Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

31.08.2023 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до Української міської територіальної громади про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи, яку зазначила, що [INFO] померла її матір [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належну померлій земельну ділянку площею 0,0903 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Спадкоємцями після її смерті стали вона та її сестра, яка відмовилась на її користь від прийняття спадщини. Після чого вона оформила на себе вказану земельну ділянку та стала її власницею. Ухвалою суду від 01.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено по справі підготовче засідання. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд підготовчого судового засідання без їх участі, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй земельну ділянку площею 0,0903 га., яка розташована по [ADDRESS] , та яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Спадкоємцями за заповітом стала позивачка та її сестра, та сестра відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки. Після чого позивачка оформила спадкове майно на себе. Після смерті матері позивачки їй стало відомо, що право власності на будинок за життя померлої оформлений належним чином не був. За відсутності правовстановлюючих документів позивачка не має можливості оформити спадщину на житловий будинок, який був побудований померлою матір`ю, та в якому вона проживала все своє життя. Тож, позивачка вимушена була звернутись до суду з даним позовом, для захисту своїх прав та законних інтересів. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.1216 ЦК України, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями згідно ст.1222 ЦК України за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивач по справі, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач є належною особою та спадкоємцем за законом і його звернення до суду є правомірним. Згідно ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» відсутність реєстрації не позбавляє власника нерухомого майна його права на майно, набуте ним раніше. Право власності померлої [PERSON] на житловий будинок виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, а тому є всі підстави для включення його до спадкової маси після смерті [PERSON] . У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності, що вказує на правомірність мого звернення. Даних про наявність спору з іншими спадкоємцями під час судового розгляду не встановлено, з матеріалів справи вбачається, що інші спадкоємці відсутні, позивачу не могло бути видано нотаріусом свідоцтво про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючих документів на майно, тому справа щодо невизнаних прав позивачів як спадкоємця підлягає судовому розгляду на підставі ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому суд вважає, що позивач набувши право на спадкове майно набув на нього правомірно право власності, так як це відповідає законодавству України і на час розгляду справи відсутнє будь-яке рішення суду, яке б вказувало на незаконність набуття позивачем права власності, а тому суд, для захисту прав позивачів, вважає за необхідне визнати їх власниками майна в порядку спадкування. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать чинному законодавству, не порушує права інших осіб, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved