Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

9 травня 2023 року представник позивача адвокат Мажуга О.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 32 000 доларів США, які виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 05.05.2023, 1 долар США = 36,5686 грн, є еквівалентом 1170195,20 грн; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір. В обґрунтування позову зазначено, що 5 серпня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів. Відповідно до укладеного Договору [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 32 000 доларів США, які виходячи з офіційного курсу НБУ на дату укладання Договору позики становили 1 долар США - 25,50 грн, є еквівалентом 816 000 грн готівкою, а [PERSON] зобов`язався повернути таку саму суму у валюті позики готівкою до 5 серпня 2020 року, про що написав розписку. [PERSON] діяв в інтересах сім`ї та про отримання позики було відомо дружині відповідача [PERSON] , яка в свою чергу, будучи усвідомленою про наявність простроченого боргу у її чоловіка, надала письмове зобов`язання повернути частину боргу до вересня 2021 року за рахунок грошових коштів, отриманих від продажу земельної ділянки, або передати в заставу (іпотеку) житловий будинок за [ADDRESS] . Натомість, [PERSON] свої зобов`язання у строки, передбачені договором, не виконав, грошові кошти не повернув, на вимогу повернути борг не реагує, почав переховуватися та уникати спілкування з [PERSON] , чим завдає останньому велику матеріальну шкоду. Оскільки відповідачі систематично ухиляються від належного виконання взятих на себе зобов`язань, позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою. Ухвалою суду від 11 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 7 липня 2023 року представником відповідачки [PERSON] адвокатом Чіковою Т.А. до суду подано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору позики недійсним, в якій ставилося питання про поновлення пропущеного строку подання зустічого позову. Ухвалою суду від 10 липня 2023 року було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідачки [PERSON] адвоката Чікової Т.А. про поновлення процесуального строку для подання зустрічного позову та повернуто зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Ухвалою суду від 10 липня 2023 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Мажуга О.В. у судовому засіданні 21 вересня 2023 року позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Чікова Т.А. у судовому засіданні 21 вересня 2023 року позов не визнала в частині вимог до [PERSON] . У судове засідання 27 вересня 2023 року представники сторін не з`явилися, надавши суду заяви про проведення засідання у їх відсутності. Відповідач [PERSON] надіслав суду заяву, в якій зазначає свою незгоду із позовом. Зазначив, що взяв у борг 8 000 доларів США, з яких 3 000 доларів США повернув, розписку та договір позики грошових коштів написав під примусом позивача та його брата. [PERSON] його колишня дружина, з якою він припинив шлюбні відносини з 2017 року, про те, що він брав гроші у борг знала. При укладенні договору позики дружина присутня не була. До того ж, зазначає, що на час коли брав гроші в борг він був наркозалежним і не розумів в достатній мірі своїх дій. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши сукупність наявних у справі доказів, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 5 серпня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів. (а.с. 10) Відповідно до укладеного договору [PERSON] (позикодавець) передав у власність [PERSON] (позичальник) строком до п?ятого серпня дві тисячі двадцятого року, а Позичальник прийняв від нього у власність строком до п?ятого серпня дві тисячі двадцятого року грошові кошти в розмірі 32 000 доларів США, які, виходячи з встановленого курсу 1 долар = 25,50 гривень, є еквівалентом 816 000 грн, без нарахування відсотків на цю суму, Позичальник зобов?язується повернути Позикодавцеві вищезазначені грошові кошти до п?ятого серпня дві тисячі двадцятого року. Договір не містить даних щодо призначення грошових коштів, отриманих у позику [PERSON] . Договір підписаний [PERSON] та [PERSON] . У розписці (а.с.11) від 5 серпня 2029 року [PERSON] зазначає, що отримав від [PERSON] відповідно до договору позики грошові кошти в розмірі 32 000 доларів США. При цьому, у розписці також не зазначено, на які цілі була отримана позика. В матеріалах справи міститься копія розписки від 5 травня 2021 року, з якої вбачається, що [PERSON] , знаючи про борг [PERSON] , зобов`язується повернути частину грошей до вересня 2021 року. Суму не вказує через те, що не знає ціну землі (паю). У разі не продажу або інших форс-мажорних обставин оформить заставу на будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . Знаходить в здоровому глузді та при пам`яті. (а.с.12) Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зміст власноручно написаної [PERSON] розписки про отримання грошових коштів в борг свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність зобов`язання їх повернення. Доводи [PERSON] у поданій до суду заяві щодо отримання у борг 8 000 доларів США спростовуються наведеними вище доказами. Щодо повернення позивачу під розписку частини боргу в розмірі 3 000 доларів США, відповідач належними доказами не підтвердив. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначаться в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день звернення до суду з позовом. Частина друга статті 533 ЦК України встановлює, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ураховуючи відсутність доказів щодо належного виконання відповідачем [PERSON] взятого на себе обов`язку з повернення суми позики, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення суми позики зі [PERSON] . Щодо вимог про солідарне стягнення заборгованості з відповідачки [PERSON] , суд враховує наступне. Тлумачення частини четвертої статті 65 Сімейного кодексу України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов?язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім?ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім?ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя, як зобов?язану особу (боржника). Таким чином, на рівні закону закріплено об?єктивний підхід, оскільки він не пов?язує виникнення обов?язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов?язаною особою, якщо об?єктивно цей договір було укладено в інтересах сім?ї та одержане майно було використано в інтересах сім?ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім?ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім?ї, а на інші потреби, не створює обов?язків для іншого з подружжя. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19.06.2013 року у справі №6-55цс13. Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов?язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях В ході судового розгляду даної справи судом не встановлено, що договір позики від 5 серпня 2019 року було укладено [PERSON] в інтересах сім?ї, а також судом не встановлено, що кошти в розмірі 32 000 доларів США, одержані [PERSON] за договором позики, використані в інтересах сім?ї. Розписка відповідачки про її обізнаність про борг відповідача написана 5 травня 2021 року, тобто майже через два роки після укладення договору позики позивача з відповідачем. З цієї розписки не вбачається, що відповідачка була обізнана про борг на дату укладення договору і що гроші, одержані відповідачем за договором, використане в інтересах сім?ї. Виходячи із приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, лише факт перебування [PERSON] на час отримання позики у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , не може бути доказом тих обставин, що договір позики укладено [PERSON] в інтересах сім?ї та що грошові кошти, одержані за цим договором, використані в інтересах сім?ї. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд не знаходить підстав для задоволення позову про солідарне стягнення боргу за договором позики із [PERSON] . Відповідно до п.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 13 420 грн, котрий підлягає стягненню з відповідача [PERSON] .

Outcome: partial