Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Чумаченка С.О. звернулася в Сокирянський районний суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказував, що [PERSON] та [PERSON] з 20.07.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя з`ясувалося, що вони мають різні погляди на життя, шлюб між ними носить формальний характер, а з 27.09.2022 року вони разом не проживають. Окрім цього, під час спільного життя ними був придбаний автомобіль марки «VOLKSWAGEN», модель «LT35», 2003 року випуску, номер кузова (рами, шасі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем, середньо ринкова вартість якого складає 8566,66 доларів США, що еквівалентно 312 831,49 грн. (1 долар США = 36,56 грн. за курсом НБУ станом на 07.07.2023). Враховуючи викладене просив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 156 415,7 грн.; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «VOLKSWAGEN», модель «LT35», 2003 року випуску, номер кузова (рами, шасі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою від 12.07.2023 року забезпечено позов в даній цивільній справі, шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «LТ 35», 2003 року випуску, номер кузова (рами, шасі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є [PERSON] , [INFO] . 09.08.2023 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач [PERSON] в частині розірвання шлюбу позовні вимоги визнав, проте заперечив проти задоволення позову в частині поділу спільного майна вказуючи, що у зв`язку з переїздом, разом з позивачкою за кордон, та відсутністю можливості користуватись автомобілем, ними спільно було прийнято рішення про його продаж. Позивачкою [PERSON] було надано йому усну згоду на відчуження транспортного засобу, а в разі необхідності вона обіцяла йому надати й письмову згоду, засвідчену нотаріально. Тому, 08.07.2023 року ним, за допомогою ТОВ «С.П.К.М.» (на підставі Договору комісії № 7268/23/1/006428 від 07 липня 2023 року) було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7268/23/1/006428, згідно якого він передав покупцю у власність спірний автомобіль. В зв`язку з тим, що автомобіль був старий (2003 року випуску) та вживаний (відсоток зносу 50%), ціна договору склала 5000 (п`ять тисяч) гривень. 15.08.2023 року представником позивача подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог в якому останні просив: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 125980 грн.; та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, адже подали письмові заяви провести розгляд справи без їх участі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 20.07.2015 року Виконавчим комітетом Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №02. Із змісту позовної заяви вбачається, що за час подружнього життя сторони не знайшли спільних інтересів, мають різні погляди на життя, шлюб між ними носить формальний характер, а з 27.09.2022 року вони разом не проживають. У відзиві від 09.08.2023 року відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За таких обставин, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу слід задовольнити. Судом також встановлено, що під час шлюбу сторонами був придбаний автомобіль марки «VOLKSWAGEN», модель «LT35», 2003 року випуску, номер кузова (рами, шасі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем. Згідно договору купівлі-продажу №7268/23/1/006428 від 08.07.2023 року, укладеного відповідачем [PERSON] , наступного дня після надіслання позивачем позовної заяви до суду, ним, за допомогою ТОВ «С.П.К.М.» було продано транспортний засіб «VOLKSWAGEN», модель «LT35», 2003 року випуску, номер кузова (рами, шасі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] за ціною 5000 грн. При цьому, відповідач у відзиві зазначив, що діяв на підставі усної згоди дружини [PERSON] . Разом з цим з матеріалів справи судом не було встановлено, що позивач був обізнаний про укладення вказаного правочину та відповідно згода [PERSON] на відчуження спірного автомобіля не надавалася. Такі висновки суду підтверджуються також доводами позовної заяви в частині того, що сторони спільно не проживають з 27.09.2022 року, що визнано відповідачем. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.60 ч.1,3 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 65 СК України\~для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта\~статті 65 СК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року у справі № 483/812/19 ( провадження № 61-20774св19 ). Так, згідно висновку експерта №161-23 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу від 14.08.2023 року ринкова вартість транспортного засобу «VOLKSWAGEN», модель «LT35», 2003 року випуску, номер кузова (рами, шасі) [NUMBER] , на 31.07.2023 року складала 251960 грн. При цьому, відповідачем не було надано доказів на підтвердження дійсної вартості спірного транспортного засобу та не спростовано належними доказами визначений висновком експерта розмір його вартості та правом ініціювання перед судом призначення відповідної експертизи для з`ясування таких обставин відповідач не скористався. А договірна ціна, зазначена у договорі купівлі-продажу №7268/23/1/006428, не відображає дійсної ринкової вартості спірного транспортного засобу. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині компенсації половини вартості спірного майна підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved