Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

12 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа Ананьївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про виключення відомостей про батьківство з свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , складеного 03 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №113, оскільки відомості про батька дитини були внесені згідно зі ст.122 СК України, однак позивач не є біологічним батьком дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на те, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, під час якого його дружина народила сина, батьком якого у свідоцтві про народження було зазначено позивача. Проте з листопада 2011 року вони разом не проживали, позивачка мешкала у Подільському районі з іншим чоловіком, сама займалася вихованням та утриманням сина, і у січні 2020 року під час телефонної розмови повідомила, що позивач не є біологічним батьком дитини. Це і стало причиною звернення до суду з позовом. 29 жовтня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 27 квітня 2021 року підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду. 01 лютого 2023 року провадження у справі було зупинено у зв`язку із призначенням за клопотанням позивача судової молекулярно-генетичної експертизи для встановлення чи є позивач біологічним батьком дитини, зобов`язано позивача та відповідачку особисто разом з дитиною з`явитися до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з паспортами громадян України та свідоцтвом про народження дитини, для відбору біологічного матеріалу. 03 липня 2023 року провадження у справі поновлено через залишення ухвали суду про призначення експертизи без виконання у зв`язку з неможливістю її проведення, а саме через неявку відповідачки з дитиною для відбору біологічних зразків. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і додатково пояснив, з відповідачкою з кінця 2010 року вони разом не проживали. В кінці 2011 року до відповідачки приїхав її співмешканець [PERSON] і забрав . В засідання у справі про розірвання шлюбу вона не з`явилася.Позивач неодноразово повідомляв відповідачку про явку до експертної установи для проведення експертизи, однак вона з різних причин не приїжджала. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, причини своєї неявки не зазначала, із клопотаннями не зверталася, відзив на позов не надавала. У попередньому судовому засіданні відповідачка підтвердила, що позивач не є батьком її сина [PERSON] . Представник третьої особи також не з`явився в судове засідання, із клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до ч. 1\~ст.\~223\~ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що з 17 листопада 2006 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , актовий запис № 401. За час перебування у шлюбі у відповідачки народилася дитина [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 113, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області. 23 квітня 2013 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до положень ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому\~статтями 122\~та\~125\~цього Кодексу . За нормами ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою\~статті 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №3 від\~ 15 травня 2006 року\~«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК). Згідно зі ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Відповідно до\~вимог\~ст.76 \~ЦПК України \~ доказами\~є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких суд\~встановлює\~наявність\~або відсутність\~обставин\~(фактів),\~що\~обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення\~учасників\~справи,\~та\~інших\~обставин,\~які\~мають\~значення для\~вирішення\~справи. Ці\~дані\~встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими\~і\~електронними доказами; 2)\~висновками\~експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з\~нормами\~ч.1\~\~ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 9 Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням ЦПК згідно з яких жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, висновок\~судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За клопотанням позивача судом у справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, однак відповідачка ухилилася від її проведення, кожного разу вказуючи на якісь причини неявки, при цьому іншої зручної для неї дати проведення експертизи не пропонувала, у зв`язку з чим не забезпечила відбір біологічних зразків у дитини для встановлення наявності чи відсутності кровного споріднення. Згідно з вимогами ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Позивач стверджує, що він з відповідачкою з кінця 2010 року почали проживати окремо у різних будинках, а з листопада 2011 року відповідачка виїхала зі своїм співмешканцем у Подільський район Одеської області. У 2013 році [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу між ними. У судове засідання по даній справі відповідачка також не з`явилася. Вказані обставини знайшли своє підтвердження і в довідці Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області. Судом встановлено, що відомості про батька дитини у актовому записі про народження [PERSON] , складеному 03 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 113, записані відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України. Оцінивши надані докази в сукупності, а також те, що відповідачка ухилилася від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, у попередньому засідання повідомила, що позивач не є біологічним батьком [PERSON] , суд дійшов висновку, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи на підставі зібраних доказів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відомості про позивача, який не є батьком дитини, підлягають виключенню з актового запису про народження [PERSON] .

Outcome: approved