Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.05.2022 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства, в якому просить суд визнати його [PERSON] , [INFO] громадянина російської федерації, батьком [PERSON] , [INFO] , за наслідком чого внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини в частині зазначення відомостей про позивача, як батька дитини. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у липні 2019 року він познайомився з [PERSON] , з якою він зустрічався та мав стосунки. У грудні 2019 року [PERSON] завагітніла від нього, за наслідком чого він з останньою стали спільно проживати однією сім`ю, як жінка та чоловік. За наслідком вказаних стосунків, як стверджує позивач, в них [INFO] народилась спільна дитина [PERSON] . Під час проведення державної реєстрації народження дитини, як стверджує позивач, відповідачкою були внесені відомості про батька дитини на підставі ч.1 ст. 135 СК України, у зв`язку з тим, що він [PERSON] , як громадянин російської федерації мав складності в отриманні громадянства України. Також в обґрунтування позову позивач стверджує, що з березня 2021 року він та [PERSON] спільно не проживають, однак він часто приходив до доньки, займався її вихованням, розвитком, цікавився дитиною, надавав матеріальної допомоги на її утримання. В подальшому, як зазначає позивач, [PERSON] відмовляється від вчинення в добровільному порядку дій зі внесення відомостей до актового запису про народження дитини про нього, як батька дитини. Вказані обставини зумовили його звернення до суду з цим позовом. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28.06.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 05.07.2023 року відповідачкою [PERSON] ознайомилась з матеріалами справи, про що свідчить підпис останньої на заяві від 04.07.2022 року. 25.07.2023 року до суду надійшла заява від [PERSON] про відкладення судового засідання по справі до закінчення воєнного стану, введеного в Україні. У зазначеній заяві [PERSON] зазначено, що остання не визнає факту батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Також, відповідачкою було повідомлено, що вона разом з дитиною перебуває в місті Бухаресту Республіки Румунії, через військові дії в Україні. 26.07.2022 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи, з метою встановлення батьківства [PERSON] , [INFO] , стосовно [PERSON] , [INFO] . Зазначене клопотання ухвалою суду від 21.09.2022 року задоволено, призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», на вирішення яких поставлені наступні питання: 1. Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? 2. Яка вірогідність батьківства [PERSON] , [INFO] , стосовно [PERSON] , [INFO] ? Тієї ж датою, Київським районним судом міста Одеси постановлено, ухвалу якою провадження по справі зупинено. 22.11.2022 та 23.11.2022 року до суду з експертної установи надійшов лист з повідомленням, що сторони по справі не з`являються у визначену дату і час для проведення експертного дослідження, а також з зазначенням що до експертної установи надійшли додаткові пояснення щодо перебування [PERSON] та дитини за межами України. 25.11.2022 року судом було скеровано листа до експертної установи про повернення матеріалів справи, приймаючи викладені пояснення та враховуючи обізнаність сторін про наслідки передбачені ст. 109 ЦПК України. 21.03.2023 року матеріали цивільної справи №947/10277/22 надійшли до Київського районного суду міста Одеси без виконання судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної ухвалою суду від 21.09.2022 року. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 22.03.2023 року провадження по вказаній справі поновлено та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 24.05.2023 року до суду надійшла заява від представника Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про розгляд справи за їх відсутності. Також, 28.04.2023 року представником позивача надано до суду клопотання про надання судового доручення до компетентного органу Республіки Румунії, за вх. №21814. В зазначеному\~клопотанні представником\~було зазначено,\~що [PERSON] перебуває за межами державного кордону України, а саме в Республіці Румунії. Також, 29.08.2023 року представником позивача надано до суду клопотання про витребування доказів за вх. №ЕП-11543/23. У підготовче судове засідання призначене на 27.09.2023 року з`явились: представник позивача [PERSON] адвокат Чістікова О.Ю. та відповідачка [PERSON] . Представник позивача в підготовчому судовому засіданні 27.09.2023 року, яка зазначила, що не наполягає на підтриманні вищевказаних клопотань поданих 28.04.2023 року та 29.08.2023 року. За наслідком викладеного, 27.09.2023 року Київським районним судом міста Одеси були постановлені ухвали суду, якими вказані клопотання представника позивача від 28.04.2023 року за вх. №21814 та від 29.08.2023 року за вх. №ЕП-11543/23, залишені без задоволення. Надалі, сторони по справі не заперечували проти закриття підготовчого провадження у справі, призначення справи до розгляду справи по суті, з продовженням стадії розгляду справи по суті в судовому засіданні 27.09.2023 року. Приймаючи згоду сторін по справі, а також враховуючи перебування справи в провадженні суду більше року, судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та розпочати розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні 27.09.2023 року. В подальшому в судовому засіданні сторони по справі виступили зі вступним словом під час чого: - представник позивача [PERSON] адвокат Чістікова О.Ю. підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд позов задовольнити; - відповідачка [PERSON] позовні вимоги не підтримала та зазначила, що не є впевненою у тому, що саме [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки на час її вагітності нею підтримувались стосунки не лише з позивачем. Також, [PERSON] не були підтверджені обставини стосовно спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , як і доводів про те, що останній утримує малолітню дитину. Однак, відповідачкою було підтверджено, що [PERSON] деякий час приїжджав до неї з дитиною, для відвідування [PERSON] , вважаючи її власною дочкою. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та не підлягаючим до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 вересня 2020 року о 11 годині 15 хвилин [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] » Одеської міської ради було народжено дитину жіночої статті, що підтверджується копією виписки про новонародженого 2372/844 та копією історії розвитку дитини, які не містять інформації стосовно батька народженої дитини. 17.09.2020 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено актовий запис №1106 за фактом проведеної державної реєстрації народження [PERSON] , [INFO] , в якому в графі відомості про матір вказані відомості про особу [PERSON] , в графі відомості про батька [PERSON] , які внесені за ч.1 ст. 135 СК України, а саме на підставі заяви матері від 17.09.2020 року. Вказані обставини підтверджуються копією Актового запису про народження №1106 від 17.09.2020 року та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Також судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , громадянин російської федерації, що підтверджується наданою до суду копією паспорту російської федерації виданого 21.04.2016 року за №75 3084905. Позивач вважаючи, що він є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з цим позовом для підтвердження цього факту. Отже, предметом позову у даній справі є вимоги про визнання батьківства позивача щодо дитини народженої жінкою, яка на момент зачаття дитини та її народження перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Відповідні правовідносини врегульовані положеннями Глави 12 Розділу 3 Сімейного Кодексу України\~(далі СК України). Так, відповідно до\~ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Частиною 1 статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу. Разом з тим, слід звернути увагу на те, що при вирішенні спору про визнання батьківства слід приділяти особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Так відповідно до положень п. 7, 8\~ст. 7 СК України, законодавець визначив, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20.11.1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної ради № 789-XII від 27.02.91\~, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.7 Конвенції про права дитини,\~дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно\~ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. За змістом положень\~ЦПК України: - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.3 і 4 ст.12 ЦПК України); - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. ч.1, 2\~ст. 76 ЦПК України); - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази,що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини,що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України). -\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд не бере до уваги докази,що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України). - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Отже, право особи на звернення до суду є безумовним правом особи, однак законодавством поєднано з відповідними процесуальними обов`язками зокрема позивача з доведення належними доказами обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Так, суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження викладених в обґрунтування позову доводів, а саме щодо спільного проживання з [PERSON] та в подальшому з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , за однією адресою; пов`язаність спільним побутом з відповідачем; наявність обставин про проживання з останньою однією сім`єю; обставин, що свідчать про батьківство позивача відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Одночасно судом приймається, що вказані доводи не були визнані під час розгляду справи [PERSON] , якою було підтверджено лише факт перебування у стосунках з [PERSON] , які були зазначені відповідачкою, як: «зустрічались». Суд звертає увагу на те, що засобами доказування у цивільному процесі є письмові речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Розгляд справи по суті відбувається в судовому засіданні під час якого суд повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Під час з`ясування\~обставин справи та\~дослідження доказів, суд\~\~заслуховує вступне слово учасників справи,\~в якому вони в усній формі\~викладають зміст та підстави своїх вимог і заперечень щодо предмета позову, надають необхідні пояснення щодо них,\~з`ясовує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджує докази, якими вони обґрунтовуються. При цьому, відповідно до положень\~ст. 234 ЦПК України, сторони у справі за їх згодою можуть бути допитані як свідки згідно із статтями 230-232 цього Кодексу, якщо вони заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто. Як вбачається, позивач не скористався своїм правом на прийняття участі під час розгляду справи, представництво якого здійснювалось адвокатом. Також від сторони позивача не надходило жодних клопотань, у тому числі стосовно витребування будь-яких доказів, допиту свідків, у тому числі допиту позивача та відповідача в якості свідків, відповідальність за неправдивість яких встановлена законом. Відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначив Верховний суд у постанові від 18 лютого 2021 року по справі №569/13821/18, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання. Однак, до матеріалів справи не долучено будь яких доказів, які б підтверджували факт спільного проживання позивача та [PERSON] , як на території України так і за межами її державного кордону. Позивач стверджує, що проживав разом із [PERSON] на момент народження [PERSON] , [INFO] , та припинив спільне проживання із ними у березні 2021 року, однак матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження цих обставин. Щодо поданих до позивачем до справи в якості доказів копій фотокарток, на яких зображений він, разом з відповідачкою та малолітньою дитиною, в поєднанні з невизнанням відповідачкою, як матір`ю дитиною, батьківства [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд вважає що подані фотокартки не є достатніми і самостійними доказами підтвердження факту перебування осіб у сімейних відносинах, тим паче доказами підтвердження батьківства відносно дитини. Як вже зазначалося судом, одним із засобів доказування у цивільному процесі є висновок експертизи. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~(далі\~ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі\~Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти російської федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства, хоча й підлягає оцінці з урахуванням положень частин другої, третьої\~статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі\~№ 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. В ході розгляду справи, судом було роз`яснено стороні позивача, які обставини входять до предмета доказування у даному спорі, та якими доказами вони доводяться, зокрема роз`яснено право клопотати про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. За наслідком чого, 26.07.2022 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи, з метою встановлення батьківства [PERSON] , [INFO] , стосовно [PERSON] , [INFO] . Зазначене клопотання ухвалою суду від 21.09.2022 року задоволено, призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», на вирішення яких поставлені наступні питання: 1. Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? 2. Яка вірогідність батьківства [PERSON] , [INFO] , стосовно [PERSON] , [INFO] ? Тієї ж датою, Київським районним судом міста Одеси постановлено, ухвалу якою провадження по справі зупинено. Однак, 22.11.2022 року та 23.11.2022 року до суду з вказаної експертної установи надійшов лист з повідомленням, що сторони по справі не з`являються у визначену дату і час для проведення експертного дослідження. Вказані обставини слугували підставою для повернення матеріалів цивільної справи №947/10277/22 до Київського районного суду міста Одеси без виконання судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної ухвалою суду від 21.09.2022 року. Отже, судом встановлено, що призначена ухвалою суду\~від 21.09.2022\~року судова\~ молекулярно-генетична експертиза, з метою встановлення батьківства [PERSON] , [INFO] , стосовно [PERSON] , [INFO] , не була проведена, з підстав нез`явлення сторін по справі, у тому числі позивача [PERSON] , до експертної установи у визначений експертом час. Також судом\~приймається пояснення\~представника позивача\~стосовно того,\~що [PERSON] \~перебуває за\~межами державного\~кордону України,\~а також\~враховуючи неповернення\~останнього для\~забезпечення проведення\~судової молекулярно-генетичної експертизи призначеної ухвалою суду від 21.09.2022 року, що свідчить про недоцільність вчинення будь-яких інших дій з призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, з урахуванням відсутньої належної інформації та підтвердження про явку зокрема позивача до експертної установи, що є основною вимогою для проведення відповідного дослідження. Одночасно судом приймається, що у відповідності до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За наслідком чого, суд зазначає, що позивачем по справі не доведено належними доказами, у тому числі висновком судової молекулярно-генетичної експертизи, яка не була проведена у тому числі з підстав неявки позивача до експертної установи, факт біологічного батьківства відносно [PERSON] , [INFO] . Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом приймається, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Цивільний процесуальний закон передбачає застосування принципу добросовісності, який полягає у необхідності сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав\~\~ та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~ Київський\~районний у\~місті Одесі\~відділ державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції,\~про визнання батьківства відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , є необґрунтованим та безпідставним, за наслідком чого задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи відмову у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем під час розгляду справи відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Outcome: dismissed