Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовної заявою про поновлення строку для подання позовної заяви; визнання дій державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Житньої Валерії Андріївни незаконними; визнання недійсним акта про реалізацію предмета іпотеки від 22.05.2019 року у виконавчому провадженні № 48533890 з реалізації квартири [ADDRESS] , складеного державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Житньою Валерією Андріївною; визнання недійсними прилюдних торгів, проведених ДП «СЕТАМ», з продажу квартири [ADDRESS] ; скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; витребування квартири [ADDRESS] , із чужого володіння [PERSON] та повернути її [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що 30.03.2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та позивачем було укладено кредитний договір № KGMDGA01580444. В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитом, 30.03.2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки, за реєстровим номером 727. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.01.2013 стягнуто з позивача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 221550 грн. 03 коп. та судові витрати. Зазначає, що постановою державного виконавця від 22.02.2017 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відрахування проводяться з доходів отримуваних від Головного управлінні ПФУ в Кіровоградській області. Постановою від 13.11.2018 державним виконавцем накладений арешт та заборонено відчужувати все нерухоме майно що йому належить. Про проведення опису майна у встановленому законодавством порядку попереджений не був, тому і не приймав в ньому участь. 13.11.2018 року державним виконавцем Житньою В.А. було надіслано лист суб`єктам оціночної діяльності та постановою державного виконавця Фортечного ВДВС міста Кропивницький ГТЮ у Кіровоградській області Житньою В.А. від 22.11.2018 призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання [PERSON] для проведення оцінки арештованого майна та визначення ринкової вартості квартири за адресою: [ADDRESS] , що йому належить. Вказує., що про оцінку арештованого майна позивача не повідомляли. Майно ніхто не оглядав, у квартиру не заходив. Звіт про проведену оцінку арештованого майна, позивачу для ознайомлення не надавався та його наявність у встановленні строки (згідно ч. 5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження») повідомлено не було. Наголошує, що невідповідність звіту про оцінку майна підтверджується рецензією від 16.11.2020 року. Вказує, що 06.05.2019 о 08.00 дізнався про проведення електронних торгів на сайті ДП «Сетам» з продажу квартири. Того ж дня подав заяву про зупинити проведення електронних торгів, у зв`язку із зверненням до суду зі скаргою та з сайту ДП «Сетам» дізнався про те, що торги відбулися 06.05.2019 та визнано переможцем торгів учасника 3, який запропонував найвищу цінову пропозицію. Крім того, з його пенсії проводились відрахування та в його власності є автомобілі, які можливо було реалізувати. Вважає, що державним виконавцем порушено положення статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна, а відтак електронні торги з продажу квартири є недійсними. Крім того, підставою незаконності проведення електронних торгів та продаж житла позивача є те, що на момент проведення процедури відчуження майна в Україні діяв Закон України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Тому змушений звернутися за захистом свого порушеного права. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.04.2021 року позовну заяву залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, які позивач усунув. Згідно ухвали і Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, призначено підготовче засідання. 10.08.2021 року від представника відповідача Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на електронну адресу суду та 12.08.2021 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та проводити розгляд справи у відсутності представника. Представником відповідача державного підприємства «Сетам» до суду направлено поштою та 08.11.2021 року отримано відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та розгляд справи проводити без участі представника, застосувати строки позовної давності. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 11.07.2022 року представник Фортечного відділу державної виконавчої служби через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, розгляд справи проводити у відсутності представника. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 12.07.2022 року витребувано від Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №48533890 з виконання виконавчого листа 2-3436/11, виданого 22.05.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда.. 17.11.2022 року на виконання вимог ухвали Кіровського районного суду м. Кіроовграда надано копію матеріалів виконавчого провадження. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити, в подальшому відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представники відповідачів Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державного підприємства «Сетам», АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явились, повідомлялись. Державний виконавець Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Житня В. А. в судове засідання не з`явилась, повідомлялась. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 30.03.2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KGMDGA01580444, було надано кредит у розмірі 24 000,00 доларів США В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитом, 30.03.2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки, де іпотекодержателем виступав ЗАТ КБ «Приватбанк», а іпотекодавцем [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л.. за реєстровим номером 727. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.01.2012 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 221550 грн. 03 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у сумі 1708 грн. 50 коп. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суд. Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження, постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Зубік В.В. від 20.08.2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3436/11, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 22 травня 2012 року про стягнення боргу в розмірі 223 378,53 грн. з [PERSON] , [INFO] на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Вжитими державним виконавцем заходами примусового виконання, встановлено, що за боржником зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме квартира за адресою [ADDRESS] , що передано на забезпечення виконання зобов`язань ( предмет іпотеки). Іншого майна, на яке можливо звернути стягнення у боржника не виявлено. 08.09.2015 року на підставі ст.52 Закону винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено сторонам та банківським установам разом з платіжними вимогами про списання коштів, які в подальшому були повернуті на адресу відділу без виконання. Відповідно до постанови державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Зубік В.В. від 16 .11. 2015 року у виконавчому провадженні накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] . Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2015 внесено запис про обтяження нерухомого майна боржника. У витязі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19.11.2015 року, параметрами запиту по боржнику виявлено чотири записи про обтяження рухомого майна боржника. Відповіддю ДПС України від 25.03.2016 року вказано, що позивач отримує доходи в Кіровській районній у місті Кіровограді виборчій комісії та нових банківських рахунків не відкривалось. Відповідно до постанови державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Зубік В.В. від 22. 02. 2017 року у виконавчому провадженні звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , де вказано, що боржник отримує пенсію у Головному управленні ПФУ в Кіровоградській області. Згідно постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 13.11.2018 року державним виконавцем описано та накладено арешт на майно боржника - двокімнатну квартиру, загальною площею 44.81 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . З метою подальшого провадження виконавчих дій щодо реалізації арештованого майна боржника та визначення його ринкової вартості постановою державного виконавця Житньої В.А. від 22.11.2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання [PERSON] , який має сертифікат, виданий 01.01.2017 року №ФДМУ, якому доручено надати звіт про ринкову вартість майна та попереджено про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові. 17.12.2018 року ФОП [PERSON] складено звіт про визначення вартості двокімнатної квартири. Ринкова вартість об`єкта оцінки, визначена на дату оцінки складає 455 359,00 грн без урахування ПДВ. Листом від 18.12.2018 року за вих. № 64/38 державний виконавець повідомила стягувача та боржника про визначену ринкову вартість об`єкта оцінки. Боржнику зазначений лист був направлений на адресу: [ADDRESS] . При цьому, суд звертає увагу, що вказана вище адреса була зазначена заявником у його заяві поданій до Державної виконавчої служби про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 14.11.2018 року /а.с.148, том 2/. Відповідно до протоколу №404055 про проведення електронних торгів, торги відбулися 06.05.2019 з реалізації наступного майна: двокімнатна квартира, загальною площею 44,81 кв. м, розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер лота: 341654, за результатами яких складено протокол проведення електронних торгів №404055, а переможцем визнано учасника № 3 (ціна продажу: 318 751.30 грн). 22.05.2019 року на підставі протоколу проведення електронних торгів та у відповідності до Закону України «Про іпотеку» складено акт про реалізацію предмета іпотеки. На адресу ДП «Сетам» 22.05.2019 року направлено лист про надходження коштів від реалізації майна та примірник акту про реалізацію предмета іпотеки. Постановою винесеною державним виконавцем Житньою В.А. від 24.05. 2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3436/11 виданого 22.05. 2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда закінчено. 16.11.2020 року на підставі ухвали Кіровського районного суд м. Кіровограда від 11.12.2019 року про рецензування Звіту про оцінку нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири місцезнаходження якої [ADDRESS] ., власник [PERSON] надано висновок. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з частиною п`ятою статті 57 цього Закону виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Відповідно до статті 28 цього Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. У відповідності до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За частиною першою статті 61 Закону, за загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. Стаття 650 Цивільного кодексу України, вказує, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частина перша статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З аналізу норм частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець. За частиною першою статті 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України. Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17. Згідно правової позиції Верховного Суду України, наданої у справі № 6-174цс12, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього Кодексу). При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. Реалізація арештованого майна боржника та порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, регламентується Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016, зі змінами. Згідно наказу Міністерства юстиції України № 1885/5 від 02.10.2015 повноваженнями на здійснення заходів із супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів на час направлення приватним виконавцем арештованого майна боржника [PERSON] для проведення електронних торгів було наділено державне підприємство «СЕТАМ». Пунктами 1, 2 розділу 1 Порядку реалізації арештованого майна № 2831/5 передбачено, що реалізація майна здійснюється шляхом проведення Організатором електронних торгів після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Вказана заявка має містити певний перелік відомостей, зокрема щодо вартості майна, що передається на реалізацію, визначена рішенням суду або відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами: копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника; копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна. Згідно п. 4 розділу ІІ Порядку перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів. Розділами 3, 4, 5 Порядку врегульована процедура підготовки до проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною), порядок реєстрації учасників електронних торгів за фіксованою ціною та безпосередньо проведення електронних торгів. Також передбачено, що програмні засоби системи функціонують у цілодобовому режимі та забезпечують можливість безперервного та безперешкодного доступу до відомостей щодо запланованих торгів. Так, згідно п. 5 розділу ІІІ Порядку організатор вносить до системи інформацію про майно та формує лот торгів (інформаційне повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на третій робочий день з дати її отримання. Лот вноситься за типом, найменуванням, категорією відповідно до класифікації, яка підтримується системою, що забезпечує вільний та прямий пошук за відповідними пошуковими критеріями (вид майна, назва, модель, регіон зберігання, стартова ціна, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження тощо). Інформація про майно, включене до лота, виставленого на електронні торги, вноситься організатором згідно з документами, наданими відповідно до пунктів 2, 3 розділу II цього Порядку, а також з дотриманням вимог п.8 розділу ІІІ. Пунктом .1 та п.4 розділу V Порядку, електронні торги розпочинаються у визначений в інформаційному повідомленні про електронні торги день. Переможцем електронних торгів визнається учасник, від якого на момент завершення електронних торгів надійшла найвища цінова пропозиція (при звичайному перебігу торгів або через особливу ставку). Якщо один із учасників запропонував придбати майно за стартовою ціною і пропозицій щодо купівлі майна від інших учасників не надійшло, майно продається за стартовою ціною. Пунктом 6 Порядку передбачено, що система забезпечує постійний та відкритий доступ спостерігачів електронних торгів до Веб-сайту з метою спостереження за проведенням електронних торгів. Розділами VIII, Х Порядку визначено процедуру оформлення результатів електронних торгів та порядок розрахунків за придбане на електронних торгах майно та перехід права власності. Так, після закінчення електронних торгів на Веб-сайті відображаються відомості про завершення електронних торгів. Не пізніше наступного робочого дня Система автоматично формує та розміщує на Веб-сайті протокол електронних торгів за лотом до якого вноситься інформація щодо перебігу торгів. Аналогічний протокол з додаткової інформацією розміщується в особистому кабінеті переможця, для надання йому можливість провести розрахунок за придбане на електронних торгах майно. На підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно. Згідно п. 4 Порядку після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди за організацію та проведення електронних торгів) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди за організацію та проведення електронних торгів, виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Підписаний та скріплений печаткою приватного виконавця акт виконавець видає або надсилає переможцеві електронних торгів не пізніше наступного робочого дня з дня його затвердження, копія акта надсилається стягувачу, боржнику та організатору. Відповідно до п. 8 розділу Х Порядку акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги. В обґрунтування доводів позову позивач. посилається на відсутність підтвердження його ознайомлення з експертною оцінкою виставленого на торги належного йому майна. Однак, державним виконавцем листом від 18.12.2018 року за вих. № 64/38 було повідомлено боржника про визначену ринкову вартість об`єкта оцінки направленим на адресу: вул. Вокзальна, 27, яка була зазначена у заяві на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 14.11.2018 року /а.с.148, том 2/. Виконавцем дотримано приписи ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень. Зазначена адреса реєстрації місця проживання боржника перевірена виконавцем та підтверджена згідно відомостей, наданих Відділом обробки та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області, про незмінність вказаної адреси також повідомив приватного виконавця відділ реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницький. Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Строк зберігання поштового відправлення в один місяць дає можливість особі вжити заходів для отримання відправлення та ознайомлення з ним протягом цього строку. Позивачем не вжито заходів для отримання відправлення та ознайомлення з поштовою кореспонденцією, іншої адреси проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час виконавчого провадження не повідомлено. Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, установлених частиною першою статті 215 вказаного Кодексу. Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням. За змістом пункту 3.11 Тимчасового положення (у редакції, чинній на час проведення оспорюваних прилюдних торгів) спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Отже, розглядаючи питання про дотримання під час проведення торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу. При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей. Разом з тим сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Позивач як боржник за виконавчим провадженням був обізнаний про виконання рішень суду щодо стягнення з нього заборгованості в примусовому порядку. Поштову кореспонденцію, що направлялася виконавцем на зазначену позивачем адресу, не отримував з незалежних від виконавця причин, не вживав заходів для отримання відправлення та ознайомлення з поштовою кореспонденцією. Докази добровільного виконання рішення суду або виконання зобов`язань, покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження», в матеріалах виконавчого провадження відсутні. Відповідно до пункту 1, 2 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна. Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Відповідно до п.3 розділу ІІ Порядку заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" - копія акта опису та арешту майна боржника;копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження"); у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна. Згідно з пунктом 4 розділу II Порядку реалізації арештованого майна перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Організатор лише перевіряє повноту заповнення заявки. За своєю правовою природою прилюдні торги є певною процедурою спрямованою на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, а саме припинення права власності однієї особи на певне майно та, відповідно, виникнення такого права в іншої особи. Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів законодавчо регламентована процедура реалізації арештованого майна, наслідком якої є перехід права власності на арештоване майно боржника, на яке звертається стягнення, до покупця, який став переможцем торгів, запропонувавши найвищу ціну та сплатив вартість придбаного майна. Позивачем не обґрунтовано, яким чином необізнаність щодо вартості вищевказаної квартири по експертній оцінці, могли вплинути на результат торгів, яким чином порушено його права і законні інтереси та не надано таких доказів. Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна. Відповідно до наведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір. Таким чином, дії державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію є підготовчими діями з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб та строки оскарження, а відтак не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визнано незаконними в зазначений спосіб. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012р. у справі №6-116цс12, та постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018р. у справі №490/5475/15 та від 02 травня 2018р. у справі № 910/10136/17. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійних спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Зазначених висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 17 грудня 2014р. № 143цс14, від 18 листопада 2015р., № 6-1884цс15, від 13 квітня 2016р. № 6-2988цс15, та 6-116цс12 від 24 жовтня 2012р. У матеріалах справи відсутні відповідні відомості та не вказані у позовній заяві про наявність інших судових рішень якими визнано неправомірними рішення чи дії державного виконавця в ході виконавчого провадження. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції, чинній станом на час спірних правовідносин) протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Результат аналізу наведеної норми права свідчить, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності. Верховний Суд України у постанові від 09 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15 виклав правовий висновок, відповідно до якого поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове звернення стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 цього Закону протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Зазначений Закон унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Зі змісту статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» убачається, що необхідною умовою застосування цього закону є, зокрема, те що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Проте, матеріалами справи встановлено, що у позивача, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наявне нерухоме майно у власності, а саме, житловий будинок по [ADDRESS] . Суд звертає увагу, що позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу особи (якщо таке право чи інтерес не порушені - суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, а не через сплив позовної давності, про який заявили відповідачі 2, 3, 4, тому сплив позовної давності для відмови у задоволенні позову у цій справі, як того просять відповідачі 2, 3,4 не застосовується, не дивлячись, що такий строк був пропущений стороною позивача без поважних причин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021р. у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20) вказано, що «суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин». Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed