Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою Ужгородської окружної прокуратури до Ужгородської міської ради та [PERSON] , [PERSON] , про скасування пункту рішення Ужгородської міської ради, скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 сесія 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 відбулася з порушенням вимог Конституції та законодавства України в цілому, що підтверджується матеріалами досудового розслідування. Вказує на те, що до міської ради відповідного скликання було обрано 60 депутатів. При цьому, як наголошує прокурор, у голосуванні брали участь депутати, котрі з об`єктивних причин не могли бути присутні на засіданні міської ради. Зазначає про те, що перед початком сесії 09.11.2015 о 10 год. 06 хв., у відповідності до ст. 34 Регламенту, згідно роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 30 депутатів. В подальшому, 09.11.2015 о 10 год. 07 хв. проведено повторну реєстрацію, згідно роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 33 депутати Ужгородської міської ради. Натомість, серед присутніх значаться депутати [PERSON] (пульт для голосування №57), [PERSON] (пульт для голосування №33), [PERSON] (пульт для голосування №13) та [PERSON] (пульт для голосування №49), які, як встановлено, не були присутні на сесії міської ради 09.11.2015 та персональну участь в голосування не приймали. Так, відповідно до листа №394 від 13.04.2016, командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] , з 05.11.2015 по 08.12.2015 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні військової частини [NUMBER] (військовий госпіталь [ADDRESS] ). Крім того, згідно з інформацією Державної прикордонної служби, викладеної в листі №5/13-93 від 07.04.2016 [INFO] , [PERSON] з 08.11.2015 по 12.11.2015 перебував за межами Державного кордону України. Свою відсутність на зазначеній сесії [PERSON] підтвердив у розмові з журналістом телеканалу «Тиса». Відсутність даних депутатів підтверджується і відеозаписом пленарного засідання Ужгородської міської ради від 09.11.2015, який міститься у матеріалах кримінального провадження. Тобто, участь у 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 прийняло 29 депутатів, що складає менше половини депутатів від загального складу ради, а тому вказана сесія не була повноважною, відтак, зміни до порядку денного і всі прийняті на цій сесії рішення є незаконними. Прокурор вказує, що без відповідного кворуму відбулось голосування за рішення Ужгородської міської ради №1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (проект №1626, доступний за посиланням: [INFO] ), відповідно до якого, оспорювану земельну ділянку передано у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Оскільки право користування на земельну ділянку набуте всупереч суспільним інтересам на підставі незаконного рішення, то воно суперечить і інтересам держави і суспільства в цілому, характеризується дефектом волі, зокрема мешканців міста Ужгорода, які схвалили для себе концепцію розбудови міста при громадських слуханнях відповідної містобудівної документації, і виборами у 2010 році обради своїх представників до органу місцевого самоврядування, що є достатньою підставою для пропорціонального втручання в інтереси однієї особи. У позовній заяві також вказує, що звернення прокурора до суду в інтересах держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо порядку та правомірності розпорядження земельної ділянки шляхом скасування відповідного рішення ради. Крім того, зауважує, що Рішення Ужгородської міської ради про виділення та передачу у користування оспорюваної земельної ділянки прийнято всупереч вимогам земельного та містобудівного законодавства України, у зв`язку з чим такі підлягають визнанню незаконними та скасуванню також з наступних підстав. Встановлено, що рішенням 20 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 19.12.2013 за №1169 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з подальшою передачею у власність земельної ділянки по [ADDRESS] . Натомість, в ході опрацювання законності прийняття спірних рішень встановлено, що з 1 січня 2015 року набрали чинності частини 3 та 4 статті 24 даного Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до яких передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється у разі відсутності плану зонування або детального плану території. Отже оскільки, ні плану зонування ні детального плану території за рахунок якої відведено земельну ділянку станом на прийняття рішення про їх відведення не було (такі прийняті лише на тій же сесії, без відповідного кворуму і не набрали законної сили) передача земельних ділянок відбулась також з порушенням ст. ст. 19, 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На підставі наведеного, прокурор просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 1.73 рішення 26 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015; скасувати свідоцтво №47716547 від 16.11.2015 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:52:001:0316, площею 0,0935 га вартістю 824751,23 грн. та її державну реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Не погоджуючись із позовними вимогами, через канцелярію суду представником Ужгородської міської ради подано відзив на позов, зміст якого зводиться до наступного. У поданому відзиві вказує, що у дозволі слідчого від 23.11.2015 №36687/106/25/1-27 відсутня інформація про те, в якому обсязі та щодо яких документів ним надано дозвіл на розголошення, у межах кримінального провадження №42015070030000163 від 25.11.2015, тому неможливо встановити чи надано слідчим дозвіл на розголошення і використання всіх документів, отриманих в ході слідства, які додані до позовної заяви. Більше того, таке провадження не завершено, вирок суду відсутній. Представник відповідача зазначає, що Ужгородська міська рада вважає вимоги позову безпідставними, а прийняте міською радою рішення, яке є предметом позову прийнятим відповідно до наданих їй повноважень, згідно вимог чинного законодавства, зокрема земельного, та законодавства у сфері містобудівної діяльності. Вказує, що прокурор звертаючись до суду з позовом не надав належних документів, які підтверджують відсутність депутатів на сесії, а неповідомлення депутатом органу місцевого самоврядування про наявність реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення не є безумовною підставою для його скасування. Наголосила, що відведення земельної ділянки відповідає містобудівній документації та вказала, що згідно вимог ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» якщо на земельній ділянці вже побудований об`єкт і власник такого об`єкту звертається про передачу йому у власність земельної ділянки, то це є переоформленням права власника будинку чи споруди на земельну ділянку. Крім того, вказане рішення міської ради є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію шляхом виконання. У зв`язку з наведеним, представник Ужгородської міської ради просить суд в позові відмовити в повному обсязі. Також в матеріалах справи міститься відзив на позов представника відповідача [PERSON] , згідно якого вона вказує, що рішення Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882 прийнято у встановленому законом порядку із дотриманням всіх необхідних процедур та формальностей. Наголосила, що вказана земельна ділянка багато років знаходилась у користуванні [PERSON] та використовувалась для обслуговування будинку та господарських споруд. Як власник будинку [ADDRESS] , вона звернулась до Ужгородської міської ради із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки, на якій розташований її будинок та господарські споруди. Функціональне призначення цієї земельної ділянки залишилось без зміни - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Крім того, як зазначено у відзиві Ужгородської міської ради, земельна ділянка була передана у власність [PERSON] в період дії плану зонування території міста Ужгорода. Таким чином, п. 1.73 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 №1882 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, в межах повноважень, з дотриманням Регламенту, а тому вимоги позивача не мають правових підстав. Більше того, депутат міської ради [PERSON] не має жодного відношення до відповідача [PERSON] , не знаходиться з нею в родинних чи інших стосунках, тому при прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою в частині, що стосується відведення земельної ділянки відповідачу [PERSON] жодного конфлікту інтересів не відбулось, а рішення сесії Ужгородської міської радив цій частині є правомірним. Тому, просила відмовити у задоволенні позову. 31.05.2023 через канцелярію Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання керівника Ужгородської окружної прокуратури про повернення до стадії підготовчого провадження, залучення співвідповідача та зміну предмету позову. В поданому клопотанні вказано, що предметом спору є земельна ділянка, яка вибула з волі власника незаконно, на підставі пункту 1.73 рішення 26 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882, який також оскаржується. Разом з тим, як встановлено в ході моніторингу реєстру речових прав на нерухоме майно, 18.09.2020 земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:52:001:0316 площею 0,0935 відповідачем по справі розділено на земельні ділянки за кадастровими номерами 2110100000:52:001:0452 площею 0,0707 га та 2110100000:52:001:0451 площею 0,0229 га. За тим, земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:52:001:0451 площею 0,0229 га [PERSON] подаровано [PERSON] , який, у свою чергу, 30.10.2020 об`єднав її із земельною ділянкою за кадастровим номером 2110100000:52:001:0449 з присвоєнням кадастрового номеру 2110100000:52:001:0457 площею 0,0823 га. У подальшому, [PERSON] об`єднану земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:52:001:0457 площею 0,0823 га, на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2020 відчужено [PERSON] . За таких обставин, ефективним способом захисту інтересів держави буде витребування від [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:52:001:0452 площею 0.0707 га., витребування від [PERSON] земельну ділянку в координатах, межах та конфігурації, що була визначена за кадастровим номером 2110100000:52:001:0451 площею 0.0229 га, що неможливо без скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:52:001:0457 площею 0.0823 га. Ухвалою суду від 20.06.2023 постановлено перейти від стадії судового розгляду справи на стадію підготовчого судового засідання у цивільній справі за позовом Ужгородської окружної прокуратури до Ужгородської міської ради та [PERSON] про скасування рішень Ужгородської міської ради, державної реєстрації та свідоцтва про право власності на земельну ділянку; прийнято клопотання керівника Ужгородської окружної прокуратури про зміну предмету позову; залучено до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 06.07.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою Ужгородської окружної прокуратури до Ужгородської міської ради та [PERSON] , [PERSON] , про скасування пункту рішення Ужгородської міської ради, скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки. Прокурор не скористався право на участь у судовому засіданні та в матеріалах справи міститься його заява, згідно якої він позовні вимоги підтримує, просить задовольнити повністю та розглянути справу без його участі. Представник Ужгородської міської ради також не скористався правом на участь у судовому засіданні, одночасно згідно поданого відзиву та заяви просить відмовити у задоволенні позову, розглянути справу без його участі у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі. [PERSON] у судове засідання не з`явилася та її представник [PERSON] подала заяву, згідно якої просила провести розгляд справи без їх участі, у задоволенні позову відмовити. [PERSON] не скористалася правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що у 2010 році до Ужгородської міської ради Закарпатської області обрано 60 депутатів, що підтверджується відомостями з офіційного веб-сайту Ужгородської міської ради. Враховуючи вимоги ст. 100 ЦПК України, беручи до уваги висновки Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20, зважаючи на відсутність у відповідачів та їх представників заперечень щодо кількості депутатів міської ради, обраних на сесію, у межах якої приймалося оспорюване рішення, суд виходить з того, що кількість депутатів ради, обраних на відповідну сесію становить 60 осіб. 27 сесією 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 прийнято рішення №1882 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», згідно з пунктом 1.73 якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці [PERSON] (кадастровий номер 2110100000:52:001:0316) площею 0,0935 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , та передано її у власність. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек,єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №114102559 від 15.02.2018, земельна ділянка за кадастровим номером 2110100000:52:001:0316, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 777647121101, площа: 0,0935 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса: [ADDRESS] ; перебуває у власності [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що старшим слідчим слідчого відділу Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області Пекарем В.І. здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №42015070030000163 від 25.11.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України. Листом вих. №36687/106/25/1-2017 від 23.11.2017 слідчий повідомив про виявлення у ході здійснення досудового розслідування факту здійснення не особистого голосування окремими депутатами органу місцевого самоврядування на четвертому пленарному засіданні XXVII сесії Ужгородської міської ради від 09.11.2015 та надав дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування із можливістю виготовлення копій з документів кримінального провадження №42015070030000163. Як вже зазначалось, 09.11.2015 відбулось голосування за рішення Ужгородської міської ради №1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (проект №1626), відповідно до якого, оспорювану земельну ділянку передано у власність [PERSON] . Перед початком 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради, 09.11.2015 о 10 год. 06 хв., у відповідності до ст. 34 Регламенту, згідно роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 30 депутатів. В подальшому, 09.11.2015 о 10 год. 07 хв. проведено повторну реєстрацію, згідно роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 33 депутати Ужгородської міської ради. Відповідно до роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» щодо прийняття проекту рішення № 1626 за основу проголосувало 32 депутати Ужгородської міської ради. Так, серед присутніх депутатів значаться, зокрема, депутати [PERSON] (пульт для голосування № 57), [PERSON] (пульт для голосування № 33), [PERSON] (пульт для голосування № 13) та [PERSON] (пульт для голосування № 49). З оглянутого у судовому засіданні листа №394 від 13.04.2016 командира військової частини [NUMBER] [PERSON] встановлено, що з 05.11.2015 по 08.12.2015 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні військової частини [NUMBER] (військовий госпіталь [ADDRESS] ). Також згідно з інформацією Державної прикордонної служби, викладеної в листі №5/13-93 від 07.04.2016 [INFO] , [PERSON] з 08.11.2015 по 12.11.2015 та [PERSON] з 08.11.2015 по 20.11.2015 перебували за межами Державного кордону України. Окрім цього, судом встановлено, що [PERSON] , будучи депутатом Ужгородської міської ради, під час виникнення конфлікту інтересів не повідомив про нього в установленому порядку колегіальний орган Ужгородську міську раду і вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів на 27 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання (4 пленарне засідання) взяв участь у голосуванні і голосував за рішення №1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Згідно з Роздруківкою результатів голосування із зазначенням прізвищ депутатів Ужгородської міської ради на четвертому пленарному засіданні XXVII сесії Ужгородської міської ради VI скликання 09 листопада 2015 року за проект № 1626 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в цілому, депутат [PERSON] проголосував «ЗА». З даної Роздруківки також встановлено, що всього проголосувало 33 депутати, з них: «ЗА» - 32; «ПРОТИ» - 0; «УТРИМАЛОСЬ» - 0; «НЕ ГОЛОСУВАЛО» - 1. РІШЕННЯ ПРИЙНЯТО. Прийняття оспорюваного рішення в умовах реального конфлікту інтересів та допущення [PERSON] порушення вимог ст. 28, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» та ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підтверджено в постанові Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2017 у справі №308/12880/16-п, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Вказана постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в цій частині залишена без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 11.07.2017. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції статті, яка діяла на час вчинення правопорушення) близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта. Статтею 35 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів. Разом з тим у частині другій статті 35 Закону України «Про запобігання корупції» зазначено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Відповідно до пункту 1.1.2 Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.09.2017 № 839 «... депутат сільської ради в силу приписів статті 59-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", якщо розгляд, підготовка чи прийняття рішення радою з певного питання утворює конфлікт інтересів у такого депутата, зобов`язаний самостійно публічно оголосити про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Контроль за дотриманням цих вимог, надання консультацій та роз`яснень покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою». За частиною другою статті 35 Закону член колегіального органу, у разі виникнення у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів, не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом, а його заява про конфлікт інтересів заноситься в протокол засідання колегіального органу. Згідно з частиною першою статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 у справі №442/730/17 назвала помилковими висновки судів попередніх інстанцій, щодо відсутності підстав для скасування прийнятого рішення, де голос особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не був вирішальним та не вплинув на правомірність прийняття цього рішення, а також, що чинним законодавством не передбачено необхідності безумовного скасування рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого за наявності конфлікту інтересів. Отже, для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі депутата у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом. Прийняте в умовах реального конфлікту інтересів у одного з депутатів рішення органу місцевого самоврядування компрометує, спаплюжує таке рішення, та, як наслідок, нівелює довіру суспільства до органів місцевого самоврядування в цілому. За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі № 459/2673/16 у подібних правовідносинах, оскільки у ньому міститься помилковий висновок, що наявність потенційного або реального конфлікту інтересів не тягне за собою автоматичної недійсності прийнятих рішень колегіального органу, а лише у визначених законом випадках може вплинути на втрату правомочності органу. Аналогічна позиція Верховного Суду відображена й у постанові від 16.10.2019 у справі 445/2346/16-ц. Крім того, Верховний Суд у постанові суду від 31.10.2018 у справі №810/2500/16 звертає увагу на помилковість висновку, що стаття 67 Закону України «Про запобігання корупції» не містить імперативного припису про обов`язковість визнання незаконним та скасування такого рішення, оскільки, альтернатива у вказаній статті зазначена, виключно, щодо вибору способу оскарження рішення прийнятого за наявності конфлікту інтересів (скасування органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, чи визнання незаконними рішень в судовому порядку), і не передбачає іншої компетенції суду, ніж визнання такого рішення незаконним, у порядку, встановленим процесуальним законом. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 21.09.2018 у справах № 237/2574/17, № 237/2242/17. У свою чергу, відповідно до висновку Консультативної ради європейських суддів від 10.11.2017 №20 однакове та уніфіковане застосування закону зумовлює загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність. Оскільки, п. 1.73 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882 прийнято в тому числі за участі депутата Ужгородської міської ради Булини Михайла Михайловича, в результаті корупційних адміністративних правопорушень, приймаючи до уваги той факт, що у голосуванні прийняло участь менше половини депутатів від загального складу ради, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для визнання незаконним та скасування пункту 1.73 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882. Разом з тим, судом встановлено, що 18.09.2020 земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:52:001:0316 площею 0,0935 відповідачем [PERSON] розділено на земельні ділянки за кадастровими номерами 2110100000:52:001:0452 площею 0,0707 га та 2110100000:52:001:0451 площею 0,0229 га. У подальшому, земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:52:001:0451 площею 0,0229 га [PERSON] подаровано [PERSON] , який, у свою чергу, 30.10.2020 об`єднав її із земельною ділянкою за кадастровим номером 2110100000:52:001:0449 з присвоєнням кадастрового номеру 2110100000:52:001:0457 площею 0,0823 га. Далі, [PERSON] об`єднану земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:52:001:0457 площею 0,0823 га, на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2020 відчужено [PERSON] . З приводу вимог позивача про скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та витребування таких, суд констатує наступне. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Суд зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:52:001:0316 площею 0,0935 га. (яка була розділена на земельні ділянки за кадастровими номерами 2110100000:52:001:0452 площею 0,0707 га та 2110100000:52:001:0451 площею 0,0229 га.), була передана у власність відповідачу [PERSON] , на ній розташований житловий будинок, та [PERSON] правомірно очікувала, що після отримання цієї земельної ділянки вона набуде усіх повноважень власника та матиме змогу володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном. Тобто, спірна земельна ділянка не виділялась [PERSON] . Ужгородською міською радою із земель, належних Ужгородській територіальні громаді, а відповідач [PERSON] скористалася своїм правом на отримання права власності на земельну ділянку, яка і так знаходилася в її користуванні і володінні. Суд враховує, що ч. 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, яка діяла станом на подання прокуратурою позову, обмеження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам, визначені цією частиною, не поширюються на випадки: розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи. За такого, судом встановлено, що фактично станом на сьогодні, власниками спірних земельних ділянок є [PERSON] та [PERSON] , яка набула право власності на земельну ділянку за договором купівлі-продажу (добросовісний набувач). Також прокурором не доведено та не обґрунтовано, що необхідність скасування запису про державну реєстрацію права власності, та як наслідок витребування майна, є єдиним можливим та ефективним заходом впливу для досягнення мети позову, оскільки після скасування права власності на спірні земельні ділянки, такі залишаться у володінні і користуванні [PERSON] та [PERSON] , тобто не відбудеться ніякого реального відновлення порушених прав, а потягне за собою тільки повторну процедуру набуття земельних ділянок у власність з відповідними матеріальними та іншими витратами та незручностями. Крім того, суд враховує, що прокурором не доведено заподіяння будь-якої шкоди територіальній громаді м. Ужгорода тим, що оспорюваним рішенням передано спільну земельну ділянку у власність [PERSON] , яку згодом було поділено, частину об`єднано з іншою ділянкою та відчужено [PERSON] . З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності та витребування земельних ділянок слід відмовити. Щодо дотримання умов містобудування, аналізуючи обґрунтованість доводів прокурора про недотримання Ужгородською міською радою вимог містобудівного законодавства, суд зазначає, що правомірність рішень про затвердження детального плану територій та зонування не є предметом правової оцінки у справі, що розглядається, зважаючи на те, що судовий розгляд здійснюється у межах заявлених позовних вимог. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, аналіз досліджених у справі доказів свідчить, що прокурором було надано належні докази на підтвердження частини своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача - Ужгородську міську раду, пропорційно задоволеним вимогам. Одночасно, судом встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.03.2023 накладено арешт на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:52:001:0457 площею 0,0823 га, та земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:52:001:0452 площею 0,0707 га, із забороною вчиняти будь-які юридично значимі дії з нерухомим майном, в тому числі здійснити дії на її відчуження, поділ, об`єднання, передачу на правах суперфіцію або іншого користування третім особам. За приписами ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Приймаючи до уваги, що судом було повністю відмовлено у задоволенні позову в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки та витребування земельних ділянок, суд вважає, що вжиті на час розгляду судом справи заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Outcome: partial