Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

представник позивача - Органа опіки та піклування Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] на користь дитини [PERSON] , [INFO] , на особовий рахунок дитини в Донецькому обласному управлінні АТ «Ощадбанк». Установа банку ТВБВ № 10004/0294, в м. Соледарі, рахунок № [NUMBER] , до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує, що відповідач має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини [PERSON] померла [INFO] . Зі слів дитини його батько - [PERSON] багато років не приймає участі у його житті. Відповідно до заяви відповідача він не виявляє бажання забрати дитину на виховання (самоусунувся від виконання батьківських обов`язків). Дитина була тимчасово влаштована у сім`ю вітчима [PERSON] , [INFO] , який перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , який має намір взяти під опіку [PERSON] . Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини, за весь час перебування дитини в сім`ї вітчима батько жодного разу не цікавився долею сина та не відвідував його, не робив спроб повернути дитину у сім`ю, з питанням, щодо повернення дитини, до служби у справах дітей Соледарської міської ради не звертався, надав пояснення, в яких він зазначив, що протягом двох років не підтримує відносини з сином, не цікавиться його життям. На теперішній час має іншу родину. Не має намірів виховувати дитину і не заперечує того, щоб його позбавили батьківських прав. Під час перевірки Бахмутським РВП ГУНП в Донецькій області встановлено місце фактичного проживання [PERSON] - [ADDRESS] . Опитаний [PERSON] повідомив, що відмовляється від сина, оскільки останній відмовляється від спілкування з батьком, також додав, що не проти, щоб його позбавили батьківських прав, претензій з даного приводу ні до кого не має. Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду справа № 219/1476/18, провадження № 2/219/1036/2018 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини було вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, починаючи з 16 лютого 2018 року, до досягнення [PERSON] повноліття. Сімейним кодексом України за ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків передбачена санкція у вигляді позбавлення батьківських прав. [PERSON] потребує соціального захисту. Вказані обставини змушують позивача звернутись до суду за захистом прав дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2022 року відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 23 червня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача - Органу опіки та піклування Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області в судове засідання не з`явилася, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від представника до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути у її відсутність, позов підтримала. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 45, виданого 25.05.2007 року Соледарською міською радою (а.с.3). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.02.2021 року виконавчим комітетом Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області, матір дитини - [PERSON] померла [INFO] (а.с.4). Відповідно до наказу служби у справах дітей Соледарської міської ради № 7 від 22.02.2021 року дитина була тимчасово влаштована у сім`ю вітчима [PERSON] , [INFO] , який перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , який має намір взяти під опіку малолітнього [PERSON] (а.с.40-41). Згідно заяви відповідача від 18.02.2021 року, він зазначив, що протягом двох років не підтримує відносини з сином, не цікавиться його життям. На теперішній час має іншу родину, проживає в іншому місті, не має намірів виховувати дитину і не заперечує проти того, щоб його позбавили батьківських прав (а.с.5). Відповідно до листа Бахмутського районного відділу ГУНП в Донецькій області від 22.06.2021 року в ході проведення перевірки встановлено, що мати неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] померла [INFO] . Батько [PERSON] , [INFO] , не виявляє бажання забрати дитину на виховання. Дитина була влаштована у сім`ю вітчима [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який має намір взяти під опіку [PERSON] . Під час перевірки встановлено місце фактичного проживання [PERSON] : [ADDRESS] . Опитаний [PERSON] повідомив що відмовляється від сина, оскільки останній відмовляється від спілкування з батьком, також додав, що не проти щоб його позбавили батьківських прав, претензій з даного приводу ні до кого не має (а.с.6). Органом опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області було розглянуто питання та вивченні документи про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено, зокрема, що малолітня дитина ( [PERSON] ) перебуває на обліку дітей служби у справах дітей Соледарської міської ради, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах (наказ служби у справах дітей № 6А від 22.02.2021 року). [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини. За весь час перебування дитини в сім`ї вітчима батько жодного разу не цікавився долею сина та не відвідував [PERSON] . Спроб повернути дитину у сім`ю [PERSON] не виявляв, з питанням, щодо повернення дитини, до служби у справах дітей Соледарської міської ради не звертався. Батько дитини ніяким чином не бере участі у виховані сина, не допомагає матеріально, педагогічно, не надає жодної посильної трудової допомоги. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються вітчимом [PERSON] без участі та підтримки батька. [PERSON] порушує вимоги Сімейного кодексу, а саме - п.2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу, відповідно до якої встановлена сімейно-правова санкція у формі позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з висновку, орган опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , у відношенні до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Положенням ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно сина належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров`я та розвиток, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідача має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків та неналежне їх виконання, воно не було пов`язано як об`єктивними так і суб`єктивними причинами. За таких обставин, суд вважає, що наявні правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідача щодо позбавлення його батьківських прав, який на теперішній час без поважних причин самоусунувся від виховання та утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не має бажання займатися вихованням та утриманням сина, свідомо самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої дитини. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач ухиляється без поважних причин від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що проявляється у відсутності його піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, позбавивши [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачеві, що він має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав на підставі ст.169 Сімейного кодексу України. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у частці. Як вбачається з поданої позовної заяви представник органу опіки та піклування Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області просить про стягнення з відповідача аліментів на користь неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на особовий рахунок дитини в Донецькому обласному управлінні АТ «Ощадбанк», проте позивач не зазначає в позовних вимогах яким саме способом, а саме - чи у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі, та у якій частці або в якому розмірі стягувати аліменти. Відповідно до норм ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] аліментів на користь неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не підлягають задоволенню, оскільки суд при ухваленні рішення не може виходити за межі заявлених в позові вимог та самостійно вирішувати питання щодо способу або розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він не позбавлений права повторно звернутись до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial