Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 23 березня 2023 року до суду надійшла позовна заява (а.с. 1-2) [PERSON] , вимоги в якій за заявами її представника - адвоката Князюка Д.К. від 26 травня 2023 року і від 27 вересня 2023 року фактично зменшені, за змістом якої [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) площею 2,43 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серії [NUMBER], спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована і проживала з ним за однією адресою. Позивач [PERSON] вступила в спадкові права після смерті [INFO] [PERSON] , отримавши 25 січня 2023 року свідоцтво про право на спадщину за законом, однак оформити спадщину на земельну частку (пай), що належала померлому [PERSON] , спадщину після якого прийняла його дружина [PERSON] , в нотаріальному порядку виявилось неможливим, адже відсутнє свідоцтво про реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] , тому позивачу нотаріусом рекомендовано звернутись до суду. За цих обставин, з урахуванням заяв представника позивача, позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право на спадкове майно, що належало померлому [PERSON] - на земельну частку (пай) площею 2,43 в умовних кадастрових гектарах. ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 2. 27 вересня 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Князюк Д.К. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. 3. 27 вересня 2023 року представник відповідача - Летичівської селищної ради Коберник О.В. подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають, проти позову не заперечують. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 4. 04 лютого 1938 року [PERSON] (так зазначено у документі) і [PERSON] (так зазначено у документі) уклали шлюб, після укладання шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 90, 92). 5. [INFO] народився [PERSON] (так в документі), його батьками є [PERSON] (так зазначено у документі) і [PERSON] (так зазначено у документі), що підтверджується записом акта про народження №12 від 08 вересня 1940 року (а.с. 51-52, 65-67). 6. [INFO] в с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області народилася [PERSON] , її батьками є [PERSON] , [PERSON] . 16 листопада 1993 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 05 липня 2008 року [PERSON] помер [INFO] у віці 36 років в с. Голенищево Летичівського району Хмельницької області). 23 листопада 2010 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Ці відомості підтверджуються копіями: свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 23 листопада 1976 року, свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 23 листопада 2010 року, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00037908012 від 21 грудня 2022 року, паспорта громадянина України серія [NUMBER] від 28 грудня 2010 року (а.с. 3-4, 8-10, 68, 70, 71, 72, 73-74). 7. [INFO] у віці 53 років в с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області помер [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого повторно 03 березня 2023 року, Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00038247650 від 25 січня 2023 року (а.с. 17, 69). 8. [INFO] у віці 84 років в с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області помер [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області, що підтверджується копією запису акта про смерть №4 від 17 січня 1996 року, копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 17 січня 1996 року, копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого повторно 11 травня 2023 року (а.с. 46-47, 50, 91-зворот). 9. [INFO] у віці 85 років в с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області померла [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Майдан-Голенищівський Летичівського району Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого повторно 21 грудня 2022 року (а.с. 5, 62). 10. 23 листопада 2022 року Летичівською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області видана довідка про те, що за станом на 14 січня 1996 року померлий [INFO] [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . На день смерті померлого за цією адресою разом з ним була зареєстрована його дружина [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, речі померлого знаходились в її користуванні та володінні (а.с. 6). 11. 28 листопада 2022 року Летичівською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області видана довідка про те, що за станом на 16 вересня 2001 року померла [INFO] [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день своєї смерті померла за цією адресою була зареєстрована одна. В спадщину після її смерті вступила [PERSON] , речі померлої знаходяться в її користуванні та володінні (а.с. 63). 12. 28 листопада 2022 року Летичівською селищною радою Хмельницької області надано витяг з погосподарських книг Голенищівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області за період з 1953 по 2005 роки за змістом якого: голова сім`ї - [PERSON] (вказано прізвище також як [PERSON] , зазначено дві дати народження - [INFO] , [INFO] , помер [INFO] ), дружина - [PERSON] (вказано прізвище також як [PERSON] , зазначено дві дати народження - квітень 1916 року народження, [INFO] , померла [INFO] ), син - [PERSON] , вересень 1940 року народження (вибув - у період 1961-1963 роки), дочка - [PERSON] , [INFO] (вказано прізвище також як [PERSON] , після 1971 року відсутні відомості про проживання за даною адресою), дочка - [PERSON] , [INFO] (вказано прізвище також як [PERSON] , у 1969 році - вибула) (а.с. 15-16). 13. 01 грудня 2022 року Хмельницький обласний державний нотаріальний архів видав архівну довідку, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] , в 2001-2004 роках не заводилась (а.с. 64). 14. 16 грудня 2022 року Сектор №2 Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомив, що [PERSON] у списку - членів громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства Селянської спілки «Прогрес» с. Голенищево, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №09, виданого 05 вересня 1995 року. На підставі розпорядження Летичівської райдержадміністрації №89 від 01 квітня 1997 року на ім`я [PERSON] був виготовлений Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Летичівською районною державною адміністрацією Хмельницької області 10 квітня 1997 року за №1281. Сертифікат не отриманий власником у зв`язку зі смертю та знаходиться на зберіганні у Відділі. Державний акт на право власності на землю, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Голенищівської сільської ради взамін сертифікату на ім`я [PERSON] не видавався. Відповідно до державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №09, який видано 05 вересня 1995 року Селянській спілці «Прогрес» с. Голенищево Голенищівською сільською радою народних депутатів Летичівського району Хмельницької області, [PERSON] , с. Прилужне, у списку за №810. Згідно копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Селянської спілки «Прогрес», місцезнаходження якого - с. Голенищево Летичівського району Хмельницької області, розміром 2,43 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 13, 14 101-104). 15. 10 січня 2023 року Державний архів Хмельницької області повідомив, що в книгах реєстрації актових записів про шлюб по с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області за 1945 рік запис про одруження [PERSON] та [PERSON] не значиться (а.с. 7). 16. 25 січня 2023 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу видано Свідоцтво про право на спадщину за законом згідно якого на підставі ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року та п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її внучка [PERSON] , [INFO] , батько якої [PERSON] , помер [INFO] . Спадщина складається з права на земельну частку (пай), яке перебуває у колективній власності селянської спілки «Прогрес», місцезнаходження якої за адресою: Хмельницька область, Хмельницький (колишній Летичівський) район, с. Голенищево, розміром 2,43 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0250920, виданого 08 квітня 1997 року Летичівською районною державною адміністрацією Хмельницької області, згідно рішення Летичівської районної державної адміністрації від 01 квітня 1997 року №89 та зареєстрованого 10 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №892 (а.с. 11, 83, 85). 17. 25 січня 2023 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу повідомлено [PERSON] , що вона не може надати документи, що підтверджують факт шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] , можливості встановити, що вони перебували у шлюбних відносинах не має, у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу, що підтверджує право на земельну частку (пай). Для оформлення спадкових прав на спадкове майно рекомендовано звернутись до суду (а.с. 18, 87). 18. 10 травня 2023 року Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом видана архівна довідка згідно якої після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №244 від 12 серпня 1997 року, спадкоємцям - дружині [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом: 12 серпня 1997 року за р. №2129 на компенсаційні виплати в сумі 660 німецьких марок за рахунок коштів ФРН, як особі, яка була насильно вивезена на примусові роботи до Німеччини. Подружні відносини - підтверджені (а.с. 53, 93-зворот, 94). 19. Свідки [PERSON] , [PERSON] суду показали, що [PERSON] і [PERSON] є їх рідними дідусем та бабусею, проживали в с. Прилужне Летичівського району Хмельницької області як одна сім`я, вели спільне господарство, у них було троє дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Догляд за дідусем і бабусею до їх смерті здійснювала їх рідна сестра - позивач [PERSON] , вони щодо оформлення спадщини до нотаріуса не зверталися і не претендують на вказане майно, спору про майно між ними, як сестрами, немає. Свідок [PERSON] надала суду фактично аналогічні показання, що й свідки [PERSON] і [PERSON]. ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 20. Як зазначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 21. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай) (абз. 1). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (абз. 2). 22. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року роз`яснено, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 23). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України) (абз. 1 п. 24). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі, й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (абз. 2 п. 24). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність (абз. 3 п. 24). 23. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗК України 1990 року (був чинним на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю) (тут і далі в редакції від 22 червня 1993 року) земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗК України 1990 року землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим. В силу ст. 5 ЗК України 1990 року суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (ч. 2). Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу (ч. 9). Законодавець у ст. 22 ЗК України 1990 року визначив, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч. 1). Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ч. 2). Як зазначено у ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1). Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2). Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (ч. 3). 24. У Законі України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування (ч. 1 ст. 1). Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (ч. 1 ст. 5). 25. Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (п. 1). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (п. 2). 26. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності зокрема таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі №573/813/19-ц, від 13 травня 2020 року у справі №627/66/17, від 20 травня 2020 року у справі №384/642/17, від 02 вересня 2020 року у справі №530/311/19, від 22 жовтня 2020 року у справі №149/2978/18, від 16 грудня 2020 року у справі №637/672/19-ц, від 23 грудня 2020 року у справі №609/1117/18, від 16 червня 2021 року у справі №137/1642/19. 27. Отже, паюванням земель є визначення розміру земельної частки (паю) виключно у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). 28. Право на земельну частку (пай) виникає з моменту видачі акта на право колективної власності на землю у членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, зазначених у списку, що додається до державного акта (постанова Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №192/1822/21). Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Водночас, на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) не має свого матеріального втілення. Пай є лише правом одержати у власність земельну ділянку зі складу певного масиву землі. Земельна частка (пай) має особливий юридичний статус. Головною особливістю земельної частки є те, що вона не є земельною ділянкою, зокрема не визначена в натурі (її межі невідомі до моменту виготовлення і затвердження технічної документації) і не має унікального кадастрового номера. Це лише документально оформлене право людини на майбутнє отримання у власність земельної ділянки із земель, зокрема колишніх КСП (постанова Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №127/6627/22). 29. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». У абз. 1-4 ст. 1 означеного Закону вказано, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ч. 1). Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (ч. 2). Згідно з ч. 1 ст. 3 даного Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. У ст. 13 Закону визначено, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю) (ч. 1). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості) (ч. 2). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю (ч. 3). У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки (ч. 4). 30. Законом України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постановами Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 та від 04 лютого 2004 року № 122, спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства и продовольства України та Академії аграрних наук від 04 жовтня 1996 року № 47/172/48, Рекомендаціями по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затвердженими 15 травня 1992 року Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України встановлено, що з числа земель, які підлягають роздержавленню та приватизації створюється резервний фонд. Резервний фонд використовується у тому числі, для надання земельних ділянок особам, які незаконно були позбавлені права на земельну ділянку, до яких відносяться також громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. 31. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч. 1). Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3). Згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (п. 4). Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (п. 5). 32. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року (абз. 2 п. 1). У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР (ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (абз. 3 п. 1). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (абз. 2 п. 23). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абз. 3 п. 23). 33. Враховуючи те, що [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування мають застосовуватись правила ЦК УРСР, які діяли на час їх смерті. 34. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. За змістом ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. За змістом ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Законодавець у ЦК УРСР передбачив, що для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч. 1). Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2). За змістом ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1). Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу) (ч. 2). Як зазначено у ч. 1 ст. 554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. 35. У п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном (абз. 1). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (абз. 2). V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 36. [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , перебували у шлюбі, а позивач [PERSON] є їх онукою. [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , в тому числі, й право на земельну частку (пай) згідно сертифікату [NUMBER], однак не оформила своїх спадкових прав на це майно, а позивач [PERSON] вже після смерті [PERSON] прийняла спадщину, що підтверджується довідкою селищної ради від 23 листопада 2022 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25 січня 2023 року. Враховуючи те, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай) згідно сертифікату [NUMBER], який хоча й оформлений як документ після його смерті та відповідно ним не отриманий, однак він був включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю від 05 вересня 1995 року, тому позивач [PERSON] має право на спадкування за законом в порядку ЦК УРСР, як онука. 37. Хоча нотаріус фактично відмовила [PERSON] в оформленні спадщини в порядку спадкування у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа - сертифіката [NUMBER], водночас за встановлених судом обставин відсутність оригінала сертифіката на земельну частку (пай) не може бути підставою для не реалізації спадкоємцем своїх прав щодо спадкового майна. VІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 38. У ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. 39. Суд враховує, що Летичівська селищна рада позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення. Отже, відповідач позовні вимоги фактично визнає, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Летичівська селищна рада жодним чином не оспорює фактичні обставини у даній справі, не ставить під сумнів право позивача спадкувати після спадкодавця право на земельну частку (пай). 40. У зв`язку з тим, що відповідач в підготовчому провадженні позовні вимоги визнав повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог у повному обсязі. 41. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довела правомірність своїх вимог. VІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 42. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У заяві представник позивача вказав, що позивач судові витрати залишає за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved