Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис про народження дітей та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В свідоцтвах про народження дітей запис про батька, був здійснений зі слів матері [PERSON] на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України. В лютому 2023 року [PERSON] надала згоду і за їх спільною заявою його було визнано батьком [PERSON] , [INFO] , їх старшого сина та внесено зміни до актового запису про народження сина, видано нове Свідоцтво про народження з відповідними змінами. Щодо двох інших дітей [PERSON] згоди на визнання батьківства не дає. З 29.03.2022 він з дітьми фактично проживає та зареєстрований як внутрішньо переміщені особи в [ADDRESS] . Діти повністю перебувають на його утриманні. Мати не цікавиться життям та вихованням дітей, жодного разу не відвідувала їх з березня минулого року, жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. На даний час виникають юридичні питання щодо його батьківства відносно [PERSON] та [PERSON] , він та його діти мають невизначений статус один до одного, хоча фактично він визнає їх своїми дітьми, утримує їх та виховує. Тому вважає за необхідне звернутися до суду з даним позов. Офіційне визнання батьківства в першу чергу відповідає інтересам самих дітей. Зважаючи на те, шо діти проживають з ним та перебувають на повному його утриманні, угоди щодо утримання дітей з [PERSON] не досягнуто, вважає за необхідне також заявити вимогу щодо стягнення аліментів на дітей від дня визнання його батьківства. Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 22.03.2023 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Під час підготовчого провадження ухвалою суду від 17.04.2023 призначеносудову молекулярно -генетичну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 23.08.2023 року провадженні у справі поновлено та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила обставини, викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з`явилась, в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи з її обов`язковою участю відповідач не надала, відзиву на позов не подавала. Третя особа в судове засідання явку представника не забезпечила, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши та давши оцінку доказам по справі, прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с. 7). [PERSON] народилась [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст.135 СК України (а.с. 8). З акту обстеження від 23.02.2023р. та довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.03.2022р, встановлено, що в присутності [PERSON] провели обстеження факту проживання та матеріально побутових умов проживання сім`ї, яка проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно даних погосподарського обліку за адресою [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON] . Разом з ним за вищевказаною адресою фактично з 29.03.2022 року проживають та зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З моменту прибуття в с. Піски діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають на утриманні [PERSON] . Мати [PERSON] за весь час проживання дітей в с. Піски не приїзджала, не відвідувала, не цікавилася їх життям. Діти забезпечені усім необхідним: продуктами харчування, одягом, взуттям, шкільним приладдям (а.с. 9-12). Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. У відповідності до ст.128 ч.1 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ст.128 ч.3 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Статтею 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3встановлено, що Особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив судам, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128 цього Кодексу, на підставі будь-яких фактичних доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно пункту 9 Постанови рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Згідно із п.3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%. Відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №103-103-2023 від 15.08.2023 року, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] складає величину не менш ніж 99,9%, за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини - біологічне батьківство вважається доведеним (а.с. 60-63). Тобто біологічне батьківство позивача [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] доведено лабораторно та жодними доказами не спростовано. Отже, суд вважає повністю доведеним той факт, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] та [PERSON] , тому позовні вимоги позивача про визнання батьківства є такими, що підлягають до задоволення. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та на спростування висновку медичної експертизи генетичної ідентифікації на батьківство суду не надано. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до п.3 ч.2 ст.125 СК України однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду. Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін. За положеннями ст.134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. У зв`язку із визнанням судом факту батьківства [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , позовні вимоги про внесення відповідних змін в актові записи про народження дітей також підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоратив-них прав; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитини, визначається судом. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Враховуючи, що позивач проживає з дітьми, які перебувають на його утриманні, а відповідач працездатна, з неї на користь позивача мають стягуватися аліменти на утримання дітей. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно, починаючи стягнення з дня визнання [PERSON] батьком дітей і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив стягнути судові витрати з відповідача, які складаються з судового збору, витрати на проведення генетично-молекулярної експертизи, орієнтовно 10 000,00 грн та витрат на правову допомогу орієнтовно 5 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сплачений за позовну вимогу про визнання батьківства, а судовий збір за вимогу про стягнення аліментів відповідно до ч. 6 цієї статті слід компенсувати за рахунок держави. З відповідача на користь позивача слід стягнути і понесені витрати за проведену експертизу. Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. З наведених вище норм вбачається, що заява про стягнення понесених судових витрат у будь-якому випадку повинна бути подана до закінчення розгляду справи по суті. Враховуючи положення ч. 1 ст. 246 ЦПК України для відшкодування судових витрат після закінчення розгляду справи необхідна не лише наявність відповідної заяви, а і зазначення стороною до закінчення судових дебатів про наявність поважних причин, які перешкоджають подати докази понесення таких витрат до закінчення розгляду справи. Справа перебувала у провадженні суду з 01 березня 2023 року та її розгляд закінчено 05 жовтня 2023 року ухваленням рішення. У позовній заяві, яка подана позивачем, було заявлено про наявність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Натомість до позовної заяви не було додано доказів на підтвердження понесених витрат. Такі докази під час судового розгляду також не надавались. Під час розгляду справи представником позивача не було надано доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу. Під час судових дебатів представник позивача зазначила про намір подати після ухвалення рішення докази, що підтверджують такі витрати, проте не вказала поважності причин, які перешкоджали подати ці докази до закінчення розгляду справи по суті. Тому підстави для призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати - відшкодування витрат на правничу допомогу - відсутні.

Outcome: approved