Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

22.05.2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Просила суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2019 року у твердій грошовій сумі і стягувати з [PERSON] , [INFO] , в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати по даній справі. В судовому засіданні представник позивача вимоги [PERSON] підтримав і просив їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. З даного приводу суд зазначає наступне: Після надходження позовної заяви [PERSON] до суду, згідно ухвали судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.05.2023 року було постановлено прийняти її до розгляду, відкрити провадження у даній цивільній справі та розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження, призначивши розгляд справи по суті на 22.06.2023 року. В дане засідання відповідач не прибув, натомість надіслав на адресу суду клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, тобто у зв`язку із його перебуванням у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, оскільки він був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. Відповідно до ухвали суду від 17.07.2023 року, з підстав, викладених у ній, в задоволенні вказаного клопотання відповідачу було відмовлено та повідомлено його, що наступне судове засідання по справі призначено на 13 год. 00 хв. - 25.09.2023 року. Разом з тим, у зазначеній ухвалі судом було роз`яснено [PERSON] , що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав, зокрема, шляхом листування, надіславши на адресу суду письмові пояснення, із зазначенням своєї позиції відносно позову [PERSON] до ньогопро збільшення розміру аліментів, а також брати участь у розгляді справи через представника або за допомогою відеоконференцзв`язку. У вказане засідання відповідач не прибув, однак 15.08.2023 року на адресу суду поштовим зв`язком надійшли його письмові пояснення, в яких він просить залишити позов [PERSON] без задоволення, з підстав, зазначених у них (поясненнях). Суд констатує, що згідно ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд прийняв заходи для повідомлення особи про час та місце розгляду справи, забезпечивши відповідачу можливість з`явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі, тому визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктами 1 ч.3 ст.223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3 ст.129 Конституції України ). Крім цього, у відповідності до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Європейський суд з прав людини, констатує, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника (рішення у справі «Писатюк проти України»). Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки, хоча останній будучи належним чином повідомленим про судове засідання до суду не прибув, проте надіслав на адресу суду свої письмові пояснення, із зазначенням позиції відносно позову [PERSON] до ньогопро збільшення розміру аліментів. Отже, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, врахувавши доводи сторін у позовній заяві, а також письмових поясненнях відповідача, та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що з відповідачем по справі [PERSON] позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №92 від 05.05.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] (а.с.5). За час перебування в шлюбі в них народилася одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , батьками якої є сторони по справі, що стверджується копією свідоцтва про народження, долученою до матеріалів справи (а.с.6). Як з`ясовано судом, на даний час неповнолітня дитина проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні, що стверджується довідкою відділу ЦНАП Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області за №53 від 25.01.2023 року та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним депутатом Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.12, 13). Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.03.2010 року було ухвалено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі по 375 грн. 00 коп. щомісячно, до повноліття дитини. Відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2019 року частково задоволено позов [PERSON] та збільшено розмір аліментів, стягуваних із [PERSON] згідно рішення суду від 22.03.2010 року, визначивши їх подальший розмір на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 1400 грн. 00 коп. щомісячно, до повноліття дитини (а.с.7-9). Позивач у своїх вимогах, просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 4000 грн. 00 коп. щомісячно, оскільки коштів які вона отримує від відповідача не вистачає для забезпечення дитини всім необхідним, у зв`язку з чим вона зазнає матеріальних труднощів. Суд констатує, що відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; інші обставини, що мають істотне значення. Також, враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2023 року становить 2272 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Як вбачається із змісту ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, матеріального становища позивача, а також матеріального стану платника аліментів, який може утримувати свою неповнолітню дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, беручи до уваги обставини, наведені у позовній заяві, а також в письмових поясненнях відповідача, зважаючи на те, що утримувати неповнолітню [PERSON] , [INFO] є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення і розмір аліментів може бути збільшено та визначено судом в твердій грошовій сумі, однак в меншому розмірі, ніж просить позивач, а саме по 3000 грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, стягнення аліментів у визначеному розмірі слід розпочати з часу набрання даним рішенням законної сили і проводити до повноліття дитини. Що стосується стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як перевірено судом, згідно наданих стороною позивача попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та квитанції про сплату грошових коштів №0028 від 25.09.2023 року, витрати на правничу допомогу склали 3000 грн. 00 коп. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 2250 грн. 00 коп., згідно квитанції №0028 від 25.09.2023 року, яка міститься в матеріалах справи. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. З огляду на зазначене, позивач у справі про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 1073 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави. На підставі наведеного ст.ст.180, 181, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: approved