Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] ,\~ТДВ\~«Страхова\~компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок взаємодії джерела підвищеної небезпеки у якому просив: стягнути на його користь з відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант», заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 45 293 ( сорок п`ять тисяч двісті дев`яносто три) гривні 03 копійки, до якої входить матеріальна шкода завдана в результаті пошкодження автомобіля в сумі 41 685 (сорок одна тисяча шістсот вісімдесят п`ять) гривень 03 копійки, витрати на евакуатор 1 404 (одна тисяча чотириста чотири) гривні та витрати на проведення незалежної оцінки в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень; стягнути на його користь з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень; стягнути на його користь з відповідачів солідарно судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 08 лютого 2021 року, близько 11 години 30 хвилин, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки FORD ESCORT, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Київ-Ковель, в напрямку м.Києва, не вибрав безпечну швидкість руху під час маневру обгону, виїхав на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення з автомобілем FAV СА1041, д.н.з. [NUMBER] , та з автомобілем RENAULT DUSTER, д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. [PERSON] зазначає, що за грубе порушення водієм [PERSON] вимог п.п.11.11 та п. 12.1, 14.2 ПДР України, останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності 13 квітня 2021 року за ст. 124 КУпАП. Стверджує, що внаслідок ДТП його автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень, чим було заподіяно майнову шкоду на загальну суму 83\~248 грн. 08 коп., яка вирахувана згідно існуючої методики, що підтверджується звітом про оцінку № 034-21 від 20 лютого 2021 року, який було проведено спеціалістом оцінювачем ФОП [PERSON] . Також, позивач вказує, що крім майнової шкоди, йому була завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, що були викликані завданими пошкодженням автомобіля, що призвело до порушення звичайного життя та необхідністю, що у свою чергу спричинило психологічний та побутовий дискомфорт. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 25\~000 грн. Крім того, позивач зазначає, що після ДТП його автомобіль було переміщено з місця ДТП за допомогою евакуатора та ним були понесені додаткові витрати на послуги евакуатора в розмірі 1\~404 грн. Всього матеріальні збитки задані в результаті ДТП , яка сталася 08 лютого 2021 року становлять 87\~452 грн. 08 копійок, з яких: вартість відновлювального ремонту -83\~248 грн. 08 коп.; витрати на проведення оцінки завданих збитків 2\~800 грн.; витрати за послуги евакуатора 1\~404 грн.; та моральна шкода завдана в результаті ДТП - 25\~000 грн. Додає, що відповідальність власника автомобіля FORD ESCORT, д.н.з. [NUMBER] , застрахована в ТДВ СК «Альфа Гарант», та в Договорі страхування передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком вище вказаних документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду в межах до 130 000 (сто тридцяти тисяч) гривень матеріальних збитків. Також, [PERSON] стверджує, що в даній справі співвідповідачем по справі, необхідно також залучити страхову компанію, а саме ТДВ СК «Альфа Гарант», яка відповідно до договору повинна здійснити виплату страхової, суми, що передбачена договором в розмірі 83\~248 грн. 08 коп. та витрати понесені за послуги евакуатора та оцінку завданих збитків. Зазначає, що ним було своєчасно направлено до страхової компанії заяву та необхідні документи для здійснення відшкодування, проте, 07 травня 2021 року йому перерахували лише частину страхової суми розмірі 41\~771 грн. 91 коп., при цьому письмово відповіді про причини часткового відшкодування він так і не отримав. Вважає дії страхової компанії неправомірними. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 22, 23, 1166, 1167-1168, 1187, 1188 ЦК України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Бородянського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року, вказану цивільну справу надіслано за підсудністю до Ірпінського міського суду Київської області. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області 17 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 01 серпня 2022 року від представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» Блинової А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначила, що заявлені позовні вимоги вважають необґрунтованими та недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування чого вказала, що 08 лютого 2021 року позивачем було надано до Товариства повідомлення про ДТП від потерпілого. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, таким чином, 16 лютого 2021 року було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу про що складено відповідний протокол огляду ТЗ, який підписаний позивачем, зауважень щодо обсягу зафіксованих пошкоджень позивачем не зазначено. Представник відповідача стверджує, що заперечення, щодо неправомірних дій представника Страховика під час огляду пошкодженого ТЗ та визначення розміру страхового відшкодування Позивачем не надавались страховику. Виходячи з результатів аналізу зазначених норм, визначення розміру страхового відшкодування при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема актом про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року. Зазначає, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. При цьому, оцінка майна (шкоди) проводиться суб`єктом оцінювання, який має ліцензію Фонду державного майна України у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092. Наголошує, що чинні положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надають страховикам та потерпілим право для визначення розміру збитків залучати аварійних комісарів. Таке право кореспондується з положеннями ст. 25 Закону України «Про страхування»: при цьому, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Положення Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні. Таким чином, вказаним законом, регулюється порядок проведення оцінки майна, проведення експертиз, діяльність спеціальних суб`єктів, які здійснюють процедуру оцінку майна, тощо, проте, Страховик не здійснює оцінку майна, а визначає розмір страхового відшкодування на підставі даних, що підтверджують розмір збитку. Тобто у вказаних правовідносинах Товариство не здійснювало оцінку майна, оцінку збитку (шкоди), а визначало розмір страхового відшкодування на підставі даних, що підтверджують реальний розмір збитку, завданого потерпілій особи. Зазначає, що саме таку правову оцінку правомірності самостійного визначення розміру страхового відшкодування надано Вищим адміністративним судом України у постанові від 15 жовтня 2015 року по справі К/800/31259/15. Тобто, ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», який регулює спірні правовідносини, передбачає станом на дату настання ДТП, право Відповідача залучити для визначення розміру збитків аварійного комісара. Вартість відновлювального ремонту автомобіля, належного Позивачу, була визначена у відповідності до Закону та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Товариство вчасно в 10-ти денний термін передбачений ст. 34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» направило свого представника для огляду пошкодженого автомобіля, здійснило розрахунок страхового відшкодування в порядку передбаченому законом на підставі аварійного сертифікату № 76-Р/38/8 від 18 лютого 2021 року, Відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу без урахування ПДВ, становить 41 367, 92 грн. Оскільки, відповідно до п. 36.2. ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, при цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Наголошує, що так як Товариству не було надано належних доказів понесених витрат з оплати ПДВ, а саме актів виконаних робіт, рахунків, платіжних доручень тощо, Товариством, згідно ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» було складено та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт та виплачене страхове відшкодування в розмірі 41\~771,91 грн, за вирахуванням 20% ПДВ) на рахунок вказаний заявником, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Стверджує, що заперечення щодо неправомірних дій експерта чи представника Страховика під час огляду пошкодженого ТЗ та визначення розміру страхового відшкодування Позивачем не надавались страховику (детальний розрахунок страхового відшкодування: 41367,91 - 1000,00 (франшиза) + 1404,00 (послуги евакуації) = 41771,91). Додає, що відповідач перерахував страхове відшкодування на рахунок вказаний в заяві про виплату страхового відшкодування у порядку та у спосіб передбачений Законом, отже, страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем. Крім того, зазначає, що право Позивача самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, та вимагати відшкодування витрат на експертне дослідження в разі якщо страховик не направить вчасно свого представника на огляд пошкодженого автомобіля (ст. 34 вказаного Закону). Страхове відшкодування було визначене та перераховане у відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином у відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" відсутні зобов`язання перед позивачем зі сплати страхового відшкодування, визначеного з урахуванням висновку №034-21 виконаного на замовлення Позивача, підстав для задоволення позовних вимог немає, крім того, на момент розгляду справи у суді аварійний сертифікат № 76-0/38/8 від 18.02.2021 року є дійсним. Стверджує також, що Позивач не надав належних, достатніх доказів які б спростували аварійний сертифікат № 76-Р/38/8 від 18.02.2021 року на підставі якого страховик визначив суму страхового відшкодування. Вважає, що єдиним належним доказом вартості завданих Позивачу матеріальних збитків є аварійний сертифікат № 76-0/38/8 від 18.02.2021 року на підставі якого було визначено суму страхового відшкодування. Крім того, зазначає, що Звіт виконаний на замовлення Позивача не є належним, допустимим та достатнім доказом який би спростував аварійний сертифікат, адже експерт який виконував звіт № 034-21 не був попереджений та обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, тобто, Звіт на який посилається Позивач не може бути належним та допустимим доказом в розумінні ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 17. Постанови пленуму ВСУ № 5 від 12.06.2009 року. Отже, стверджує, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог до Страховика. В ухвалі про відкриття провадження 17 лютого 2022 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачем [PERSON] , що підтверджується поштовим направленням яке повернулись на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положен цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. За частинами 1, 5, 6 ст. 81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником транспортного засобу RENAULT DUSTER, реєстраційний номер [NUMBER] . 08 лютого 2021 року о 11 год. 30 хв. в Київській обл., А/Д М-07, Київ-Ковель, 33 км+960м, водій [PERSON] , керував автомобілем FORD ESCORT, д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечну швидкість руху, під час обгону виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем FAW CA1041, д.н.з. [NUMBER] , та автомобілем RENAULT DUSTER, д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водій порушив вимоги п. 11.1, 12.1, 14.2 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2021 року по справі №367/2436/21 [PERSON] визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. 08 лютого 2021 року [PERSON] подав до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про страхове відшкодування. Відповідно до копії листа ТДВ СК «Альфа Гарант» адресованого [PERSON] , ТДВ СК «Альфа Гарант» повідомило останнього, що 16 лютого 2021 року був проведений огляд пошкодженого автомобіля Renault,\~ д.р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП від 08 лютого 2021 року, та складений Протокол огляду з переліком пошкоджень, які виникли внаслідок вищезгаданої ДТП, за підписом позивача, що засвідчує згоду з переліком пошкоджень автомобіля. На підставі огляду пошкодженого автомобіля був складений Аварійний сертифікат вартості матеріального збитку № 76-D/38/8 від 18 лютого 2021 року. Згідно із копією аварійного сертифікату № 76-D/38/8 від 18 лютого 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахування коефіцієнту фізичного зносу без урахування ПДВ, становить 41\~367 (сорок одна тисяча триста шістдесят сім) гривень 92 копійки. Відповідно до копії довідки виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 11 травня 2021 року, [PERSON] 07 травня 2021 року було здійснено переказ грошових коштів в розмірі 41\~771 (сорок одна тисяча сімсот сімдесят сім) гривень 91 копійка. Згідно із копією страхового акта № ЦВ /21/0771 від 07 травня 2021 року засіданням комісії прийнято рішення щодо затвердження страхового акту та виплати страхового відшкодування за договором страхування № 201849881 від 12 листопада 2020 року на підставі аварійного Сертифіката № 76-D/83/8 від 18 лютого 2021 року після проведення огляду пошкодженого ЗНТ представником ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 41\~771 (сорок одна тисяча сімсот сімдесят одна) гривня 91 копійка. Відповідно до копії платіжного доручення № 16794 від 07 травня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 41\~771 (сорок одна тисяча сімсот сімдесят сім) гривень 91 копійка, призначення платежу: 141*Страх.відшк. [PERSON] ( [NUMBER] ) зг. Страх.акту № ЦВ/21/0771 за дог.страх.страх.№201849881 від 12.11.2020. Без ПДВ. Відповідно до копії акта виконаних робіт 08 лютого 2021 року [PERSON] скористався транспортною послугою евакуатора автомобіля Renault, державний номер [NUMBER] , вартість зазначеної послуги становила 1\~404 (одна тисяча чотириста чотири) гривні. Згідно із копією квитанції № 279665 Серія 06-ААК від 08 лютого 2021 року [PERSON] було сплачено за транспортну послугу 1\~404 (одна тисяча чотириста чотири) гривні. [PERSON] до позовної заяви долучено копію Звіту № 034-21 від 20 лютого 2021 року про розмір вартості матеріального збиту, завданого власнику транспортного засобу Renault, державний номер [NUMBER] , виконаного ФОП [PERSON] , який діє на підставі сертифікату № 754/20 від 18 серпня 2020 року, з якого видно, що на підставі виконаних досліджень та рекомендацій, вартість заподіяного збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Renault\~ DUSTER, реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки 08 лютого 2021 року складає: 83\~248 (вісімдесят три тисячі двісті сорок вісім) гривень 08 копійок з ПДВ на запчастини та 76\~384 (сімдесят шість тисяч триста вісімдесят чотири) гривні 39 копійок без ПДВ на запчастини. Згідно із копією квитанції № 034-21 від 20 лютого 2021 року, [PERSON] було здійснено оплату ФОП [PERSON] , призначення платежу: оплата за звіт № 034-21 щодо визначення розміру матеріального збитку Рено, д/н [NUMBER] , в розмірі 2\~800 (дві тисячі вісімсот) гривень. За частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , на момент скоєння ним ДТП була застрахована власником транспортного засобу в страховій компанії Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», на підставі страхового полісу №201849881, складений 12 листопада 2020 року, та який діяв з 13 листопада 2020 року по 12 листопада 2021 року. Відповідно до копії зазначеного полісу «Страхова сума на одного потерпілого» складають страховий ліміт: за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 260\~000 (двісті шістдесят тисяч) гривень, за шкоду заподіяну майну 130\~000 (сто тридцять тисяч) гривень, розмір франшизи складає 1\~000 (одна тисяча) гривень. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Аналогічні позиції висловлені в Постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року справа № 490/5676/18, провадження № 61-11612св19 та Постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року справа № 756/2632/17 провадження № 61-12032св19. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика в межах ліміту відповідальності страховика. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно із ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами. У п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону України зазначено, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що [PERSON] звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого, яка сталась 08 лютого 2021. У вказаному повідомленні [PERSON] зазначено, зокрема в п.18 що транспортний засіб не находу; в п. 20 розмір страхового відшкодування який вважає задовільним 100\~000 (сто тисяч) гривень. Однак, у вказаному повідомленні позивачем не зазначено про проведення транспортного-товарознавчого дослідження та не долучено до повідомлення висновок №034-21 від 20 лютого 2021 року. Відповідно до ст. 34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. На виконання вказаних вимог закону Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» 16 лютого 2021 року було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу про то складено відповідний протокол огляду ТЗ, який підписаний позивачем. Зауважень щодо обсягу зафіксованих пошкоджень позивачем не зазначено. Відповідно до п. 43.4, ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. При цьому, оцінка майна (шкоди) проводиться суб`єктом оцінювання, який має ліцензію Фонду державного майна України у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надають страховикам та потерпілим право для визначення розміру збитків залучати аварійних комісарів. Таке право кореспондується з положеннями ст. 25 Закону України «Про страхування»: при цьому, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Положення Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні. Вказаним законом, регулюється порядок проведення оцінки майна, проведення експертиз, діяльність спеціальних суб`єктів, які здійснюють процедуру оцінку майна, тощо, проте, Страховик не здійснює оцінку майна, а визначає розмір страхового відшкодування на підставі даних, то підтверджують розмір збитку. Тобто у вказаних правовідносинах Товариство не здійснювало оцінку майна, оцінку збитку (шкоди), а визначало розмір страхового відшкодування на підставі даних, що підтверджують реальний розмір збитку, завданого потерпілій особи. Страхова компанія у передбачений Законом строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Позивач не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди. (див. постанову Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №301/1075/15-ц). Таким чином, щодо тверджень позивача [PERSON] про необхідність визначення розміру страхового відшкодування на підставі Звіту №034-21, проведеного ФОП [PERSON] на його замовлення, суд зазначає наступне. Спеціальний закон, а в даному випадку це Закон України «Про ОСЦПВВНТЗ», чітко визначив випадок, коли потерпілий (в даному випадку [PERSON] ) має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди, а саме: виходячи із п. 34.3. ст. 34 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» особи, які мають право на відшкодування збитків, отримують право: самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди лише у випадку, якщо після своєчасного повідомлення страховика останній не направив аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого автомобіля і в цьому випадку особи які сплатили витрати по складанню експертизи (звіту) отримують право на повернення сплачених коштів за складання дослідження. Таким чином позивач позбавлений права самостійно обирати експерта та взагалі оскаржувати розмір визначеного збитку, оскільки відповідач у строк, визначений спеціальним законом, оглянув пошкоджений транспортний засіб, при цьому жодних зауважень щодо повноти складеного Протоколу огляду пошкодженого транспортного засобу від нього не находили. Як при зверненні до суду, так і в досудовому порядку. Щодо вимоги позивача про стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Альфа -Гарант» на його користь витрат за послуги евакуатора, суд зазначає, що відповідно до копії розрахунку страхового відшкодування, затвердженого начальником департаменту врегулювання збитків ТДВ «Страхова компанія «Альфа -Гарант» послуга евакуації ТЗ в розмірі 1\~404 (одна тисяча чотириста чотири) гривні входить в розрахунок страхового відшкодування. Згідно із копією платіжного доручення № 16794 від 07 травня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 41\~771 (сорок одна тисяча сімсот сімдесят одна) гривня 91 копійка, призначення платежу: 141*Страх.відшк. [PERSON] ( [NUMBER] ) зг. Страх.акту № ЦВ/21/0771 за дог.страх.страх.№201849881 від 12.11.2020. Без ПДВ. За таких\~обставин,\~заявлені позивачем\~вимоги про\~стягнення з\~відповідача ТДВ\~«Страхова\~компанія «Альфа-Гарант» матеріальної\~шкодизадоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення завданої моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд враховує, що захист порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. З матеріалів справи встановлено порушення прав позивача шляхом завдання майнової шкоди. Завдання майнової шкоди призвело до душевних страждань, пов`язаних із пошкодженням транспорту, що належить позивачу. Суд погоджується з доводами позивача, що у зв`язку із пошкодженням транспорту внаслідок ДТП позивач зазнав душевних страждань, переживань та негативних емоцій. Суд також погоджується із тим, що в результаті пошкодження майна позивача, останній зазнав зміни звичного укладу його життя, тривалою неможливістю використання пошкодженого транспорту, а винуватець ДТП не відшкодовує завдану матеріальну шкоду. До того ж позивач витрачає зусилля на відновлення своїх прав, а тому суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Разом з тим, визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди, судом враховується характер порушення прав позивача, його наслідки та інші обставини справи, а тому суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем, із врахуванням розміру, заявленого позивачем, повинен бути встановлений судом у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, що буде відповідати розумності і справедливості. За таких обставин, враховуючи вищевикладене позов слід задовольнити частково. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 10 ч. 1ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, що підтверджується копією посвідчення громадянина , евакуйованого у 1986 році із зони відчуження серії [NUMBER] від 21 жовтня 1993 року, з якого вбачається що [PERSON] має статус учасника громадянина, який постраждав внаслідок чорнобильської катастрофи 2 категорії. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.\~4\~ЗУ «Про\~судовий збір» складає 908 грн. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Проте, позивачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів на обґрунтування понесених витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим, в цій частині заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, провадження № 61-175сво21: «Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України). У частині другій статті 247 ЦПК України передбачено, що фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до пункту 6 частини сьомої статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про дату складення повного судового рішення. Згідно з частиною першою статті 268 ЦПК України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення суду. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України). Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частини перша, третя статті 368 ЦПК України). У частині першій статті 381 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 (порядок вирішення питань при колегіальному розгляді справи) і глави 9 «Судові рішення» розділу ІІІ «Позовне провадження» цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 (постанова суду апеляційної інстанції) цього Кодексу. Згідно зі статтею 383 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції проголошується за правилами, встановленими статтею 268 цього Кодексу. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20 (провадження № 14 ?182цс21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18), постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013вс20). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: слід розмежовувати порядок проголошення судового рішення (скороченого або повного) у разі явки учасників справи у судове засідання та складання повного судового рішення, за відсутності учасників справи. Порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено; загальний порядок ухвалення рішення застосовується, якщо розгляд справи відбувся з викликом учасників і вони брали участь у судовому засіданні. Зокрема, суд виходить до нарадчої кімнати (частина перша статті 244 ЦПК України); у нарадчій кімнаті суд приймає, складає та підписує рішення (повне чи скорочене) (частина друга статті 259 ЦПК України); повернувшись із нарадчої кімнати, суд проголошує рішення (повне чи скорочене) (частина перша статті 268 ЦПК України); датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене) (перше речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення (частина перша статті 272 ЦПК України); у разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення (частина друга статті 272 ЦПК України); у разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення (частина шоста статті 268 ЦПК України). Проголошення судового рішення передбачає надання публічності такому рішенню, дотримуючись принципу гласності судового процесу. Тобто проголошення судового рішення відбувається публічно або у закритому судовому засіданні лише під час перебування учасників справи у судовому засіданні у залі суду; у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.». Враховуючи наведене та

Outcome: partial