Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: - сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 9000 грн. щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття; - сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 9 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття; - доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 9 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05 грудня 2009 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачем окремо від відповідача починаючи, приблизно, з червня 2014 року та перебувають повністю на її утриманні. Починаючи із червня 2020 року відповідач брав участь в утриманні спільних дітей частково, а починаючи з березня 2022 року припинив повністю приймати участь у їх утриманні. Позивачка у позові також зазначає, що свій дохід вона повністю витрачає на гармонійний розвиток дітей. Наразі у зв`язку з воєнним станом в Україні позивач отримує соціальну допомогу на себе та дітей, як особа, що потребує прихистку, але їй та дітям заощаджень та соціальної допомоги не вистачає. Наразі вона намір підшукати собі постійну роботу з високим рівнем заробітної плати, але у зв`язку з воєнним станом це неможливо зробити швидко. Гідний рівень для трьох дітей вона самостійно не може забезпечити, тому їх батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти у твердій грошовій формі у розмірі 9 000,00 (дев`яти тисяч) гривень щомісяця на одну дитину до досягнення дитиною повноліття. Приблизний рівень витрат за один місяць на одну дитину складає від 18 000 гривень. Позивачем включено харчування відповідно до вимог дієтологів для здорової дитини відповідного віку, одяг та взуття (сезонні та позасезонні), розвиткові ігри (спортивні, інтелектуальні) та обладнання для них (велосипеди, самокати, м`ячі, настільні ігри, ігри для розвитку моторики тощо), відвідини підготовчих розвиткових курсів, оплата відвідин дитячих дошкільних закладів або школи, підручники, канцтовари, шкільна форма, відпочинок дітей влітку, книжки розвиткові, витрати у зв`язку із хворобами на ліки та послуги лікарів або лікарень, інші витрати. Все це забезпечує всебічний розвиток дітей з турботою про їхнє здоров`я та повноцінне утримання. Позивач витрачає кошти на гармонійний розвиток дітей, харчування, дозвілля, оплачує проживання та інше. Також у позові позивачка зазначає, що при спільному проживанні з відповідачем вона мала інформацію, що відповідач - самозайнята особа, має нерухомість та кілька машин, власний бізнес, а також має приблизний рівень доходу в місяць не менше 60 000 - 70 000 гривень. Інформації щодо місця роботи відповідача позивач не має, проте їй відомо, що відповідач на дату подачі позовної заяви є належно зареєстрованою за місцем реєстрації місця проживання фізичною особою-підприємцем. Таким чином позивачка вважає, що оскільки відповідач має гарно оплачуваний бізнес, здоровий, тому має фінансові можливості щодо участі в утриманні спільних трьох дітей. Отримання позивачем від відповідача саме 27 000 гривень щомісяця на утримання трьох дітей забезпечить їх гармонійний та всебічний розвиток кожного з них. Також, позивачка зазначає, що їй невідомо чи є у відповідача інші особи на утриманні, тому з огляду на це можна дійти висновку про те, що відповідач інших осіб на утриманні не має, відповідач - працездатний, отримує дохід, має нерухоме та рухоме майно, весь перелік якого вона не знає, його стан здоров`я дозволяє працювати, він має гарно оплачувану підприємницьку діяльність, а тому, вважає, що відповідач може сплачувати такий розмір аліментів. Зважаючи на вищевикладені обставини, позивач просила стягнути на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 9 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 жовтня 2022 року для розгляду цивільної справи №760/14912/22 визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста від 31 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. 08 лютого 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача, в якому останній частково визнав позов, а саме в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття. Посилався на те, що позивач у позові зазначає, що у зв`язку із військовим станом вона отримує соціальну допомогу, та як вбачається із доданих фіскальних чеків за два місяці, вказану допомогу вона отримує у Німеччині. Тож, Німеччина надає переміщеним особам як матеріальне утримання, так і житло. Також, позивачкою не надано суду обґрунтованих доводів необхідності стягувати саме заявлений розмір аліментів на дітей. Твердження позивача про відомі їй доходи відповідача в розмірі 60 000 -70 000 грн. не відповідають дійсності, оскільки згідно податкової декларації ФОП [PERSON] від 19.01.2023 року за 2022 рік, його дохід в 2022 році становив лише 27 836 грн., а тому, він не може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем у позові. З урахуванням вищевикладеного, відповідач просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступне. Так, судом встановлено, що 05 грудня 2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у подружжя народилось троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; син - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; донька - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року, яке набрало законної сили 12 червня 2023 року, у цивільній справі №760/6177/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами у справі розірвано та відновлено позивачу [PERSON] її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з наданої позивачем Інформації, відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 22.03.2007 року. Вид діяльності - оснований: 46.41 оптова торгівля текстильними товарами; інші: 13.30 оздоблення текстильних виробів, 13.92 виробництво готових текстильних виробів, крім одягу та 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Позивачка також надала розрахунок вартості харчування дітей, та приклад правильного меню на тиждень, згідно чого вартість в день приблизно складає 500-600 грн. на одну дитину. Згідно наданого розрахунку витрат на осінній одяг дітей вбачається, що 15 680 грн. витрачається на один сезон на одну дитину, а на трьох дітей на сезон витрати орієнтовно складають 47 040 грн. Також, позивачкою надані сканкопії чеків з перекладом сум витрат на харчування за липень та серпень 2022 року, згідно яких, витрати на дітей за період 23-27 липня 2022 року у гривнях за курсом НБУ складають 6 985,44грн, а за серпень 2022 року 125 890,37 грн. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2022 рік, загальна сума доходу за звітний (податковий) період складає 27 836грн. Позивач у позовній заяві зазначила, що неповнолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають з нею за межами України, проти чого не заперечував відповідач. У зв`язку з чим у суду не виникає сумнівів щодо того, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Зважаючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, позивач просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 9 000 грн. на кожну дитину. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2, 3 статті 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно частини 1 до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України). Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до підпункту 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вже було зазначено судом, неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] залишились проживати разом з матір`ю. Судом також було встановлено, що відповідач з березня 2022 року не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дітей, докази протилежного у справі відсутні. Більш того, судом було встановлено, що відповідач є працездатним та за своїм станом здоров`я може забезпечити матеріальну підтримку своїх неповнолітніх дітей. Разом з цим, суд враховує матеріальне становище відповідача, а також власні пояснення відповідача, надані останнім у відзиві на позов, зокрема, що на його думку аліменти у 3 000,00 грн. на дитину будуть достатніми для матеріального утримання дітей. Суд зазначає, що такі доводи відповідача не є належним обґрунтуванням заперечень щодо розміру аліментів, оскільки, вони також не підтверджені жодними доказами. Водночас, суд зазначає, що й доводи позивача щодо наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти у розмірі 9 000,00 грн. на дитину також не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а факт наявності у відповідача нерухомості та кілька машин, власного бізнесу жодним чином не підтверджують факту наявності в останнього можливості сплачувати аліменти саме в тому розмірі, в якому просить позивач. З урахуванням того, що обов`язок утримувати своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, покладений не лише на одного з батьків, з яким проживає дитина, а на обох батьків, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів у 9 000,00 грн. на кожну дитину не є обґрунтованим, водночас, й розмір аліментів, визначений відповідачем у 3 000,00 грн. на дитину не є достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, а тому, з урахуванням розміру доходів, який отриманий відповідачем за 2022 рік, суд дійшов висновку, що достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини буде розмір аліментів у 5 000,00 грн. на кожну дитину. Також, слід зазначити, що у відповідності до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено матеріального або сімейного стану відповідача, який би не дозволяв йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000,00 грн. на дитину, суд вважає можливим частково задовольнити заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 жовтня 2022 року, тобто, з дня звернення до суду з цим позовом. Крім того, позивачка у позовній заяві зазначала, що вона понесла витрати у розмірі 4000 грн. за надання правової допомоги, в підтвердження чого надала договір про надання правничої (правової) допомоги від 16.04.2022 року та товарний чек №8831/10-01/10 від 10.10.2022 року. Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 вказаної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, становлять ті оплатні дії, які передбачені цивільно-процесуальних кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові від 22.12.2018 р. у справі № 826/856/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказано в договорі. Згідно з Законом "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами статей 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний суд зазначав, що у підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний правовий висновок щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката міститься у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17 та від 16.09.2019 у справі № 755/6702/16-а. Виходячи із системного аналізу Великої Палати, надання адвокатом правової допомоги та факт оплати таких послуг може підтверджуватися різними доказами, зокрема, наступними: - відповідний договір про надання правової допомоги; - розрахунок наданих послуг; - детальний опис виконаних доручень клієнта; - акт прийому-передачі виконаних робіт; - платіжні доручення, квитанції або касові чеки на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом; - інші документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 04 березня 2021 року по справі № 280/429/19. Проте, як вбачається з пункту 1.2. наданого договору про надання правничої (правової) допомоги від 16.04.2022 року між [PERSON] та адвокатом Скрекотень О.В., клієнт звернувся до адвоката з дорученням здійснити представництво інтересів з питань розірвання шлюбу, укладеного між клієнтом та [PERSON] , та на виконання зазначеного доручення правнича допомога за цим договором зводиться зокрема до підготовки однієї позовної заяви з метою розірвання шлюбу укладеного між клієнтом та [PERSON] та вчинення усіх необхідних дій для отримання необхідних для її подачі документів. Договору про надання правничої (правової) допомоги між [PERSON] та адвокатом Скрекотень О.В. щодо підготовки позовної заяви з метою стягнення аліментів з [PERSON] матеріали справи не містять, а тому вказана обставина є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону. Згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial