Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

В серпні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 57\~446,49 грн. та понесених судових витрат. Як на підставу позовних вимог зазначав, що відповідач звернулась до банку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 02.03.2012, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 22.02.2023 утворилась заборгованість у розмірі 57\~446,49 грн., яка складається із 48\~820,00\~грн. - заборгованості за кредитом, 8\~626,49 грн. - заборгованість за відсотками. Посилаючись на порушення відповідачем грошових зобов`язань, АТ\~КБ\~«ПриватБанк» просить стягнути наведену заборгованість з відповідача, а також понесені судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» разом з позовом подав заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти постановлення по справі заочного рішення. Повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів. 28.08.2023 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву,згідно якого вона просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свої заперечення проти позову мотивує тим, що АТ КБ «ПриватБанк» намагається ввести суд в оману, приховуючи певні обставини справи, які йому безумовно відомі. [PERSON] стверджує, що кредитні кошти вона з карти не знімала, натомість вони були таємно викрадені з її кредитної карти злочинним шляхом, що підтверджується листом ГУНП у Миколаївській області від 11.01.2022.Наразі триває слідство з виявлення осіб, причетних до таємного викрадення коштів з кредитного рахунку [PERSON] . Відповідач вважає, що вона як користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, при тому, що наразі не доведено, що саме її дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того зазначає, що банком взагалі було приховано інформацію про те, що грошові кошти було таємно викрадено з кредитного рахунку відповідача. 14.09.2023 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вважає заперечення [PERSON] проти позову необґрунтованими та просить позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що [PERSON] було здійснено успішну реєстрацію в інтернет банкінгу «Приват24». Реєстрація клієнта в «Приват24» здійснюється самостійно на сайті банку або у відділенні після успішної авторизації. Реєстрація в інтернет банкінгу «Приват24» забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, пін-коду, який відомий лише власнику карти, номеру телефону, які діють можливість ідентифікувати клієнта, та додаткове підтвердження операції шляхом введення ОТП-паролю (коду авторизації), який надсилається Банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований в банківській системі. Відповідачем було здійснено успішну реєстрацію в інтернет банкінгу, що і являється підтвердженням подачі заявки про використання карти в мережі інтернет. АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що клієнтом не надано належних доказів стосовно того, що не ним особисто виконані наведені у виписці операції. Також позивач посилається на те, що відповідно до договору, укладеного із банком, клієнт зобов`язаний застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання (п. 1.1.2.10 Умов і правил надання банківських послуг); інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання (п. 1.1.2.11 Умов і правил надання банківських послуг); клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією. До моменту постановки картки до стоп-листа платіжної системи (п. 1.1.5.29 Умов і правил надання банківських послуг). Позивач зауважував, що спірний переказ коштів був здійснений через «Приват24». Такий можливо було здійснити лише за допомогою входу в сервіс «Приват24», а отже введення паролю для такого входу, використання фінансового телефону відповідача та іншої особистої інформації, а також мати при собі мобільний телефон, який зареєстрований ним в банківській системи, для отримання ОТП - паролю. У зв`язку з наведеним вважає, що з богу банку порушення умов договору та норм закону відсутні. 19.09.2023 на адресу суді від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач повідомляє, АТ КБ «ПриватБанк» в черговий раз намагається ввести суд в оману, приховуючи обставини справи, які йому достеменно відомі. А саме те, що після здійснення втручання в електронну систему банкінгу АТ КБ «ПриватБанк» відповідач звернулась до банку та повідомила про відомі їй обставини. Окремо звертає увагу суду, що в день зняття коштів з рахунку позичальника банком було збільшено кредитний ліміт до суми 50\~000,00 грн. в день неправомірного втручання у його електронну систему. Вказані дії свідчать про те, що зловмисникам було достеменно відомо про підняття кредиту в день неправомірного втручання в систему банкінгу. Відповідач зазначає про те, що їй навіть не було відомо про підвищення кредитного ліміту. Банк не попереджав її про збільшення кредитного і при цьому не врахував таких чинників, як її середньомісячний дохід, який становить не більше 5\~000,00 грн., а також те, що вона є інвалідом ІІ групи. Натомість банку було відомо про неправомірне втручання у його електронну систему, оскільки [PERSON] невідкладно зателефонувала до гарячої лінія АТ КБ «ПриватБанк» 3700 та повідомила про протиправне списання коштів з її банківського рахунку. Після цього вона була у відділенні банку, де повідомила всі відомі їй обставини. Крім того, 10.01.2022 відповідач письмово звернулась до банку та повідомила про вищезазначені обставини, проте відповіді до теперішнього часу не отримала. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В cудове засідання сторони не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 02.03.2012 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», згідно з умовами якої позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на термін дії кредитної картки (а.с.\~12). Підписавши анкету-заяву, відповідач надала свою згоду, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до положень пп. 1.1.2.10, 1.1.2.11, 1.1.5.29 і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» в редакції від 06.03.2010, клієнт зобов`язаний застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання; інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання; клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією. До моменту постановки картки до стоп-листа платіжної системи. Рух грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив розрахунком заборгованості за договором № б/н від 02.03.2012 (а.с. 7-9), а також випискою з особового рахунку за період з 17.01.2019 по 24.02.2023 (а.с. 52-55). На підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин позивач надав довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, згідно якої 17.01.2019 [PERSON] був встановлений кредитний ліміт в розмірі 2\~600,00 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався. Зокрема 29.12.2021 кредитний ліміт було збільшено з 19\~000,00 грн. до 50\~000,00 грн. (а.с. 10). З виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що 29.12.2021 її кредитний ліміт було збільшено з 19\~000,00 до 44\~000,00 грн., та того ж дня збільшено до 50\~000,00\~грн. Того ж дня, 29.12.2021, з кредитного рахунку [PERSON] було списано (переведено на інший рахунок) через додаток «Приват24» кошти в розмірі 48\~000,0\~грн., а також 1\~920,00 грн. комісії, всього 49\~920,00 грн. При цьому з даної виписки вбачається, що до списання (переведення) коштів заборгованості за вказаним кредитним рахунком у відповідача не було взагалі, «залишок після операції 0,00 грн.» (а.с. 52). Відповідач [PERSON] наполягає на тому, що кредитні кошти в розмірі 48\~000,00\~грн. нею отримано не було та будь-яким іншим особам не перераховувались. Невідомі особи своїми шахрайськими діями заволоділи доступом до додатку «Приват24» та безперешкодно зі сторони СБ банку заволоділи грошовими коштами, які були на карткових рахунках, відкритих в банку, без її відома та погодження. Про вказану обставину вона невідкладно повідомила АТ КБ «ПриватБанк», зателефонувавши на гарячу лінію 3700, та в подальшому при особистому зверненні до відділення банку. При цьому [PERSON] зазначає, що жодних смс повідомлень, про проведені транзакції за картковим рахунком за прив`язаним до мобільного додатку «Приват24» номером телефону вона не отримувала; будь-які відомості, які дозволяли б зняти кошти з її рахунку (ПІН, номер телефону, CVV код тощо) третім особам не повідомляла. 04.01.2022 [PERSON] звернулась до Відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління Головного управління національної поліції в Миколаївській області із повідомленням про викрадення (неправомірне списання) коштів з її банківського рахунку. Також 10.01.2022 [PERSON] письмово звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із повідомленням про несанкціоноване списання (викрадення) коштів з її рахунку. Таке повідомлення банком було отримано 12.01.2022, проте відповіді не надано (а.с. 98, 99). Згідно повідомлення Відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління Головного управління національної поліції в Миколаївській області від 11.01.2022 за вих. № С-02/51/8-22 за результатами заяви [PERSON] про викрадення коштів з її кредитного рахунку зареєстровано кримінальне провадження №\~120211530200000991 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. На даний час проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії (а.с.\~73). Не зважаючи на це, відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на 22.02.2023 утворилась заборгованість у розмірі 57\~446,49 грн., яка складається із 48\~820,00 грн. - заборгованості за кредитом, 8\~626,49 грн. - заборгованість за відсотками. Приймаючи до уваги виписку з особового рахунку [PERSON] та інші письмові докази, заборгованість за відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача, виникла в зв`язку зі списанням (переведенням) 29.12.2021 грошових коштів (тіла кредиту) в розмірі 49\~200,00 грн. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання. За правилами статей 526, 530, 610\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Частиною першою статті 1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628\~ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості та довідки про зміну кредитного ліміту і видані відповідачу кредитні картки є належними і допустимими доказами на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин. За змістом статті 6\~ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Згідно з частинами першою-третьою статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин п`ятої-сьомої статті 81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За частиною другою статті 530\~ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №\~6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач могла порушити Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями могла сприяти незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відомості про те, що проводилось службове розслідування за вказаним фактом, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано. Судом встановлено факт звернення відповідача до банку та до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій (викрадення грошових коштів з її кредитного рахунку). Наведені обставини у сукупності із відомості про те, що кредитний ліміт відповідача було збільшено без її волевиявлення, оформленого належним чином, двічі протягом дня, коли було перераховано кошти, свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування. Суд також бере до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд, урахувавши зазначені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, виходить з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 29.12.2021 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 49\~920,00 грн. (48\~000,00 грн. + 1\~920,00 грн.). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 16.08.2023 року у справі № 176/1445/22. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 57\~446,49\~грн. є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі. При цьому суд враховує, що дати несанкціонованого зняття коштів з кредитного рахунку [PERSON] , а саме 29.12.2021, заборгованість за кредитом та відсотками перед АТ КБ «ПриватБанк» у неї була відсутня. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed