Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

21 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в інтересах якої діє Служба у справах дітей Боярської міської ради, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області про визнання матір`ю дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона, [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Орджонікідзе Дніпропетровська область народила дівчинку. [INFO] до серпня 2014 року проживала в Донецькій області м. Донецьк зі своєю бабусею, дідусем і своєю двоюрідною сестрою (кузиною) [PERSON] , своїм співмешканцем. На початку війни вона була вагітною від свого співмешканця. Коли діючі війська російської федерації повністю захопили та анексували Донецьку область, бабуся порадила позивачці їхати до своїх батьків, які на той час проживали в Дніпропетровській області. Позивач з її кузиною мають різних батьків. Батько позивача українець і знаходиться в Україні. Батько сестри позивача українець, але живе в російській федерації. Це була перша вагітність позивача, на той час їй було 17 років. Окрім страху і паніки позивач, коли виїжджала з м. Донецьк нічого не відчувала. Документи, що посвідчують особу, а саме свідоцтва про народження позивача і її сестри знаходилися у бабусі. Позивач зазначила, що вона та її сестра малограмотні, тому читають не зовсім добре. Бабуся видала онучкам їх свідоцтва про народження, помилково переплутавши їх. Позивачка отримала свідоцтво про народження її сестри [PERSON] , а сестра відповідно отримала позивача. Позивачка поїхала до своїх батьків в Дніпропетровську область. Сестра поїхала в росію до своїх родичів. В сестри позивача був паспорт на ім`я [PERSON] , а свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] . [PERSON] змогла передати позивачу свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] батькам співмешканця позивача в Полтавську область через знайомих ромів, остання не знала куди вони потрапили. Станом на оформлення позивача, як породіллі в пологовий будинок в м. Боярка Київської області вона, [PERSON] , мала свідоцтво про народження своєї сестри [PERSON] , яке пред`явила в комунальному закладі. Відповідно до цих причин позивачка не змогла довести факт народження дитини, а саме дівчинки [PERSON] , дата народження [INFO] [PERSON] . Позивачка неодноразово зверталася в Боярський ДРАЦС для отримання змін в свідоцтві про народження [PERSON] в частини визнання її матір`ю та зміни прізвища дитини, однак отримувала відмову в усному порядку. Позивачка просила визнати її [PERSON] , [INFO] , матір`ю дівчинки [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області, 08153, Київська область, м. Боярка, вул. Білогородська, 134-Б змінити свідоцтво про народження дівчинки [PERSON] в частині зміни матері дитини з [PERSON] на [PERSON] та змінити прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, представник позивача [PERSON] надала до суду клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, позивач позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Представник відповідача Служби у справах дітей Боярської міської ради, який діє в інтересах [PERSON] , в судове засідання не з`явився, в.о. начальником ССД Боярської міської ради Кукотенко Іриною до суду надано клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей, просили прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, виклик здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України", правом надати відзив не скористалася, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області, не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надали заяву про розгляд справи без їх участі, причини неявки суду не відомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 2017 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] народилася [INFO] у м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області Україна, про що Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 05 вересня 2017 року складено відповідний актовий запис № 204. Батьками особи зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 12 лютого 2002 року, [PERSON] народилася [INFO] у м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області 19 березня 1997 складено відповідний актовий запис № 103. Батьками особи зазначено: батько - українець, громадянин України [PERSON] , мати - молдованка, громадянка України [PERSON] . Довідкою від 18 травня 2022 року №04-19/1534, виданою спеціалістом відділу з питань реєстрації/зняття місця проживання громадян, формування і ведення реєстру територіальних громад Новіцькою Оксаною, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає з 2019 року за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації місця проживання. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У відповідності до ст. 128 ч. 1 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Статтею 7 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 р., яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91 р., визначено, що дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що, при складанні актового запису № 204 від 05 вересня 2017 року, Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області у графі відомості про матір дитини [PERSON] , [INFO] , зазначено матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 2017 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. 01 липня 2022 року за № 21-21.14-128 Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на заяву про повторну видачу свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , повідомлено наступне. Відповідно до пункт 4 розділу IV Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року за № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 року за № 719/4940) - Повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану здійснюється за заявою особи, щодо якої складено запис, батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, представника закладу охорони здоров`я, навчального або іншого дитячого закладу, де постійно перебуває дитина, органу опіки та піклування. Свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану видається представникам зазначених установ за довіреністю установи та при пред`явленні документів, що посвідчують їх особу. Свідоцтва про народження дітей повторно видаються їх батькам і усиновителям незалежно від віку дитини. Згідно актового запису про народження [PERSON] , в графі відомості про матір вказана [PERSON] без дати народження, батько записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Враховуючи вказане вище відділ не має права видати [PERSON] свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] . Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я по батькові матері, батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року , суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (рішення від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації»). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення у процесі дослідження факту батьківства. Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення у процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України. Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до висновку експерта № 103-134-2023 наданого Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, складеного на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного материнства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,9%; за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини - біологічне материнство вважається доведеним. Оскільки достатніх належних та допустимих доказів щодо наявності кровного споріднення між особою, записаною матір`ю дитини, та дитиною матеріали справи не містять, а висновком молекулярно-генетичного дослідження встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного материнства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,9%, суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Так, суд проаналізувавши доводи позивача про те, що вона є матір`ю дитини, а запис про матір дитини [PERSON] був здійснений на підставі свідоцтва про народження іншої особи, ураховуючи висновок експерта, з урахуванням найкращих інтересів дитини, вважає за необхідне забезпечити баланс між інтересами дитини та матір`ю щодо встановлення її материнства шляхом визнання [PERSON] матір`ю [PERSON] . У зв`язку із визнанням судом вказаного факту, позовні вимоги про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про матір та внесення відповідних змін також підлягають задоволенню.

Outcome: approved