Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті матері позивача, єдиним спадкоємцем першої черги за законом був саме позивач. Позивач не був зареєстрований разом із матір`ю на момент її смерті, проте проживав разом із нею у зазначеній квартирі до її смерті, та після, що підтверджується зокрема тим, що протягом всього часу позивачем здійснювалася оплата комунальних послуг за період з 2000-2020 років, що підтверджується копіями квитанції та листами установ, які надають комунальні послуги щодо відсутності заборгованості за вказаний період. Крім того, правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходиться у позивача. У квітні 2020 року позивач звернувся до державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері з урахуванням того, що він на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. Однак, постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва з тих підстав, що за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 21.02.2020 року за №04-07/3/1784, [PERSON] , 1937 року народження, зареєстрована в [ADDRESS] , з 06.03.1991 року по 15.01.2001 року, разом з нею позивач не був зареєстрований, таким чином спадкоємець на момент смерті за однією адресою зі спадкодавцем не проживав, а також заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори не подавав. Посилаючись на вищезазначене просив суд, встановити факт, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] (1937 року народження), яка померла [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, до складу якого входить квартира за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 17.03.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. У судовому засідання представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав на тих підставах, що зазначені в позові. Представник відповідача не заперечував проти задоволення позову. За клопотанням позивача у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактичного вступу позивачем в управління та володіння спадковим майном, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS] . Заслухавши представника позивача, представника відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.12.2000, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізької міської ради, актовий запис № 11511 від 24.12.2000. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі свідоцтва № 967 від 18.04.1994, виданого виконкомом Орджонікідзевської районної ради, зареєстрованим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 17.11.1994 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Заповітів [PERSON] не залишила, тому спадкування спадщини, яка відкрилась після її смерті, має здійснюватися за законом. Інших спадкоємців протягом встановленого законом строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також на час розгляду справи встановлено не було. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] від 17.08.1966, актовий запис № 1813. Відповідно до копії паспорту громадянина України позивача, з 27.05.1986 року по 23.05.2006 року позивач був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 11.03.2008 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг від 21.02.2020 № 04-07/3/1784 на запит державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 06.03.1991 по 15.01.2001 (померла [INFO] ). Разом із нею на день смерті зареєстровані особи відсутні. 02.04.2020 [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Третьої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори Трипольської К.К. від 17.04.2020 № 476/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину заявникові відмовлено. У постанові зазначено, що [PERSON] на момент смерті за однією адресою зі спадкодавцем не проживав, а також заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори не подав. Цивільний кодекс України, який набрав чинності 01.01.2004, у книзі шостій „Спадкове право містить норми, які врегульовують правовідносини, що виникають у зв`язку із спадкуванням. У пункті 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] матері позивача спадкові відносини були врегульовані відповідними норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року). За правилами ст. 529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Згідно зі ст. 553 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Статтею 561 ЦК УРСР (1963 року) було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 560 ЦК УРСР (1963 року) є правом, а не обов`язком спадкоємця. Разом із цим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР (1963 року) його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. Так, згідно ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.12.2021 у справі № 369/6884/18, зазначені в ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз змісту ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) дає підстави для висновку, що діями, які свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ спадкоємця в управління або володіння спадковим майном; подання заяви про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строку для прийняття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Як зазначено в п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994, яка діяла на час відкриття спадщини, фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. З показань свідків судом встановлено, що [PERSON] фактично проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , по день її смерті, а також продовжив проживати за вказаною адресою після її смерті. Факт володіння та користування [PERSON] спадковим майном після смерті матері [PERSON] підтверджується також наявними в матеріалах справи копіями квитанцій на оплату комунальних послуг, датовані 2006-2015, 2018-2020 рр., та листами від комунальних підприємств про відсутність заборгованості за надані комунальні послуги за період з 2000 року по 2009 року. Зі змісту вказаних документів вбачається, що їх предметом є надання та споживання комунальних послуг по об`єкту нерухомого майна, розташованому за адресою: [ADDRESS] , що в свою чергу, підтверджує факт користування спадковим майном після смерті матері [PERSON] . Суд, оцінивши наявні у справі докази в порядку ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості та

Outcome: approved