Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», звернулось до суду 28.10.2021р. з позовом, в якому просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість з оплати послуг централізованого опалення, гарячого водопостачання та внесках в розмірі 90\~811,06 грн., три відсотки річних 8513,56 грн. та інфляційні втрати в розмірі 30543,39 грн., що разом складає 129\~868,01 грн. Також в позові заявлено вимогу про стягнення з відповідачів судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що за відповідачами станом на 01.09.2021р. обліковується заборгованість в розмірі 90\~811,06 грн. з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла за адресою: [ADDRESS] , а також борг сплаті внесків. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не здійснювали оплати послуг позивача, то позивач вимагає стягнути заборгованість з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення з січня 2013 року по серпень 2021 року. Письмового відзиву проти позовних вимог у встановлений судом строк до суду не надходило. 03.11.2021р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.01.2022р. судом ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі і ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», заборгованість за послуги з централізованого опалення, водопостачання гарячої води та внесках станом на 01.09.2021 року в сумі 90\~811,06 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 30\~543,39 грн. та 3% річних у розмірі 8\~513,56 грн., а всього 129\~868,01 грн. Також судом вирішено стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі по 1\~135 грн. з кожного. 19.06.2023р. відповідачка [PERSON] звернулась до суду з заявою про перегляд та скасування заочного рішення суду. За наслідками розгляду такої заяви 07.07.2023р. судом постановлено ухвалу, якою скасовано заочне рішення суду від 14.01.2022р., а справу призначено до розгляду. Заперечуючи проти позовних вимог у заяві про скасування заочного рішення суду та у наданих суду письмових клопотаннях відповідачка [PERSON] посилалася на те, що між сторонами відсутній договір про надання комунальних послуг, а тому у позивача відсутні правові підстави вимагати стягнення штрафних санкцій та інфляційних нарахувань на суму боргу. Додатково відповідачка вказувала на неправильність нарахування вартості послуг позивача, оскільки в квартирі з 20.12.2017р. зареєстровано лише дві особи, а нарахування здійснювались на трьох осіб. Також відповідачка зазначала, що відповідальність по сплаті заборгованості з оплати послуг слід покласти лише на [PERSON] , оскільки вона є власником квартири, а її син [PERSON] лише зареєстрований у такому помешканні, досяг повноліття [INFO] і на теперішній час є студентом, а тому не має нести цивільно-правову відповідальність за прострочення оплати комунальних послуг. Крім того, відповідачка посилалась на пропуск позивачем строку позовної давності, що є окремою підставою для відмови в позові щодо вимог про стягнення вартості послуг з опалення та гарячого водопостачання, нарахованих за період до 01.09.2018р. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, проте надала суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі за наявними в матеріалах справи доказами. Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 16.03.2023р., в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог. Пояснив, що володільцем квартири є його матір [PERSON] і оскільки на її ім`я відкритий особовий рахунок з обліку вартості послуг позивача, то вона і займалась питанням щодо оплати комунальних послуг. Зауважив, що в квартирі проживає лише його мати, а відповідачем неправильно нараховується вартість послуг на трьох осіб. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», є надавачем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному помешканні на теперішній час зареєстровано дві особи: [PERSON] з 30.10.1998р.; [PERSON] з 26.01.2001р. В період часу з 30.10.1998р. до 20.12.2017р. у помешканні додатково була зареєстрованою [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються відомостями про зареєстроване місце проживання відповідачів /а.с. 111, 112/ та листом департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 04.08.2023р. №12023-01-10. Між сторонами не укладався договір про надання комунальних послуг. В квартирі, яка є об`єктом надання послуг, відсутній лічильник теплової енергії у зв`язку з чим позивач здійснював нарахування вартості послуг з централізованого опалення за опалювальною площею та показниками загальнобудинкового лічильника теплової енергії. Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] також відсутній, а тому вартість послуги з гарячого водопостачання нараховувалась згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Згідно наданої позивачем оборотної відомості за особовим рахунком № [NUMBER] на ім`я [PERSON] /а.с. 5/ за період з 01.01.2013р. по 01.09.2021р. по об`єкту надання послуг нараховувалась вартість послуг з централізованого опалення, з гарячого водопостачання (за нормативами споживання на трьох осіб), внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку. За цей період часу по особовому рахунку використовувалась субсидія для оплати вартості послуг в період часу з листопада 2015 року по грудень 2017 року та зменшення вартості послуг у зв`язку з перерахунком та аварійними відключеннями гарячого водопостачання. При цьому по особовому рахунку здійснювалась часткова оплата послуг в період часу до жовтня 2017 року. Додатково по особовому рахунку станом на 01.01.2013 року обліковувалась заборгованість з оплати послуг на загальну суму 3027,58 грн. Тож станом на 01.09.2021р. по особовому рахунку обліковується заборгованість на загальну суму 90\~811,06 грн., з яких: борг з оплати опалення 43\~944,64 грн.; гарячого водопостачання 46\~798,24 грн.; внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку 68,18 грн. Зазначені обставини справи сторони не заперечують, а тому суд вважає їх доведеними. Згідно акту №204 від 09.02.2017р., засвідченого печаткою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Соборний», у помешканні відповідачів з 2014 року фактично не проживає [PERSON] /а.с. 126/. У зв`язку з відмовою відповідачів в добровільному порядку здійснити погашення заборгованості з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Житлового кодексу України (далі - ЖК), Закону України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі Постанова №630) тощо. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що позивач здійснював надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла відповідачів. Нарахування вартості послуг здійснювалось позивачем на підставі тарифів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому розмір платежів з оплати послуг централізованого опалення здійснювався з урахуванням опалювальної площі житлового приміщення, а гарячого водопостачання з урахуванням кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, тобто у відповідності до п. 21 Постанови №630. Порядок нарахування та розмір нарахованих позивачем платежів з оплати вартості послуг централізованого опалення та внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку сторонами не оспорюється. Стосовно нарахувань вартості послуг з гарячого водопостачання, то суд бере до уваги, що у квартирі відповідачів з січня 2018 року зареєстровано дві особи, а відтак нарахування вартості послуги з гарячого водопостачання в період з січня 2018 року на трьох осіб є неправомірним, внаслідок чого обґрунтованими є нарахування щомісячних сум в розмірі, що відповідає 2/3 частці від фактично нарахованих. Щодо наявності у відповідачів обов`язку з оплати комунальних послуг при відсутності між сторонами відповідного договору, то слід звернути увагу на наступне. За змістом статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п. 10 ч. 1 ст. 7). Згідно ст. 12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладений як на виконавця (п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону №2189) так і на споживача (п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2189). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК передбачено, що договір є складеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даною виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов`язком споживача. Відсутність договору на постачання теплової енергії само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання споживачем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 20.04.2016р. по справі №6-2951цс15). За таких обставин суд доходить висновку, що з огляду на період надання послуг, то спірні правовідносини регулюються між сторонами на умовах типового договору про надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, передбаченого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630. Згідно п. 3 Постанови №630 послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 18 Постанови №630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Постанови №630). Відповідно до п. 24, 25 Постанови №630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що в квартирі відповідачів немає квартирного засобу обліку теплової енергії, а тому нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем згідно встановлених нормативів та тарифів, які визначались постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України «Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення ПАТ "Черкаське хімволокно"» №573 від 23.05.2014р., №650 від 06.06.2014р., №725 від 13.06.2014р., №1171 від 31.03.2015р., №3556 від 17.03.2016р., №1352 від 04.08.2016р., №1206 від 05.10.2017р., №405 від 14.06.2018р., №1811 від 11.12.2018р., рішенням Черкаського міського виконавчого комітету №1094 від 07.10.2021р. Нарахування вартості послуг з гарячого водопостачання здійснювалось у відповідності до п. 20 Постанови №630 за нормативами споживання. З урахуванням встановлених тарифів розрахунок вартості наданих позивачем відповідачам послуг арифметично здійснений вірно. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст.611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 68 ЖК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. За матеріалами справи судом встановлено, що з 04.01.2019р. у квартирі відповідачів фактично зареєстрованими є дві повнолітні особи [PERSON] та [PERSON] , а відтак вони мають нести солідарний обов`язок з оплати комунальних послуг. Доводи відповідачів про те, що цивільно-правову відповідальність з оплати комунальних послуг, що надається позивачем, має нести лише [PERSON] є необґрунтованими. Суд зауважує, що відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). В контексті доводів відповідача про неналежне здійснення позивачем надання комунальних послуг, слід зауважити, що всупереч вимог 12, 78, 81 ЦПК України відповідачами не надано суду доказів щодо наявності в них заперечень в частині якості надаваних позивачем послуг, зокрема, суду не надано складених у встановленому законом порядку актів-претензій у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт, як то передбачено статтею 27 Закону №2189, як і не доведено фактів невиконання позивачем обов`язку з надання вищевказаних послуг. Крім того, суду не надано доказів щодо того, що відповідачі звертались до позивача з заявами про відмову від надаваних позивачем послуг. Також суду не надано доказів наявності саме у [PERSON] права приватної власності на квартиру та будь-яких доказів на підтвердження наявності домовленості між власником та іншими зареєстрованими у квартирі особами щодо порядку оплати комунальних послуг. Не надано суду і доказів того, що відповідач [PERSON] фактично не проживає у квартирі відповідачів. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач належним чином здійснював надання послуг до житла відповідачів, а останні зобов`язані оплатити відповідні послуги. Разом з тим, суд бере до уваги ту обставину, що зобов`язання відповідача [PERSON] з оплати комунальних послуг ґрунтується на його солідарному зобов`язанні з оплати комунальних послуг після досягнення ним повноліття, що мало місце 04.01.2019р., а відтак частина заборгованості з оплати комунальних послуг, що виникла в період їх надання до січня 2019 року, не охоплюється цивільно-правовою відповідальністю такого відповідача. Крім того, заперечуючи проти позовних вимог відповідачі просили застосувати строки позовної давності до позовних вимог. Згідно ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Згідно листа-розрахунку по особовому рахунку № [NUMBER] останній платіж з оплати послуг позивача було здійснено у жовтні 2017 року. З позовною заявою позивач звернувся до суду 28.10.2021р. За таких обставин право вимоги позивача до відповідачів обмежується трирічним періодом, що передує місяцю надходження позову до суду, тобто періодом надання послуг з жовтня 2018 року до серпня 2021 року (з врахуванням змісту позовних вимог). Таким чином, вартість наданих позивачем послуг до житла відповідачів за період з жовтня по грудень 2018 року підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] , а за період з січня 2019 року по серпень 2021 року з обох відповідачів в солідарному порядку, оскільки в цей період часу відповідачі мали солідарно сплачувати комунальні послуги Згідно наданого позивачем листа-розрахунку по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.10.2018р. по 31.12.2018р. вартість наданих позивачем послуг до житла відповідачів, з урахуванням нарахування вартості послуги з гарячого водопостачання на двох осіб, складає: опалення 3134,54 грн.; гаряче водопостачання 1475,81 грн. (за нормами споживання гарячої води на двох осіб). А отже зазначені суми підлягають стягненню індивідуально з відповідачки [PERSON] . За період з 01.01.2019р. по 31.08.2021р. наданих позивачем послуг до житла відповідачів складає: опалення 26\~344,47 грн.; гаряче водопостачання (за нормами споживання гарячої води на двох осіб, включаючи здійснення перерахунку вартості послуги у зв`язку з аварійним відключенням гарячого водопостачання пропорційно фактично нарахованим/перерахованим сумам) 17\~174,53 грн.; внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку 68,18 грн. Зазначена частина заборгованості підлягає стягненню з обох відповідачів в солідарному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, відповідачі зобов`язані сплатити позивачеві інфляційні нарахування та три відсотки річних нараховані на суму заборгованості. В цьому контексті суд звертає увагу, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК компенсаційні нарахування за своєю правовою природою не є договірними штрафними санкціями, а відтак відсутність письмового договору між сторонами щодо порядку надання комунальних послуг не є підставою для звільнення відповідачів від сплати компенсаційних нарахувань. Аналіз наданих позивачем розрахунків розміру інфляційних нарахувань /а.с. 6/ та трьох відсотків річних /а.с. 7-9/ на суму заборгованості свідчить, що такий розрахунок відповідає положенням закону, оскільки відповідні компенсаційні нарахування обчислені позивачем окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг. Натомість, з огляду на положення ст.ст. 257, 267 ЦК стягненню з відповідачів підлягають відповідні нарахування, обчислені в межах загального строку позовної давності, тобто в межах трирічного строку, що передує строку надходження позовної заяви до суду. Оскільки позовна заява надійшла до суду 28.10.2021р., то стягненню з відповідачів підлягають компенсаційні нарахування, обчислені за період з листопада 2019 року. При цьому слід звернути увагу, що зобов`язання відповідачів щодо здійснення платежів з оплати послуг має періодичний характер, оскільки обов`язок із здійснення оплати таких платежів виникав окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг, а тому компенсаційні нарахування мають обчислюватись щодо кожного місяця окремо, а період прострочення починається з 21 числа місяця, який є наступним щодо того, за який має вноситись плата, а закінчується датою, визначеної в позовних вимогах (тобто платіж за жовтень 2018 року має бути здійснений до 20 листопада 2018 року, а отже прострочення починається з 21.11.2018р. і триває до 31.08.2021р.). Таким чином, для платежу за листопад 2018 року в сумі 1859,87 грн. сукупний індекс інфляції необхідно обчислювати шляхом множення щомісячних індексів інфляції, починаючи з грудня 2018 року (перший повний місяць періоду прострочення) до серпня 2021 року (останній повний місяць періоду прострочення). За таких обставин трирічним строком позовної давності охоплюються інфляційні нарахування, обчислені на платежі за період надання послуг з грудня 2019 року по серпень 2021 року включно. У свою чергу компенсаційні нарахування у вигляді трьох відсотків річних нараховуються з наступного дня за днем прострочення, а отже на платіж за листопад 2018 року три відсотки річних нараховуються з 21.12.2018р. Разом з тим, слід звернути увагу, що з урахуванням обсягу цивільно-правової відповідальності відповідачів за різними періодами часу надання послуг (період жовтень-грудень 2018 року індивідуальна відповідальність [PERSON] , а решта періоду солідарна відповідальність обох відповідачів), зобов`язання відповідачів з відшкодування позивачу компенсаційних нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК, також підлягає розподілу між відповідачами пропорційно періоду надання комунальних послуг. Обчислення розміру інфляційних втрат має здійснюватись за формулою, за якою загальна сума інфляційних нарахувань дорівнює сумі інфляційних нарахувань за кожен окремий місяць, яка обчислюється шляхом помноження розміру щомісячного платежу на сукупний індекс інфляції за період прострочення. Використовуючи для обчислення інфляційних втрат показник індексу споживчих цін, що опублікований на веб-ресурсах за посиланням https://ukrstat.gov.ua та https://index.minfin.com.ua/ua/economy/index/inflation/, які є загальнодоступними ресурсами, Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІС сукупний індекс інфляції за весь період прострочення, ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Для платежу за листопад 2018 року в сумі 1859,87 грн. сукупний індекс інфляції необхідно обчислювати шляхом множення щомісячних індексів інфляції, починаючи з січня 2019 року (перший повний місяць періоду прострочення) до серпня 2021 року (останній повний місяць періоду прострочення): ІІС = (101 : 100) x (100,5 : 100) x (100,9 : 100) x ……(99,8 : 100) = 1,160748762 Інфляційне збільшення: 1859,87 x 1,1607487621859,87 = 298,97 грн. Аналогічним методом слід обчислювати й інфляційне збільшення по іншим місяцям, внаслідок чого за період надання послуг позивачем з жовтня по грудень 2018 року включно інфляційне збільшення суми боргу по щомісячним платежам складає 635,90 грн., а за період з січня 2019 року по серпень 2021 року 3660,27 грн. Подібним чином (щодо кожного простроченого щомісячного платежу) має обчислюватись і сума трьох відсотків річних за наступною формулою: Сума 3% річних = С х 3 х Д : 365 : 100, де «С» - сума заборгованості, «Д» кількість днів прострочення. Так, за листопад 2018 року розмір щомісячного платежу за послуги позивача складав 1859,87 грн. і відповідна плата мала бути внесена до 20.12.2018р., а отже прострочення починається з 21.12.2018р. і в межах спірного періоду, тобто до 31.08.2021р. включно, складає 985 днів., а відтак сума 3% річних за прострочений платіж за листопад 2018 року складає 150,57 грн. (1859,87 грн. * 3 * 985 : 365 : 100). Аналогічним чином необхідно обчислювати і 3% річних щодо платежів за інші місяці, але період прострочення за кожен місяць буде зменшуватись на кількість днів у попередньому місяці, а отже і сума 3% річних буде зменшуватись: платіж за грудень 2018 року в розмірі 2257,35 грн. (опалення 1766,01 грн. + гаряча вода за двох осіб 491,34 грн.) (954 дні прострочення) 177 грн.; платіж за січень 2019 року в розмірі 2642,08 грн. (опалення 2046,72 грн. + гаряча вода за двох осіб 595,36 грн.) (923 дні прострочення) 200,44 грн. і т.д. Отже загальна сума трьох відсотків річних за наведеним вище алгоритмом складає за період надання послуг жовтень грудень 2018 року 327,57 грн., а з січня 2019 року по серпень 2021 року 1713,33 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 54\~534,59 грн., які підлягають стягненню з відповідачів наступним чином: заборгованість за період надання послуг жовтень-грудень 2018 року по опаленню в сумі 3134,54 грн., гарячому водопостачанню 1475,80 грн., інфляційні нарахування на такі суми 635,90 грн., три відсотки річних 327,57 грн., а всього на суму 5573,81 грн. підлягає стягненню з [PERSON] в індивідуальному порядку; заборгованість за період надання послуг з січня 2019 року по серпень 2021 року включно по опаленню в сумі 26\~344,47 грн., гарячому водопостачанню 17\~174,53 грн., внескам за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку 68,18 грн., інфляційні нарахування на такі суми 3660,27 грн., три відсотки річних 1713,33 грн., а всього на суму 48960,78 грн. підлягає стягненню з обох відповідачів в солідарному порядку. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем з оплати судового збору при поданні позову в розмірі 2270 грн. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 54\~534,59 грн., що складає заокруглено 41,9925% від загальної ціни позову (129\~868,01 грн.), а отже на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідачів 953,23 грн. судового збору (2270 грн. * 41,9925%). Враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог стосовно кожного з відповідачів, то обов`язок з відшкодування позивачу витрат з оплати судового збору слід розподілити між відповідачами наступним чином: [PERSON] 525,33 грн., [PERSON] 427,90 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial