Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що 09.05.2023 року [PERSON] виражалася до нього нецензурною лайкою, ображала його людську гідність, пошкодила його майно, облила двері квартири та килимок під дверима невідомою речовиною. Постановою Галицького районного суду міста Львова від 07.06.2023 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 гривень в дохід держави. [PERSON] зазначає, що такі протиправні дії відповідачки завдали йому моральної шкоди, а саме призвели до погіршення стану його здоров`я, у нього піднявся тиск, боліла голова, відчувався душевний неспокій і переживання. Крім того, позивач вказує, що йому завдано також матеріальної шкоди, оскільки ним було докладено зусиль для прибирання нечистот, розлитих відповідачкою, миття дверей, за які сплачено 200 гривень, а також за зіпсований коврик, який коштував 200 гривень, який позивач викинув. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити і стягнути завдану моральну та матеріальну шкоду. Ухвалою суду від 25.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.1\~ст.223 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. Водночас, суд врахував, що відповідно до ч.2\~ст.223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:\~\~1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;\~\~2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Суду також не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість відповідача та представників третіх осіб прибути у судове засідання, прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, а також неможливість забезпечить участь у судовому засіданні уповноваженого представника. З врахуванням тривалості провадження у справі, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень\~ст. 16 ЦК України\~особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Галицького районного суду міста Львова від 07.06.2023 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 гривень в дохід держави. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, 09.05.2023 року [PERSON] виражалася нецензурною лайкою в сторону потерпілого [PERSON] , ображала його людську гідність, пошкодила його майно, облила двері квартири та килимок під дверима невідомою речовиною, чим порушила громадський порядок та спокій громадян, тобто, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. [PERSON] зазначає, що [PERSON] проживає у квартирі нижче поверхом ( [ADDRESS] ). Остання систематично ображає його і принижує національну гідність, не дозволяє вивішувати прапор України, зриває його, а також вчиняє інші хуліганські дії. Зокрема, 09 травня 2023 року в другій половині дня до нього зайшов знайомий [PERSON] , з яким вони спілкувались в квартирі і через деякий час почули шум на сходовій клітці бідя вхідних дверей. Коли вони підійшли до дверей, щоб подивитися в дверне вічко, то воно було заклеєне лейкопластиром. Тоді вони відкрили двері і побачили на сходовій клітці [PERSON] , яка стояла зі старою ржавою мискою, в якій знаходилась світла невідома речовина, яку вона розливала по дверях, по килимку і по сходовій клітці. Побачивши їх, [PERSON] почала викрикати нецензурні та образливі слова щодо [PERSON] ; потім почала тікати по сходах і продовжувала розливати цю речовину. [PERSON] пояснив, що такі дії з боку [PERSON] вчинялись не вперше, вона постійно порушує його спокій, ображаючи нецензурною лайкою, принижує його, як українця, обзиваючи непристойними словами, що чують інші сусіди. У своїй позовній заяві позивач вказує, що такі протиправні дії відповідачки завдали йому моральної шкоди, а саме призвели до погіршення стану його здоров`я, у нього піднявся тиск, боліла голова, відчувався душевний неспокій і переживання. Крім того, позивач вказує, що йому завдано також матеріальної шкоди, оскільки ним було докладено зусиль для прибирання нечистот, розлитих відповідачкою, миття дверей, за які сплачено 200 гривень, а також за зіпсований коврик, який коштував 200 гривень, який позивач викинув. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5\~постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Оцінюючи можливість реалізації позивачем свого права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил\~ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:\~письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;\~показаннями свідків. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як було встановлено судом, постановою Галицького районного суду міста Львова від 07.06.2023 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 гривень, в дохід держави. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, 09.05.2023 року [PERSON] виражалася нецензурною лайкою в сторону потерпілого [PERSON] , ображала його людську гідність, пошкодила його майно, облила двері квартири та килимок під дверима невідомою речовиною, чим порушила громадський порядок та спокій громадян, тобто, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного суду України від 19.12.2019 року у справі № 520/11429/17 заначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17). Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Таким чином, судом у справі 461/4293/23 від 07.06.2023 року встановлено протиправними дії відповідача, яку визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП. Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнав [PERSON] , суд враховує, що внаслідок незаконних дій відповідача позивач зазнав душевних страждань. Встановлено, що позивач є особою похилого віку, внаслідок протиправних дій відовідача у позивача погіршився стан здоров`я, піднявся тиск, боліла голова, відчувався душевний неспокій і переживання. Крім цього, позивач протягом певного періоду часу був змушений ходити через забруднені сходи, які залиті рідиною, ніхто з друзів не міг до нього прийти, а тому протиправними діями відповідача було порушено звичайний ритм життя позивача, його соціальні зв`язки зазнали негативних змін, що призвело до пригнічення психологічного стану та додаткових витрат. Крім цього, ст.201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь та гідність. Надавши належну оцінку обставинам справи, суд вважає, що відповідач, висловлюючись нецензурною лайкою на адресу позивача, порушила право останнього на повагу до його гідності та честі, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд встановив, що душевні страждання позивача знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача. Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до положення п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та об`єм заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь їх доведеності і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди і такий розмір буде відповідати вимогам розумності та справедливості та є адекватним нанесеній моральній шкоді. Крім цього, відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з\~цим,\~позивачем не\~долучено жодних\~доказів,\~які б\~підтверджували заподіяння\~йому матеріальної\~шкоди.\~Так,\~позивачем не\~надано жодних\~належних,\~допустимих та достатніх доказів, які підтверджували б його право власності на зіпсовані речі, їхню вартість тощо. Позивач не надав суду жодного доказу заподіяння йому матеріальної шкоди, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. Таким чином, суд приходить до переконання про часткове задоволення позову.

Outcome: approved