Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~27 червня 2023 року позивач звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 571 від 03.12.2011 року. \~ \~ \~ \~В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що 03 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між сторонами, про що зроблено відповідний актовий запис за № 571. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться, у зв`язку з відсутністю порозуміння в сімейному житті, різними поглядами на сімейне життя та несумісністю характерів, що призвело до втрати почуття любові між ними. Позивач, вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх з відповідачем інтересам. \~ \~ \~ \~Крім того, сторонами було досягнуто згоди, щодо вирішення питання проживання їхніх спільних дітей разом із батьком [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] у серпні 2023 року звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просив суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання їх батька [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Позивач за зустрічним позовом в своїй заяві не спростовує доводів позивача, на які остання посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, та зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Після фактичного припинення шлюбних відносин їх спільні з відповідачем за зустрічним позовом діти залишились проживати з батьком, за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані й по сьогоднішній день. \~ \~ \~ \~ [PERSON] посилається на те, що він є фізично та психічно здоровим, працездатним та має в своєму розпорядженні житло, де створені всі необхідні та належні умови для проживання дітей та їх гармонійного розвитку. \~ \~ \~ \~Крім того, мати дітей зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , а тому у зв`язку із систематичними ракетними обстрілами всієї території міста проживання дітей разом з нею створює неабияку загрозу їх життю та здоров`ю. А отже, відповідач за зустрічним позовом не має можливості створити дітям безпечні умови, які б сприяли їх нормальному розвитку, забезпеченню прав та інтересів. Також у зв`язку з відсутністю стабільного заробітку [PERSON] змушена дуже часто змінювати роботу, що супроводжується частими від`їздами, що також не сприятиме нормальному та повноцінному розвитку неповнолітніх дітей. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що позивач за зустрічним позовом має можливість забезпечити розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, визначення місця проживання їх з батьком не буде перешкодою для спілкування з матір`ю, а тому за для захисту своїх батьківський прав та визначення місця проживання дітей, [PERSON] був вимушений звернутися до суду з відповідним зустрічним позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2023 року об`єднано в одне провадження зустрічний позов з первісним (а.с. 37). \~ \~ \~ \~В судове засідання [PERSON] не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги за первісним позовом підтримала, зустрічний позов визнала в повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. \~ \~ \~ \~[PERSON] в судове засідання також не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги за первісним позовом визнав, заявлений ним зустрічний позов підтримав. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи за зустрічним позовом служби у справах дітей Виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 03 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 571 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . Відповідно до даного свідоцтва дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони по справі мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , видане Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7)) та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 6). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки № 195 від 25 липня 2023 року, виданої Попасненським старостинським округом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, діти: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом із батьком [PERSON] , бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Зазначене також підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 25, 26). \~ \~ \~ \~ [PERSON] з 09.10.2020 року працює в ФГ «Привільне» на посаді голови фермерського господарства, на підставі наказу № 2/10 від 08.10.2020 року, має стабільний та достатній заробіток (а.с. 28). Рішенням виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 194 від 17 серпня 2023 року затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком гр. [PERSON] , [INFO] (а.с. 44). Відповідно вказаного висновку № 2353 від 17 серпня 2023 року орган опіки та піклування Губиниської селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком гр. [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 45-46). До правовідносин щодо розірвання шлюбу суд вважає за доцільне застосувати наступні норми законодавства. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відмічено, що зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст. 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує його добровільний характер. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право іменуватися ним після розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст.115\~СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, сімейні відносини не поновлювали, а тому суд у відповідності до\~ст. 112 СК України, прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що дає суду всі підстави для розірвання шлюбу. До правовідносин, що виникли між сторонами, стосовно визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141\~СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157\~СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено. Статтею 161\~СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. При цьому слід звернути увагу на наступне. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989\~року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991\~року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Суду подано достатньо даних про те, що саме батько дітей має можливість забезпечити розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, визначення місця проживання дітей з батьком не буде перешкодою для матері у спілкуванні з ними. Аналізуючи викладене, беручи до уваги визнання відповідачем за зустрічним позовом позовних вимог, суд приходить до висновку про їх обґрунтованість та вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з батьком, у даній конкретній ситуації відповідає інтересам дітей, саме таке рішення найкраще збереже зв`язки між батьками та дітьми. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved