкладами (депозитами). Відповідно до Додатку 2 до постанови Правління Національного банку України від 11.09.2017 № 89 «Перехідна таблиця перенесення залишків коштів з рахунків для обліку дисконту, премії за наданими кредитами/залученими депозитами, короткострокових, довгострокових, прострочених кредитів/депозитів, прострочених нарахованих доходів/витрат за кредитами/депозитами» до класу 2 «Операції з клієнтами» відноситься рахунок 2203 «Кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам, які обліковуються за амортизованою собівартістю». З меморіального ордеру №8631391 від 23.09.2021, вбачається, що балансовий рахунок 2 класу [NUMBER] був відкритий для видачі кредиту [PERSON] . З балансового рахунку 2 класу [NUMBER] грошові кошти у сумі 99900 грн. були перераховані на рахунок № [NUMBER] , зазначений у вказаному вище меморіальному ордері, як рахунок банка отримувача AT «Ідея Банк», отримувача [PERSON] , призначення платежу - видача кредиту згідно кредитного договору № Z65.00212.008716870 від 23.09.2021. З заперечень на відзив представника позивача вбачається, що рахунки типу 2203 - це синтетичні рахунки банку, що відкриваються для обліку наданих кредитів фізичним особам на поточні потреби, що відкривається на ім`я клієнта. Дані рахунки створені для внутрішнього обліку в банку та клієнт не має до нього доступу, адже в подальшому кошти перераховуються на його позичковий рахунок відкритий відповідно до кредитного договору, а тому клієнт не може покласти на нього свої кошти. Надалі грошові кошти у сумі 99900 грн. з рахунку № [NUMBER] були перераховані наступним чином: 40442 грн. відповідно до умов п.1.10.1 кредитного договору на рахунок [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ), призначення платежу - погашення кредиту №2001185603601 від 01.12.2018, виданого [PERSON] , що підтверджується меморіальним ордером №8631397 від 23.09.2021, належним чином засвідчена копія якого наявна у матеріалах справи; 46427,57 грн. відповідно до умов п.1.10.2 кредитного договору на рахунок [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ), призначення платежу - видача кредиту згідно кредитного договору №Z65.00212.008716870 від 23.09.2021, що підтверджується меморіальним ордером №8631398 від 23.09.2021, належним чином засвідчена копія якого наявна у матеріалах справи; 13030,43 грн. на транзитний рахунок № [NUMBER] ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» в AT «Ідея Банк», призначення платежу - страховий платіж, що підтверджується меморіальним ордером №8631393 від 23.09.2021, належним чином засвідчена копія якого наявна у матеріалах справи; надалі ця сума грошових коштів з транзитного рахунку № [NUMBER] була перерахована відповідно до умов п. 1.10.2 кредитного договору на рахунок [NUMBER] , призначення платежу - страховий платіж, що підтверджується меморіальним ордером №8631394 від 23.09.2021, належним чином засвідчена копія якого наявна у матеріалах справи. Відповідно до п.1.6 кредитного договору повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок [NUMBER] , відкритий у банку відповідно до порядку повернення кредиту, згідно додатку № 1 до договору. Таким чином, саме виписка по рахунку для повернення заборгованості № [NUMBER] є первинним документом, що підтверджує видачу [PERSON] кредиту, а також усі погашення по кредиту та їх зарахування. Щодо покликань відповідачки щодо неналежності меморіальних ордерів, суд зазначає наступне. Пунктом 26.3 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, що діяла на момент видачі кредиту позичальнику) передбачено, що договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. До позовної заяви, представником позивача долучено належним чином засвідчені копії меморіальних ордерів по видачі кредиту, а саме: №8631391 від 23.09.2021, №8631398 від 23.09.2021, № 8631397 від 23.09.2021, №8631393 від 23.09.2023, №8631394 від 23.09.2021. Згідно з Додатком 2 до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (у редакції постанови Правління Національного банку України від 06.11.2019 №127) (пункт 1.13 глави 1) «МЕМОРІАЛЬНИЙ ОРДЕР» та Додатком 9 до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (у редакції постанови Правління Національного банку України від 06.11.2019 №127) (пункт 2.1 глави 2) «УКАЗІВКИ щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, їх реєстрів та відомості» в графі ПІДПИСИ [42] ставляться підписи відповідального виконавця банку, який оформив меморіальний ордер, та працівника, на якого покладено функції контролера. У разі перерахування коштів на рахунки клієнтів-отримувачів (фізичних та юридичних осіб), які відкриті в інших банках, розрахунковий документ засвідчується підписами керівника (його заступника) і головного бухгалтера (його заступника) банку або підписами уповноважених осіб згідно з внутрішніми документами банку та відповідального виконавця банку. Відтак, меморіальний ордер оформлюється банком, та законом не вимагається підпис позичальника на ньому. У зв`язку з тим, що балансовий рахунок 2 класу [NUMBER] є синтетичним рахунком банку, що був відкритий на ім`я клієнта [PERSON] для видачі їй кредиту, у меморіальному ордері №86331391 від 23.09.2021 платником та отримувачем зазначена [PERSON] , в графі «код отримувача»зазначений ідентифікаційний код банку отримувача - AT «Ідея Банк» (19390819). З врахуванням наведеного, суд відхиляє доводи відповідачки щодо неналежності меморіальних ордерів, і вважає такі належними та допустимими доказами. Також відповідачкою не надано жодного альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором чи доказів відсутності такої, а тільки безпідставно ставиться під сумнів розрахунок заборгованості, наданий банком. Чинним законодавством не визначено обов`язкову форму розрахунку, і тому, позивачем надано до суду з позовною заявою розрахунок заборгованості, який позивач вважав надати за потрібне, і який зроблений відповідно до умов кредитного договору та з врахуванням усіх коштів, які надійшли на погашення заборгованості по цьому договору, зворотного відповідачкою не доведено. З урахуванням викладеного, суд вважає позов АТ «Ідея Банк» частково підставним та підлягає до задоволення в частині стягнення основного боргу, простроченого боргу, прострочених процентів та строкових процентів, та водночас не підлягає до задоволення частини вимог, що стосується стягнення нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредиту. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачки пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в розмірі 1926,97 грн.

Outcome: partial