Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Представник позивача, адвокат Заборський О. В., звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] працював на Акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком» або АТ «КЗРК») у шкідливих умовах 24 роки 8 місяців: 01.08.1997 р. - 19.04.2022 р. - майстром гірничим, зайнятим повний робочий день на підземних роботах на шахта «Більшовик», шахта «Октябрська», шахта «Родіна» АТ «Кривбасзалізрудком». За медичним висновком ДУ «Український НДІ промислової медицини» позивачу встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Згідно із актом розслідування професійного захворювання від 25.04.2023 р. на підставі інформаційної довідки про умови праці від 06.09.2022 р. ГУ Держпраці у Дніпропетровській області умови праці підземного майстра гірничого відносяться до 3 класу 2 ступеню як шкідливі, а професійне захворювання у [PERSON] виникло через вплив шкідливих виробничих факторів: перевищення гранично-допустимих норм пилу переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони; перевищення гранично-допустимого рівня шуму. Таким чином комісією з розслідування виникнення професійного захворювання було встановлено, що внаслідок 24 роки 8 місяців праці позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача він втратив здоров`я та працездатність, набувши професійне захворювання. У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю позивачу 06.07.2023 р. МСЕК визначено ступінь втрати професійної працездатності 35% (30% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) та визначена III група інвалідності безстроково. Враховуючи викладене, негативні зміни у житті [PERSON] є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань, оскільки він потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, наглядом у сімейного лікаря та санаторно-курортного лікування. Позивач відчуває головний біль, задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, важкість у грудній клітці, приступи задухи, запаморочення, зниження слуху, шум у вухах, загальну слабкість, що в цілому обумовлює істотне погіршення психологічного аспекту життя позивача. При цьому АТ «Кривбасзалізрудком» не створило безпечних і нешкідливих умов праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не вживало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях, що призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яка має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, що спричиняє йому моральні страждання, які він оцінює в розмірі 234500 грн. Крім того позивач поніс витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 9000 грн. На підставі зазначеного просив суд стягнути з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, в розмірі 234500 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, а також витрати на правову допомогу у сумі 9000 грн. Частково не погоджуючись із позовом [PERSON] представник відповідача, [PERSON] , подала відзив, де вказувала, що АТ «КЗРК» вважає, що сума відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я позивачу у розмірі 234500 грн. недоведена та значно завищена, враховуючи загальний стаж роботи позивача на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів, 24 роки, розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2023 року, а також ступінь втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, що підтверджується висновком МСЕК в розмірі 35%, а також 3 групу інвалідності із застосуванням коефіцієнту 1,25, тому АТ «КЗРК» погоджується на виплату компенсації моральної шкоди позивачу в сумі саме 70350 грн. Крім того вказувала, що з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. На підставі викладеного просила суд частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] до АТ «КЗРК» в сумі 70350 грн. Також вказувала, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. є завищеними з огляду на незначну складність справи, що не вимагають від адвоката значних зусиль при підготовці правової позиції, позовної заяви та інших документів. Крім того через те, що справа розглядається в спрощеному порядку без виклику сторін, то витрати в сумі 1000 грн. на адвоката не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Ані позивач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Заборський О. В., не подали суду заперечень проти розгляду справи без виклику сторін за наявними матеріалами. Представник АТ «КЗРК» також не заперечував проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Суд встановив, що [PERSON] працював на підприємстві АТ «Кривбасзалізрудком» з 01.08.1997 р. по 19.04.2022 р. майстром гірничим з повним робочим днем на підземних роботах у шахті «Більшовик» ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», шахті «Октябрська» ВАТ «Криворізький державний залізорудний комбінат», шахті «Родіна» ПАТ «Криворізький державний залізорудний комбінат», правонаступником яких є наразі АТ «Кривбасзалізрудком», звідки був звільнений за власним бажанням через вихід на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія [NUMBER] ). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 квітня 2023 року, складеного відносно АТ «КЗРК» було встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань: 1) хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, ЛН другого ступеня; 2) хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху), що підтверджується медичним висновком від 14 лютого 2023 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а також зазначено причини його виникнення, оскільки [PERSON] внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив концентрації аерозолів фіброгенної дії та шуму, що перевищували нормативні значення, що підтверджується інформаційною довідкою про умови праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 06.09.2022 року, стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 24 роки 8 місяців на підприємстві відповідача, АТ «КЗРК», що також підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно із довідками МСЕК № 187064 та № 129597 від 06.07.2023 року [PERSON] було встановлено первинно 35% стійкої втрати працездатності через професійні захворювання на хронічне обструктивне захворювання легень (30%) та глухуватість (5%), а також 3-ю групу інвалідності безстроково з рекомендацією санаторно-курортного та медикаментозного лікування. У зв`язку із професійним захворюванням [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками з медичної карти № 2939, № 373, № У-23П11772 та виписним епікризом № 461. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону праці»\~(на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала через професійне захворювання, спричинене негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, то моральну шкоду йому безумовно було заподіяно внаслідок ушкодження здоров`я під час роботи на АТ «КЗРК», оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, з урахуванням чого суд дійшов висновку про необхідність відшкодування [PERSON] моральної шкоди за рахунок відповідача. На підставі переліченого обґрунтування, суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що АТ «КЗРК» не винен в отриманні [PERSON] профзахворювання та відповідно у спричиненні позивачу цим моральної шкоди. Суд при цьому виходив з того, що в зв`язку із отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності [PERSON] у розмірі 35% та здобуттям 3-ї групи інвалідності безстроково позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок професійного захворювання у нього змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє внаслідок професійного захворювання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, ступінь втрати ним безстроково працездатності через професійне захворювання, отриману ним інвалідність внаслідок такого захворювання, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також провину підприємства відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу, яка лежить на АТ «КЗРК». Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи, що [PERSON] пропрацював на підприємстві відповідача 24 роки 8 місяців у шкідливих умовах, отримавши внаслідок недосконалості виробництва з вини відповідача безстроково 35% стійкої втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання та третю групу інвалідності при роботі у таких шкідливих умовах на підприємстві відповідача, зважаючи на розмір на 1 січня 2023 року мінімальної заробітної плати в сумі 6700 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку АТ «КЗРК» повинен дорівнювати 150000 грн., що відповідатиме завданій позивачу моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на його здоров`ї та подальшому житті. Таким чином суд не може погодитись із розміром моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я позивача, який визнав АТ «КЗРК» в розмірі 70350 грн. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката підтверджуються ордером № 1237948 та свідоцтвом адвоката Заборського О. В., розрахунком від 23 серпня 2023 року витрат на правничу допомогу в сумі 9000 грн., актом виконаних робіт від 23.08.2023 року, підписаний сторонами, на суму 9000 грн. за ознайомлення з матеріалами, опрацювання правової позиції, збір доказів, підготовку документів, складання позовної заяви та судове представництво (1 год. в сумі 1000 грн.) адвоката, а також квитанцією від 25.08.2023 року про сплату позивачем 9000 грн. за надану йому правничу допомогу адвокатом Заборським О. В. Натомість, суд зазначає, що розгляд справи відбувся без проведення судового засідання, внаслідок чого витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 1000 грн. не були доведені належним чином. В іншій частині наведених витрат, враховуючи докази на їх підтвердження, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу є доведеними в сумі 8000 грн. (9000 1000 = 8000), оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості, внаслідок чого суд відкидає посилання представника відповідача про їх необґрунтованість та необхідність їх зменшення. Однак, враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги [PERSON] , то судові витрати останнього з оплати доведеного в суді розміру правничої допомоги в сумі 8000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 5117,27 грн. (150000 / 234500 х 8000 = 5117,27). Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1500 грн.

Outcome: partial