Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Тернюк Є.В., в якому просить визнати договір довічного утримання (догляду) посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. від 01.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від спільного життя у подружжя є двоє повнолітніх дітей: [PERSON] та відповідачка [PERSON] . З дочкою [PERSON] у позивачки склалися негативні відносини. Відповідачка постійно впливала на її з чоловіком відносини, вчиняла лайки. Вона неодноразово просила чоловіка не спілкуватися з дочкою, яка не допомагала їм матеріально, а лише намагалася чимось заволодіти. [PERSON] інвалід ІІ групи, син [PERSON] також інвалід ІІІ групи, працював лише один чоловік, матеріально їм було дуже важко, дочка відмовилася допомагати і позивачка змушена була звертатися до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь, в суді відповідачка завіряла, що буде добровільно допомагати і позивачка двічі відмовлялася від своїх позовних вимог. [INFO] чоловік позивачки помер, вона разом із сином похоронили його і 05.07.2022 року звернулися до Боярської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. В кінці жовтня 2022 року до неї звернулася відповідачка з вимогою звільнити будинок, оскільки вона є його власницею на підставі договору довічного утримання (догляду) від 01.10.2019 року. Всі роки відповідачка проживала за вищевказаною адресою, чоловік постійно проживав з сім`єю в смт. Калинівка разом із сином [PERSON] та з нею. Подружжя вело спільне господарство, відповідачка навідувала їх дуже рідко і всі її приходи закінчувалися лайкою. Дочка ніколи не приносила в будинок продукти харчування, одяг, ліки в яких вони потребували, ліки вони брали за власні кошти. Спілкувалися сторони по справі дуже напружено, мати просила дочку допомагати їм матеріально, нагадувала їй, що вона обіцяла в суді допомагати і їхні розмови закінчувалися без результатів. Договором довічного утримання від 01.10.2019 року відповідачка зобов`язалася довічно утримувати [PERSON] надаючи йому комплекс послуг, в тому числі, забезпечуючи його продуктами харчування, ліками, одягом. Набувач свій розгляд визначає обсяг забезпечення. В договорі вказано що відчужувач самостійно визначає склад та кількість осіб, які можуть проживати з Відчужувачем , набувач має право користуватися житловим будинком та земельною ділянкою. Здійснення догляду та необхідної допомоги. Надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників, поховання Відчужувача. Жодних із вказаних умов утримання відповідачем не були здійсненні. [PERSON] мала свою сім`ю, проживала окремо, дуже рідко навідувалася до позивачки, не приносила ніяких продуктів харчування, не надавала шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників, за потреби її та чоловіка зверталися до Калинівської лікувальної амбулаторії. В договорі довічного утримання (догляду) вказано, що будинок під номером [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0690 га, кадастровий номер 3221455800:01:014:0004 належать відповідачу на праві особистої на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Васильківською державною нотаріальною конторою Київської області 25 січня 2000 року за реєстровим номером 101, право власності зареєстровано Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації 07.02.2000 року, загальною площею 66,1 кв.м., житловою 46,6 кв.м. Вони дійсно сім`єю проживали в будинку матері чоловіка, будинок мав невеликі розміри і вона з чоловіком вели постійне будівництво, добудовували кімнати для проживання, будували господарські споруди. Таким чином їхній будинок збільшився, його вартість значно виросла, відповідачка знала, що вони фактично перебудували житловий будинок, як за життя його матері так і після її смерті. Земельною ділянкою дочка не користувалася, вона разом з чоловіком та сином обробляли земельну ділянку. Відносини у позивачки з покійним чоловіком були дуже добрі, чоловік піклувався про неї та дітей, і вона не ставила за його життя будь-яких претензій до будинку. Вважала, що набула права власності на житловий будинок, після його добудови. Позивачка довіряла чоловіку і не могла передбачити укладення ним будь-якого договору відносно їхнього майна. Відповідачка знала, що вони вели спільне господарство, перебудували житловий будинок, побудували нові господарські будівлі, але не вказала дану обставину нотаріусу при укладенні договору. [PERSON] звернулася до адвоката за захистом своїх прав, оскільки Комунальне підприємство Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» відмовлялося надати їй будь-які відомості на її запитання. На запит адвоката КП КОР «Київського обласного БТІ» також відмовило надати дані відносно житлового будинку. Незважаючи на ті обставини, що позивачка інвалід ІІ групи, все життя прожила в шлюбі з чоловіком відповідачка в даний час вимагає звільнити житловий будинок. Вважає, що її дочка незаконним шляхом набула власність на житловий будинок та земельну ділянку. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання (а.с. 35). 07.04.2023 року до суду від представника [PERSON] - адвоката Старчої С.А., надійшов відзив на позовну заяву в якій зазначає, що відповідач не визнає позовні вимоги повністю. Відповідачем визнаються наступні обставини. Перебування позивача в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] виключно до моменту розірвання цього шлюбу. Наявність у позивача та [PERSON] , дітей: [PERSON] та [PERSON] , відповідача. Смерть [PERSON] . Укладення Договору довічного утримання (догляду), предметом якого є житловий будинок під номером [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0690 га, кадастровий номер земельної ділянки 3221455800:01:014:0004, розташовану в [ADDRESS] , на якій розташований відчужуваний житловий будинок. Відповідач не погоджується з правовою оцінкою обставин, наданих позивачем, оскільки позивач в своєму позові зазначає, що у неї з відповідачем склалися негативні відносини, відповідач постійно впливала на стосунки позивача з її чоловіком, вчиняла лайки, не допомагала матеріально, намагалась чимось заволодіти. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, м випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч правилам, визначеним цивільним процесуальним законодавством, позивач не доводить ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог. Позивач у своєму позові зазначає, що вона разом з сином похоронили [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач заперечує вищезазначену обставину, виходячи з наступного. По-перше, всупереч правилам, визначеним у вищезгаданих нормах Цивільного процесуального кодексу України, позивач не доводить обставини поховання [PERSON] . По-друге, саме відповідач здійснила поховання свого батька [PERSON] . Даний факт підтверджується наступними доказами: Актом обстеження № 753, складеним 05.12.2022 року комісією в складі депутата Калинівської селищної ради Дмитренко С. В., сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким встановлено, що позивач дійсно поховала свого батька [PERSON] . Довідкою Комунального підприємства Калинівської селищної ради «Благоустрій» вих. № 24 від 30.03.2023 року, про те, що відповідач зверталась до КП «Благоустрій» щодо поховання свого батька [PERSON] . Свідоцтвом про поховання № 2/2-25 від 30.03.2023 року, виданим Комунальним підприємством Калинівської селищної ради «Благоустрій» відповідачу користувачу родинного (одноосібного) місця поховання, яка 12.06.2022 року на кладовищі № 1, розміщеному в смт. Калинівка Фастівського району Київської області, здійснила поховання померлого [PERSON] . Позивач зазначає у своєму позові, що відповідач вимагає звільнити будинок, власником якого остання являється. Даний факт не знаходить свого підтвердження жодним доказом. Крім того, відповідач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності (користування чи розпорядження, зокрема). Позивачем у позові зазначається про її проживання разом з її чоловіком, [PERSON] , у спірному будинку, про ведення постійного будівництва, добудовування кімнат для проживання, господарських споруд, збільшення будинку та зростання його вартості. Вищевказані обставини, що наведені позивачем у її позові, відповідач заперечує, посилаючись на наступне. Як вбачається з відповіді № 30.23-31а від 05.04.2023 року Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на адвокатський запит вих. № 21 від 05.04.2023 року адвоката Старчої С.А. - в архіві виявлено актовий запис № 43 про шлюб [PERSON] та [PERSON] , складений 29.12.1966 року виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області. У вищевказаному актовому записі наявна відмітка про розірвання шлюбу на підставі актового запису № 114 від 15.07.1986 року, складеного відділом реєстрації їв цивільного стану Васильківського району Київської області. Таким чином, обставина (факт) перебування позивача в шлюбі з [PERSON] , наведена позивачем у своєму позові, є недостовірною, такою, що вводить в оману суд, та не може бути взята судом до уваги при оцінці та дослідженні наявних у справі доказів. Позивач у своєму позові, приховуючи факт розірвання шлюбу з відчужувачем спірного нерухомого майна, [PERSON] , безпідставно намагається довести своє право спільної сумісної власності на нерухоме майно, що є предметом договору довічного утримання (догляду). Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Отже, [PERSON] , як одноосібний власник відчужуваного майна (на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.01.2000 року) не мав обов`язку отримання дозволу від позивача на укладення правочину, а позивачка, в свою чергу, не мала права на частку в майні останнього. Також позивачем на підтвердження наведених обставин збільшення будинку, добудовування та зростання вартості майна тощо не надано жодного доказу. Відповідачем у додатках до відзиву надається копія технічного паспорта на житловий будинок (технічний паспорт інвентарний номер 279, реєстровий номер кн.2 р. 93, складений 09.12.1999 року Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації), яким підтверджується факт відсутності добудов, прибудов, будівництва, в тому числі самовільного. Показники загальної та житлової площі, наявності господарських будівель та споруд, зазначені у вищевказаному технічному паспорті, тотожні із зазначеним у Договорі довічного утримання догляду), який оскаржується позивачем. Посилання позивачем у своєму позові на те, що вона разом із сином та [PERSON] проживала за адресою розташування спірного житлового будинку, також є недостовірним та спростовується відповідачем наступними доказами: інформацією з будинкової книги про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за рішенням суду 17.04.2008 року; Актом обстеження № 325, складений 30.03.2023 року комісією в складі депутата Калинівської селищної ради Дмитренко С. В., сусідів [PERSON] , [PERSON] , згідно з яким, позивач та [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживають з 1987 року; Повідомленням відділу надання адміністративних послуг Калинівської селищної ради щодо надання інформації № 69/07-1,3 30.03.2023 року про те, що за відповідною адресою не зареєстровано жодної особи. Крім того, у даному спірному житловому будинку проживає сім`я, що підтверджується договором оренди (найму) житлового приміщення, укладеним 05.01.2023 року між відповідачем та [PERSON] . Позивач у своєму позові зазначає, що за Договором довічного утримання (догляду) відповідач зобов`язувалася довічно утримувати [PERSON] , надаючи йому комплекс послуг, забезпечуючи його продуктами харчування ліками, одягом, надавати медичну допомогу шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників, поховати. Позивач стверджує, що жодних з вказаних умов утримання відповідачем не було здійснено - відповідач проживала окремо, дуже рідко навідувалася, не приносила ніяких продуктів харчування, не завала шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників тощо. Відповідач заперечує такі твердження позивача, оскільки останнім не надано жодного доказу наведеного, а в противагу зазначеному, відповідно до умов Договору, а саме пп. 3.1., 3.2., ., 3.7., сторони підтвердили, що договір відповідав дійсним намірам, не носив характеру ставної чи удаваної угоди, не був зловмисною угодою; сторони заявили, що не визнані дієздатними чи обмежено дієздатними, розуміють значення і умови Договору, його правові наслідки, їхнє волевиявлення є вільним, усвідомленим; сторонам доведено до відома, що Договір може бути розірвано та порядок його розірвання; сторонам було роз`яснено зміст ст.ст. 744-757 Цивільного кодексу України. Нотаріусом під час укладення правочину було перевірено дієздатність, зокрема, [PERSON] . Позивач не надає доказу, що відповідач не виконував або неналежним чином виконувала обов`язки за спірним Договором. Відчужувач ніколи не звертався до суду із вимогою про розірвання цього Договору з моменту його укладення та до своєї смерті. Відповідач є донькою [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. 11.10.2002 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження про заповідання всього свого майна саме відповідачу, даний факт підтверджується Заповітом, посвідченим 11.10.2002 року [PERSON] керуючою справами виконкому Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області, зареєстрованим в реєстрі за № 410. Даний заповіт не скасовано. Позивач у своєму позові, належним чином не ознайомившись зі змістом оскаржуваного договору довічного утримання (догляду), зазначає про обов`язок чоловіка відповідача надати згоду на укладення спірного Договору. Відповідач стверджує, що даний Договір укладено за згодою її чоловіка, викладеною у формі заяви, справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., 01.10.2019 року за реєстровим 2430, що підтверджується п. 3.3. Договору довічного утримання (догляду), наданого позивачем в додатках та наявному в оригіналі у відповідача. Позивач в своєму позові зазначає, що саме вона поховала [PERSON] , інший факт підтверджується позивачем «Актом обстеження, комісією Калинівської селищної ради депутата селищної ради [PERSON] та свідків сусідів [PERSON] та [PERSON] ». Даний Акт обстеження не може бути доказом наведених позивачем обставин, виходячи з наступного. Форма «Акту обстеження», наданого позивачем, станом на зазначену дату складання, 08.12.2022 року, є недійсною; підпис на вказаному «Акті» не є підписом селищного голови Калинівської селищної ради Олексенко Ю.О.; станом на день складання цього «Акта» депутата [PERSON] не було; інформація, зазначена в «Акті», є такою, що не відповідає дійсності, оскільки спростовується переліком доказів, наведених вище, доданих до цього відзиву відповідачем, та наявних в оригіналі у відповідача. Відповідач заперечує та не погоджується з наведеними позивачем правовими підставами позову, посилаючись на нижченаведене у відзиві. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на встановлення заявлених нею обставин, які б дозволили віднести оспорюваний Договір до правочину, що порушує публічний порядок, або такого, що був вчинений особою під впливом тяжкої для відчужувача обставини і на вкрай невигідних умовах, або укладений внаслідок помилки. Таким чином, позивачем не доведено у передбачений законодавством спосіб наявність існування обставин, які, відповідно до заявлених останньою вимог норм Цивільного кодексу України (статей 228-233) можуть бути підставою для визнання недійсним Договору довічного утримання (догляду), укладеного між [PERSON] та відповідачем, посвідченого 01.10.2019 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є. В., зареєстрованого в реєстрі за № 2431 (а.с. 40-48). 02.06.2023 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, але відповідно до вимог ч. 2 ст. 179 ЦПК України останній не підписаний позивачем, що позбавляє суд пересвідчитись в його дійсності, а тому суд відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України повертає його позивачу (а.с. 113-117). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі (а.с. 135-136). В судовому засідання представник позивача адвокат Рябкова Т.Ю. позов підтримала та просила його задовольнити, оскільки позивачка не знала про цей договір довічного утримання, та, що відповідачка не допомагала батькові. [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, та просила в його задоволені відмови в повному обсязі, оскільки це будинок її бабусі, батька матері, яку він доглядав та проживав там з нею, яка в подальшому залишила на нього заповіт, а він прийняв спадщину після смерті своєї матері на все належне їй майно, цей будинок і земельна ділянка під ним є його особистою власністю. Батько як вже 17 років одружений із зовсім іншою жінкою, а з її матір`ю вони давно вже розведені. Вона постійно доглядала батька, та поховала саме вона його, а не мати. У спірному будинку позивачка вже дуже давно не проживає, а тому після смерті батька, який крім договору довічного утримання ще заповів його їй, вона його на підставі договору оренди здала іншій людині, яка там і проживає, а не мати. У батьків був спільний будинок, але після розлучення вони його продали та кошти поділили між собою. Мати із братом проживають за іншою адресою в [ADDRESS] , а після смерті батька вони вирішили забрати і це майно. Третя особа приватний нотаріус Тернюк Є.В. в судове засідання не з`явилася, направила до суду належним чином завірену копію договору довічного утримання (догляду), посвідчений нею 01.10.2019 року та документи на підставі, яких він посвідчувався (а.с.80-109). Суд, заслухавши думки сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи відзив відповідача із доданими доказами до нього, які також були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01.10.2019 року [PERSON] уклав договір довічного утримання (догляду) з [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Є.В., відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність житловий будинок під [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0690 га, кадастровий номер земельної ділянки 3221455800:01:014:0004, розташовану [ADDRESS] на якій розташований відчужуваний житловий будинок, за яким [PERSON] зобов`язалася забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно (здійснення догляду та необхідної допомоги, надання медичної допомоги, поховання). Договір посвідчено 01.10.2019 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., зареєстровано в реєстрі за №2431. Договір містить власноручно вчинені сторонами підписи, в тому числі й шляхом написання « [PERSON] », « [PERSON] ». (а.с. 7-8, 81-82). 29.12.1966 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 14). Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 12) та доньку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 13, 52). 21.06.1986 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.53). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 15). Відповідно до копії та оригіналу технічного паспорту на будинок [ADDRESS] власником будинку є [PERSON] , який прийняв у спадок вказане нерухоме майно після смерті його матері [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 56-60). Відповідно до наданої відповіді відділу надання адміністративних послуг Калинівської селищної ради від 30.03.2023 року №96/07-13 за адресою [ADDRESS] не зареєстровано жодної особи (а.с.61). Згідно до копії Заповіту від 11.10.2002 року, посвідченого керуючою справами виконкому Калинівської селищної ради Васильківського р-ну Київської області Черниш З.С., [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів [PERSON] (а.с. 64). Як вбачається з Акту обстеження №325 від 30.03.2023 року Калинівської селищної ради, в ході перевірки проживаючих осіб за адресою [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою не проживають з 1987 року (а.с.62). Відповідно до копії Свідоцтва про поховання №2/2-25 видано [PERSON] в смт. Калинівка поховання померлого здійснила [PERSON] (а.с. 65). Відповідно до Договору оренди (найму) житлового приміщення від 05.01.2023 року [PERSON] передала в оренду житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] (а.с. 63). Як вбачається з довідки від 30.03.2023 року №24 виданого комунальним підприємством Калинівської селищної ради «Благоустрій», [PERSON] дійсно зверталася до КП «Благоустрій» 11.06.2022 року вх. №45 щодо поховання свого батька [PERSON] , який похований на кладовищі №1 в смт. Калинівка, який помер [INFO] . Свідоцтво про смерть №129 від 13.06.2022 року (а.с.66). Згідно з Актом обстеження №753 від 05.12.2022 року Калинівської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] дійсно поховала свого батька (а.с. 67). Як вбачається з відповіді від 05.04.2023 року № 30.23-31а Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на адвокатський запит вих. № 21 від 05.04.2023 року адвоката Старчої С.А. - в архіві виявлено актовий запис № 43 про шлюб [PERSON] та [PERSON] , складений 29.12.1966 року виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області. У вищевказаному актовому записі наявна відмітка про розірвання шлюбу на підставі актового запису № 114 від 15.07.1986 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського району Київської області (а.с.69-70). Як вбачається із направленого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. завіреної належним чином копії договору довічного утримання (догляду) та документів на підставі, яких він посвідчувався, нотаріусу було надано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.01.2000 року, виданого [PERSON] (а.с.84), Інформаційну довідку з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів дата і час перевірки 01.10.2019 року (а.с.85), копію технічного паспорту на будинок [ADDRESS] де записано після [PERSON] , на [PERSON] , відповідь надана приватному нотаріусу на його запит Калинівської селищної ради від 23.09.2019 року №1046/02-22, про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , а саме, що за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] з 13.11.1986 року по теперішній час (а.с.89), державний акт на право власності на земельну ділянку видану на ім`я [PERSON] (а.с.90), Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.91-93), нотаріально посвідчена заява [PERSON] , який надає згоду своєї дружині [PERSON] на укладення та підписання договору довічного утримання (догляду) та додаткових угод до нього (а.с.94), заява [PERSON] , що ним прочитано вголос та підписано її (а.с.95), копії паспортів [PERSON] та [PERSON] , Інформацію з Єдиного реєстру боржників, Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Витяги (а.с.101-109). Як вбачається з відповіді Калинівської селищної ради від 18.04.2023 року №731/1/02-17 на запит вих. № 22 від 06.04.2023 року адвоката Старчої С.А. - доданий до адвокатського запиту Акт обстеження не зареєстрований у відповідному журналі Калинівської селищної ради та відповідно не засвідчувався 08.12.2022 року Калинівським селищним головою/ секретарем Калинівської селищної ради. [PERSON] не є депутатом Калинівської селищної ради VІІІ скликання та відповідно станом на 08.12.2022 року не могла здійснювати обстеження та складати відповідний акт депутата Калинівської селищної ради. Крім того, станом на 08.12.2022 року в Калинівській селищній раді відповідно до рішення виконавчого комітету селищної ради від 17.12.2021 року №228-17 «Про введення в дію нової гербової печатки Калинівської селищної ради» діяла гербова печатка Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області (а.с.123). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що у сенсі положень статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та/або неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового/реального результату. Отже, правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положення ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, у тому числі щодо форми, вільного волевиявлення учасників правочину та відповідності його внутрішній волі, спрямованості на реальне настання правових наслідків, ним обумовлених. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Згідно зі статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статтею 745 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Судом встановлено, що 01.10.2019 року [PERSON] уклав договір довічного утримання (догляду) з [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Є.В. відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність житловий будинок під [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0690 га, кадастровий номер земельної ділянки 3221455800:01:014:0004, розташовану [ADDRESS] на якій розташований відчужуваний житловий будинок; за яким [PERSON] зобов`язалася забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно (здійснення догляду та необхідної допомоги, надання медичної допомоги, поховання). Договір посвідчено 01.10.2019 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., зареєстровано в реєстрі за №2431. Договір містить власноручно вчинені сторонами підписи, в тому числі й шляхом написання « [PERSON] », « [PERSON] » (а.с. 7-8, 81-82). Як вбачається з надісланої приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. завіреної належним чином копії договору довічного утримання (догляду) та документів на підставі, яких він посвідчувався, нотаріусом було дотримано вимоги щодо посвідчення вказаного договору, волевиявлення сторін на укладення вказаного договору було добровільним, а чоловіком відповідачки - [PERSON] надано заяву нотаріально посвідчену, в якій він надає згоду своєї дружині [PERSON] на укладення та підписання договору довічного утримання (догляду) та додаткових угод до нього (а.с.94), що спростовує доводи позивача щодо не дотримання нотаріусом вимог закону. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог посилалась на те, що при укладенні договору довічного утримання (догляду) від 01.10.2019 року її чоловіком [PERSON] , її дочка незаконним шляхом набула у власність житловий будинок та земельну ділянку, а також відповідачка не виконала вимоги договору по похованню її чоловіка, оскільки ховали його саме вона і її син, також приватним нотаріусом безпідставно був укладений договір довічного утримання (догляду) між її чоловіком та дочкою, тому просила суд визнати його недійсним на підставі статті 215, статті 229 ЦК України. Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Згідно п 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що обставини, щодо яких помилялася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правового значення не має помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору довічного утримання замість заповіту, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження проживання в спірній квартирі після укладення договору дарування. Вказана правова позиція узгоджується з позицією викладеною Верховним Судом в постанові від 15 серпня 2018 року по справі №553/2778/15-ц. На підтверджень посилань з приводу помилки щодо істотних умов і обставин правочину стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів. Згідно ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. В силу ч. 2 ст. 755 ЦК, договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. За правилами ч.1 та ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Позивачем не було надано суду доказів, що відповідач не виконувала або неналежним чином виконувала обов`язки за вказаним договором, оскільки [PERSON] за життя не звертався до суду із вимогою про розірвання договору довічного утримання (догляду). Як і не знайшло свого підтвердження твердження, що саме позивачка із сином поховала [PERSON] , а доданий Акт обстеження, комісією Калинівської селищної ради депутата селищної ради [PERSON]. та свідків сусідів [PERSON] , [PERSON] від 08.12.2022 року (а.с.16), суд не бере до уваги, оскільки форма Акту станом на 08.12.2022 року є недійсною та вказаний акт не видавався Калинівською селищною радою, що підтверджується наданою відповіддю Калинівською селищною радою від 18.04.2023 року №731/1/02-17 (а.с.123), а також спростовується наданими доказами відповідачем, а саме свідоцтвом про поховання №2/2-25 виданого [PERSON] , довідками виданої КП «Благоустрій», які підтверджують, що [PERSON] зверталася щодо поховання свого батька [PERSON] , Актом обстеження №753 Калинівської селищної ради, що саме [PERSON] поховала свого батька. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц (провадження № 61-2779св18) зроблено висновок по застосуванню статті 229 ЦК України та вказано, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)». На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання від 01.10.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом 01.10.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №2431, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Згідно з ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов позивача задоволенню не підлягає, судові витрати понесені позивачем до відшкодування за рахунок відповідача не підлягають. На підставі вищевикладених обставин та

Outcome: dismissed