Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У лютому 2019 року первісний позивач [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення суми вкладів та штрафних санкцій. В обґрунтування позову зазначено, що 14.06.2012 р. між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN01000726491660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.»), згідно якого сума вкладу становить 10 000,00 дол. США. Строк вкладу складає три місяці, процентна ставка становить 7,5% річних. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000,00 дол. США засвідчується квитанцією від 14.06.2012р. 18.07.2012 р. між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN80000727263521 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 10 000,00 дол. США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5% річних. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000,00 дол. США засвідчується квитанцією від 18.07.2012р. 15.09.2012 р. між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN80000728824905 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 10 000,00 дол. США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5% річних. 05.11.2012 р. між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN80000730294599 «Стандарт», згідно якого, сума вкладу становить 7 000,00 дол. США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5% річних. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 7 000,00 дол. США засвідчується квитанцією від 05.11.2012р. 29.11.2012р. між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.»), згідно якого сума вкладу становить 30 000,00 грн. Строк вкладу складає три місяці, процентна ставка становить 17% річних. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 30 000,00 грн. засвідчується квитанцією від 29.11.2012р. Згідно із положеннями пункту 6 даних договорів, у разі, якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений у п. 1 цих договорів. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. При цьому обчислення нового строку вкладу та нового мінімального строку вкладу розпочинається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Відповідно до пункту 7 цих договорів сторони мають право достроково розірвати договір згідно із діючим законодавством, повідомивши про це другу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору. Як вбачається з письмових заяв позивача від 11.02.2019р., останній звертався до банку з повідомленнями, в яких зазначав про те, що він не бажає продовжувати строк дії цих договорів, також повідомляв про їх розірвання та вимагав протягом трьох днів з дня отримання цих заяв повернути суму вкладу за договорами і нараховані відсотки за ними. Разом із тим, станом на день звернення із цим позовом, відповідач вимоги позивача щодо повернення коштів залишив без задоволення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Таким чином, відповідач, всупереч нормам цивільного законодавства України, порушив умови договорів банківських вкладів, не повернув суму вкладу разом з нарахованими відсотками та проігнорував заяви позивача про повернення вкладів. Крім того, позивач вважає за необхідне зазначити й про те, що відмова відповідача щодо повернення вкладу суперечить вимогам ст. 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначалось вище, з положень кожного із договорів банківського вкладу, укладених між банком та позивачем (пункт 6) вбачається, що якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений у п. 1 даних Договорів. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. При цьому обчислення нового строку вкладу та нового мінімального строку вкладу розпочинається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, позивач вважає, що наявні всі законні і обґрунтовані підстави для стягнення з відповідача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох проценти річних від простроченої суми. Окрім того, позивач вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню пеня в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Відтак, договори банківського вкладу (депозиту), укладені між банком та позивачем підлягають розірванню та з банку на користь позивача підлягають стягненню: - по договору №SAMDN01000726491660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012р., сума вкладу у розмірі 270 026,00 грн. (10 000,00 дол. США х 27,0026 - офіційний курс долара США по відношенню до гривні станом на 22.02.2019р.) 7,5 річних у розмірі 135 234,33 грн. (270 026,00/100х7,5/366х2444 (дні) = 135 234,33); інфляційні втрати у розмірі 2 700,26 грн. (індекс інфляції 101,0%. : 100 = 1,01; 270 026,00 х 1,01 = 272 726,26; 272 726,26 - 270026,00 = 2 700,26 грн.), пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення 72 907,02 грн. (270 026,00 х 3% х 9 днів = 72 907,02); - по договору №SAMDN80000727263521 «Стандарт» від 18.07.2012р., сума вкладу у розмірі 270 026,00 грн. (10 000,00 дол. США х 27,0026 - офіційний курс долара США по відношенню до гривні станом на 22.02.2019р.), 8,5 річних у розмірі 151 133,40 грн. (270 026,00/100х8,5/366х2410 (дні) = 151 133,40), інфляційні втрати у розмірі 2 700,26 грн. (індекс інфляції 101,0%. : 100 = 1,01; 270 026,00 х 1,01 = 272 726,26; 272 726,26 - 270026,00 = 2 700,26 грн.), пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення 72 907,02 грн. (270 026,00 х 3% х 9 днів = 72 907,02); - по договору №SAMDN80000728824905 «Стандарт» від 15.09.2012р., сума вкладу у розмірі 270 026,00 грн. (10 000,00 дол. США х 27,0026 - офіційний курс долара США по відношенню до гривні станом на 22.02.2019р.), 8,5 річних у розмірі 147 433,45 грн. (270 026,00/100х8,5/366х2351 (дні) = 147 433,45), інфляційні втрати у розмірі 2 700,26 грн. (індекс інфляції 101,0%. : 100 = 1,01; 270 026,00 х 1,01 = 272 726,26; 272 726,26 - 270026,00 = 2 700,26 грн.), пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення 72 907,02 грн. (270 026,00 х 3% х 9 днів = 72 907,02); - по договору №SAMDN80000730294599 «Стандарт» від 05.11.2012 р., сума вкладу у розмірі 193 218,20 грн. (7 000,00 дол. США х 27,0026 - офіційний курс долара США по відношенню до гривні станом на 22.02.2019р.), 8,5 річних у розмірі 103 208,08 грн. (193 218,20/100х8,5/366х2300 (дні) = 103 208,08), інфляційні втрати у розмірі 1 932,18 грн. (індекс інфляції 101,0%. : 100 = 1,01; 193 218,20 х 1,01 = 195 150,38; 195 150,38 - 193 218,20 = 1 932,18 грн.), пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення 52 168,91 грн. (193 218,20 х 3% х 9 днів = 52 168,91); -по договору №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012р., сума вкладу у розмірі 30 000,00 грн., 17% річних у розмірі 31 714,75 грн. (30 000,00/100х17/366х2276 (дні) = 31 714,75), інфляційні втрати у розмірі 317,14 грн. (індекс інфляції 101,0%. : 100 = 1,01; 31 714,75 х 1,01 = 32 031,89; 32 031,89 - 31 714,75 = 317,14 грн.), пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення 8 562 982,50 грн. (31 714,75 х 3% х 9 днів = 8 562 982,50). 04.03.2019 року ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 25.10.2019 представником відповідача було подано відзив, в якому зазначено, що матеріали справи не містять доказів внесення грошових коштів за договором банківського вкладу №SAMDN80000728824905 від 15.09.2012 р. Крім того, оскільки, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" втратив свої активи на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя у зв`язку з окупацією з 20.02.2014 року Російською Федерацією частини території України (АР Крим) та не має доступу до свого майна, призначеного для діяльності банківської установи на території АР Крим, а також не має доступу до створених у відповідних відділеннях Банку на цій території документів - договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси тощо, а відтак відповідач не може ані підтвердити, ані спростувати факт наявності правовідносин між сторонами стосовно укладання договорів банківського вкладу та зарахування грошових коштів на банківські рахунки. Також, згідно з умовами наданих копій договорів банківського вкладу, сторони мають право достроково розірвати Договори, повідомивши про це другу сторону за два банківські дні до дати розірвання. 11.02.2019 року позивач звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" із заявами про розірвання договорів банківського вкладу, що були отримані Банком 18.02.2019 року, а відтак договори є розірваними з 20.02.2019 року. Однак, позивачем здійснюється розрахунок процентів у період після розірвання договорів банківського вкладу (після 20.02.2019 р.) за ставками вказаними в таких договорах, що не є вірним, оскільки договори не містять визначеної процентної ставки після їх припинення в односторонньому порядку. Умови договорів передбачають строк оформлення вкладів зі сплатою процентів, однак не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими вкладами у разі неповного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну їх дії. Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України, проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами Банку від 25.04.2017 з 04.05.2017 було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок "До запитання" - у розмірі 0,01% річних. Тобто, у разі неналежного виконання договору банківського вкладу та неповернення та/ або затримки у поверненні, за період часу коли договір вже є розірваним на вимогу вкладника, Банк повинен нарахувати та виплатити Клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачу ються банком за вкладом на вимогу і до запитання) Відтак, відсотки за період після розірвання договору банківського вкладу мають розраховуватись за відсотковою ставкою по вкладу "До запитання" (0,01%). Так, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, шо розраховується Держкомстатом визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Оскільки предметом зобов`язання є грошові кошти, визначені у доларах США, і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині - відсутні. Щодо нарахування пені у відповідності до ст.. 10 Зкону України «Про захист прав споживачів» представник відповідача послався на те, що позивачем було зроблено не вірний розрахунок пені, оскільки вн його рахував в доларах. Так, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням виключно у національній валюті України - гривні. Така правова позиція була викладена Верховним Судом України в Постанові від 16.08.2017 року у справі № 6-2667цс17. Нарахування та стягнення пені в іноземній валюті - суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки згідно статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Окрім іншого, зазначив, що Центральним Банком росії було прийнято рішення № РН-ЗЗ/І від 21.04.2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя. Вказане було підставами для придбання автономною некомерційною організацією "Фонд захисту вкладників" прав (вимог) по зобов`язанням банків і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому статтями 7 та 9 Федерального Закону від 2 квітня 2014 року № 39-ФЗ. Згідно з ст. 7 Федерального Закону № 39-ФЗ Банком росії направлено на адресу АНО "ФЗВ" повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО "ФЗВ" прав (вимог) по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків. Таким чином, АНО "ФЗВ" взяв на себе зобов`язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі клієнтам Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", поза волею відповідача. Відтак, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 03.03.2020 представником відповідача було подано письмові пояснення, в яких зазначено, що після подання відповідачем (АТ КБ ПРИВАТБАНК) у даній справі першої заяви по суті - відзиву на позовну заяву, Банк виявив наявність факту переведення боргу за депозитним договором, який є предметом спору у даній справі, з первісного боржника за зобов"язанням - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на нового боржника - ТОВ "Фінансова компанія "ФІНІЛОН" (ЄДРПОУ 38920700) на підставі Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014р (з урахуванням додаткової угоди до Договору від 18.11.2014р), укладеними між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного Додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до Договору про переведення боргу від 17.11.2014р. Отже, внаслідок укладання між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та ТОВ ФК "ФІНІЛОН" Договору переведення боргу б/н від 17.11.2014р та переведення боргу за зобов`язаннями Банку щодо виплати коштів за договором банківського вкладу, який є предметом у даній справі, АТ КБ ПРИВАТБАНК на цей час не несе зобов`язань за такими договорами, а ТОВ "ФК "ФІНІЛОН" є новим боржником за даними договорами банківських вкладів. 20.07.2020 ухвалою суду було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон». 02.11.2020 ухвалою суду було зупинено провадження до розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи №320/5115/17. 17.12.2021 ухвалою суду було відновлено провадження у справі. 28.07.2022 представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, зокрема представник позивача відмовився від вимог щодо стягнення з відповідача відсотків по вкладам, після вимоги про розірвання договорів. 04.10.2022 представником позивача було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначено, що у позовній заяві з урахуванням останньої заяви про збільшення розміру позовних вимог за вих. № 00040-4 від 27.07.2022 позивачем пред`являлись до Банку такі вимоги: - cтягнути з Банку на користь [PERSON] за договором №SAMDN01000726491660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012 суму вкладу у розмірі 10 000,00 дол. США; 7,5 % річних за період з 15.06.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 017,81 дол. США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 27.07.2022 у розмірі 1 029,86 дол. США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 4 004 262,70 грн.; - стягнути з Банку на користь [PERSON] за договором №SAMDN80000727263521 «Стандарт» від 18.07.2012 суму вкладу у розмірі 10 000,00 дол. США; 8,5 % річних за період з 19.07.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 607,67 дол. США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 27.07.2022 у розмірі 1 029,86 дол. США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 4 004 262,70 грн.; - стягнути з Банку на користь [PERSON] за договором №SAMDN80000728824905 «Стандарт» від 15.09.2012 суму вкладу у розмірі 10 000,00 дол. США; 8,5 % річних за період з 17.09.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 467,95 дол. США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 27.07.2022 у розмірі 1 029,86 дол. США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 4 004 262,70 грн.; - стягнути з Банку на користь [PERSON] за договором №SAMDN80000730294599 «Стандарт» від 05.11.2012 суму вкладу у розмірі 7 000,00 дол. США; 8,5% річних за період з 06.11.2012 до 20.02.2019 у розмірі 3 746,05 дол. США; 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 27.07.2022 у розмірі 720,90 дол. США; пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 2 802 983,19 грн.; - стягнути з Банку на користь [PERSON] за договором №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012 суму вкладу у розмірі 30 000,00 грн.; 17 % річних за період з 30.11.2012 до 20.02.2019 у розмірі 31 773,70 грн.; інфляційні втрати за період з березня 2019 р. до червня 2022 р. у розмірі 11 707,05 грн.; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 02.11.2020 у розмірі 1 531,23 грн.; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 328 500,00 грн. Отже, ціна позову у редакції заяви позивача за вих. № 00040-4 від 27.07.2022 складала суму усіх грошових вимог за п`ятьма договорами: ((10 000,00 дол. США х 36,5686 грн.) + (5 017,81 дол. США х 36,5686 грн.) + (1 029,86 дол. США х 36,5686 грн.) + 4 004 262,70 грн.) + ((10 000,00 дол. США х 36,5686 грн.) + (5 607,67 дол. США х 36,5686 грн.) + (1 029,86 дол. США х 36,5686 грн.) + 4 004 262,70 грн.) + ((10 000,00 дол. США х 36,5686 грн.) + (5 467,95 дол. США х 36,5686 грн.) + (1 029,86 дол. США х 36,5686 грн.) + 4 004 262,70 грн.) +((7 000,00 дол. США х 36,5686 грн.) + (3 746,05 дол. США х 36,5686 грн.) + (720,90 дол. США х 36,5686 грн.) + 2 802 983,19 грн.) +(30 000,00 грн. + 31 773,70 грн. + 11 707,05 грн. + 1 531,23 грн. + 328 500,00 грн.) = 17 437 167,40 грн. Разом з цим, представник позивача вказує, що під час розрахунку пені у розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожний день прострочення, згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачем бралася за основу сума депозитного вкладу за кожним із договорів. Так, за договором № SAMDN01000726491660 від 14.06.2012 - 10 000,00 дол. США, за договором № SAMDN80000727263521 від 18.07.2012 - 10 000,00 дол. США, за договором № SAMDN80000728824905 від 15.09.2012 дол. США - 10 000,00 дол. США, за договором №SAMDN80000730294599 від 05.11.2012 - 7 000,00 дол. США, за договором №SAMDN01000731018491 від 29.11.2012 - 30 000,00 грн. Натомість, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі №761/16124/15-ц (провадження № 14- 184 цс 20), базою нарахування пені, на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (пункт 68). З останньою судовою практикою Великої Палати Верховного Суду щодо правильності застосування норми ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не був обізнаний в силу того, що в країні було запроваджено воєнний стан і довгий час Єдиний державний реєстр судових рішень не функціонував, а тому розрахунок пені було здійснено не у відповідності до згаданої практики. Відтак, з урахуванням зазначеного позивач надав суду новий розрахунок пені відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі №761/16124/15-ц (провадження № 14- 184 цс 20). Отже, розрахунок суми пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» здійснюється за такою формулою: проценти на суму вкладу х кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 (365 днів) х 3 (розмір процентів, встановлених ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») : 100 х 365 (днів у році). 1) за договором №SAMDN01000726491660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012: 5 017,81 дол. США х 365 днів х 3 : 100 = 54 945,02 дол. США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України - гривню згідно з офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2022 складає 2 009 262,46 грн. (54 945,02 дол. США х 36,5686 грн.); 2) за договором №SAMDN80000727263521 «Стандарт» від 18.07.2012: 5 607,67 дол. США х 365 днів х 3 : 100 = 61 403,99 дол. США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України - гривню згідно з офіційним курсом НБУ станом на станом на 04.10.2022 складає 2 245 457,95 грн. (61 403,99 дол. США х 36,5686 грн.); 3) за договором №SAMDN80000728824905 «Стандарт» від 15.09.2012: 5 467,95 дол. США х 365 днів х 3 : 100 = 59 874,05 дол. США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України - гривню згідно з офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2022 складає 2 189 510,18 грн. (59 874,05 дол. США х 36,5686 грн.); 4) за договором №SAMDN80000730294599 «Стандарт» від 05.11.2012: 3 746,05 дол. США х 365 днів х 3 : 100 = 41 019,25 дол. США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України - гривню згідно з офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2022 складає 1 500 016,55 грн. (41 019,25 дол. США х 36,5686 грн.); 5) за договором №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012: 31 773,70 грн. х 365 днів х 3 : 100 = 347 922,02 грн. Вищезазначені суми 3 % за кожний день прострочення за вказаний період прострочення підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, оскільки з моменту подання до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог за вих. № 00040-4 від 27.07.2022 і до цього часу (04.10.2022) відповідач депозитні кошти за згаданими договорами банківського вкладу позивачеві так й не повернув, то позивач відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України збільшує розмір позовних вимог в частині стягнення 3 % річних за прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань за ч. 2 ст. 625 ЦК України, надаючи нижченаведені розрахунки за формулою Сума вкладу х кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 (дата розірвання договору) до 04.10.2022 х 3 (розмір процентів, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) : 100 : 365 (днів у році): 1) за договором №SAMDN01000726491660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012: 10 000,00 дол. США х 1322 дня х 3 : 100 : 365 = 1 086,58 дол. США; 2) за договором №SAMDN80000727263521 «Стандарт» від 18.07.2012: 10 000,00 дол. США х 1322 дня х 3 : 100 : 365 = 1 086,58 дол. США; 3) за договором №SAMDN80000728824905 «Стандарт» від 15.09.2012: 10 000,00 дол. США х 1322 дня х 3 : 100 : 365 = 1 086,58 дол. США; 4) за договором №SAMDN80000730294599 «Стандарт» від 05.11.2012: 7 000,00 дол. США х 1322 дня х 3 : 100 : 365 = 760,60 дол. США; 5) за договором №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012: 30 000,00 грн. х 1322 дня х 3 : 100 : 365 = 3 259,73 грн. Вищезазначені суми 3 % річних за вказаний період прострочення, позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Договір №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012 укладено у гривнях. Відтак, на нього поширюється застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині інфляційних втрат. Відтак за вказаним договором інфляційні втрати за період з березня 2019 року до серпня 2022 року складають 12 460,99 грн. (30 000,00 грн. x 1,41536623 ((100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) х (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) х (100,70 : 100) x (101,10 : 100) - 30 000,00 грн.). Вищезазначену суму інфляційних втрат за договором №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012 за вказаний період прострочення позивач просить стягнути з відповідача на його користь. З врахуванням зазначеного, представник позивача просить суд: - стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] за договором №SAMDN01000726491660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012 суму вкладу у розмірі 10 000,00 доларів США; 7,5 % річних за період з 15.06.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 017,81 доларів США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 04.10.2022 у розмірі 1 086,58 доларів США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 2 009 262,46 грн. - стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] за договором №SAMDN80000727263521 «Стандарт» від 18.07.2012 суму вкладу у розмірі 10 000,00 доларів США; 8,5 % річних за період з 19.07.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 607,67 доларів США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 04.10.2022 у розмірі 1 086,58 доларів США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 2 245 457,95 грн. - стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] за договором №SAMDN80000728824905 «Стандарт» від 15.09.2012 суму вкладу у розмірі 10 000,00 доларів США; 8,5 % річних за період з 17.09.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 467,95 доларів США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 04.10.2022 у розмірі 1 086,58 доларів США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 2 189 510,18 грн. - стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] за договором №SAMDN80000730294599 «Стандарт» від 05.11.2012 суму вкладу у розмірі 7 000,00 доларів США; 8,5% річних за період з 06.11.2012 до 20.02.2019 у розмірі 3 746,05 доларів США; 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 04.10.2022 у розмірі 760,60 дол. США; пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 1 500 016,55 грн. - стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] за договором №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012 суму вкладу у розмірі 30 000,00 грн.; 17 % річних за період з 30.11.2012 до 20.02.2019 у розмірі 31 773,70 грн.; інфляційні втрати за період з березня 2019 р. до серпень 2022 р. у розмірі 12 460,99 грн.; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 04.10.2022 у розмірі 3 259,73 грн.; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 347 922,02 грн. 04.10.2022 ухвалою суду закрито підготоче провадження та перейдено до розгляду справи по суті. 08.11.2022 представником відповідача в судовому засіданні були подані письмові пояснення по справі в яких останній звернув увагу, що 09.11.2021р . Велика Палата Верховного Суду у справі № 320/5115/17 навела правову позицію щодо (1) наявності правових підстав для стягнення процентів за договором банківського вкладу, (2) 3% річних за ч.2 ст.625 ЦК України та щодо (3) застосування норми ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" до правовідносин, які існують між сторонами після розірвання договору банківського вкладу. Так, позивачем 11.02.2019 р. було направлено заяву про розірвання договору та виплату коштів, яка отримана банком 18.02.2019 р. Таким чином, з ініціативи вкладника та після розірвання договору його умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами (Банком та Позивачем) здійснюється виключно на законодавчих, а не на договірних підставах, оскільки розірвання договору у контексті ст.ст. 598, 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. З огляду на вищевикладене, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду вбачається, що у позивача не порушене право з 22.02.2018 р. (з дати нарахування пені), адже позивач звернувся з заявами до Банку 11.02.2019 р. (отримані Банком 18.02.2019 р.). Також, звернув увагу, що позивачем невірно встановлений період нарахування 3% річних. Позивач просить суд стягнути 3% річних за депозитними договорами, за період з 21.02.2019 р. по 04.10.2022 р., згідно зі ст. 625 ЦК України, але відповідно до норм матеріального права (Глава 19 ЦК України) - до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц. Відтак, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 24.08.2023 ухвалою суду замінено позивача [PERSON] на належного правонаступника [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та присив їх задовольнити, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог від 04.10.2022. В судове засідання призначене на 26.09.2023 представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву та письмові пояснення щодо справи. Предстваник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши позицію сторони позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 14.06.2012 р. між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN01000726491660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.»), згідно якого сума вкладу становить 10 000,00 дол. США. Строк вкладу складає три місяці, процентна ставка становить 7,5% річних (том. 1, а.с.15). Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000,00 дол. США засвідчується квитанцією від 14.06.2012р. (том. 1, а.с.16). 18.07.2012 р. між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN80000727263521 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 10 000,00 дол. США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5% річних (том. 1, а.с.17). Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000,00 дол. США засвідчується квитанцією від 18.07.2012р. (том. 1, а.с.18). 15.09.2012 р. між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN80000728824905 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 10 000,00 дол. США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5% річних (том. 1, а.с.19). Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000,00 дол. США засвідчується квитанцією від 15.09.2012р. (том. 1, а.с.239), що була долучена представником відповідача. 05.11.2012 р. між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN80000730294599 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 7 000,00 дол. США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5% річних (том. 1, а.с.20). Факт внесення позивачем коштів у розмірі 7 000,00 дол. США засвідчується квитанцією від 05.11.2012р. (том. 1, а.с.21). 29.11.2012р. між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.»), згідно з пунктом 1 якого сума вкладу становить 30 000,00 грн. Строк вкладу складає три місяці, процентна ставка становить 17% річних (том. 1, а.с.22). Факт внесення позивачем коштів у розмірі 30 000,00 грн. засвідчується квитанцією від 29.11.2012р. (том. 1, а.с.23). 11.02.2019 року позивач звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" із заявами про розірвання договорів банківського вкладу, що були отримані Банком 18.02.2019 року, а відтак договори є розірваними з 20.02.2019 року (том 1, а.с.24-37). Оскільки умови договорів не були виконані відповідачем, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та стягнення суми вкладів,відсотків пені передбаченої ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», та відсотків передьчаених ст. 625 ЦПК України. Також варто зазначити, що 11 січня 2023 року [PERSON] уклав із [PERSON] договір про відступлення права вимоги. Згідно із п. 1.1. Договору цесії Первісний кредитор передав Новому кредитору, а Новий кредитор прийняв від Первісного кредитора право вимоги отримання будь-яких сум (вкладів, процентів, неустойки (пені, штрафу), трьох відсотків річних, інфляційних втрат тощо), які мають бути сплачені та/або можуть бути нараховані і/або стягнуті за договорами банківського вкладу (депозиту) №SAMDN01000726491660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012, №SAMDN80000727263521 «Стандарт» від 18.07.2012, №SAMDN80000728824905 «Стандарт» від 15.09.2012, №SAMDN80000730294599 «Стандарт» від 05.11.2012, №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012, укладеними між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі, але не виключно, в межах справи № 757/10379/19-ц за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, яка перебуває у провадженні Печерського районного суду міста Києва. Відповідно до п. 2.1. Договору цесії Право вимоги, зазначене у п. 1.1. Договору, вважається переданим з моменту підписання цього Договору Сторонами та передачі Первісним кредитором Новому кредитору документації, а саме: договору банківського вкладу № SAMDN01000726491660 від 14.06.2012 року, договору банківського вкладу № SAMDN80000727263521 від 18.07.2012 року, договору банківського вкладу № SAMDN80000728824905 від 15.09.2012 року, договору банківського вкладу № SAMDN80000730294599 від 05.11.2012 року, договору банківського вкладу № SAMDN01000731018491 від 29.11.2012 року, а також інших документів (квитанцій, банківських виписок, заяв, повідомлень, листів тощо в оригіналах і/або копіях), пов`язаних із вищеперерахованими договорами банківського вкладу, копій матеріалів цивільної справи №757/10379/19-ц. Пунктом 2.2. Договору цесії визначено, що документація, передбачена у пункті 2.1. Договору, передається в момент укладення цього Договору, що підтверджується його підписанням та Актом приймання-передачі документації. На виконання умов Договору цесії Первісний кредитор та Новий кредитор 11.01.2023 року склали та підписали акт приймання-передачі документації за Договором цесії, згідно з яким було передано Первісним кредитором Новому кредитору вищезазначені договори банківського вкладу, а також відповідну документацію, у т.ч. копії матеріалів цивільної справи №757/10379/19-ц. 16 січня 2023 року до боржника було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги від 12.01.2023 Первісного кредитора на користь Нового кредитора. Отже, у зв`язку із укладанням Договору про відступлення права вимоги та підписанням акту приймання-передачі документації за Договором про відступлення права вимоги між [PERSON] та [PERSON] відбулася заміна кредитора [PERSON] на [PERSON] у зобов`язаннях за договорами банківського вкладу (депозиту) №SAMDN01000726491660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012, №SAMDN80000727263521 «Стандарт» від 18.07.2012, №SAMDN80000728824905 «Стандарт» від 15.09.2012, №SAMDN80000730294599 «Стандарт» від 05.11.2012, №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012, укладеними з АТ КБ «ПриватБанк». З врахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу). Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України, проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. Зокрема, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Водночас, статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»). За змістом положень статей 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Окрім цього, варто вказати, що у відповідності до вимог ч. 1 та ч. 3 ст.651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Отже, право клієнта на розірвання депозитного рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про розірвання договору, отже суд вважає, що це право позивача, а тому дана вимога підлягає задоволенню. Також, щодо розрівання договору викладена позиція у постанові Верховного суду від 24.08.2023 у справі 757/48968/20, в якій зазначено, що аргументи касаційної скарги про помилковість тверджень банку про те, що договори не можуть вважатись розірваними з моменту звернення позивача до банку із заявами про розірвання договорів, адже вони не відповідають вимогам законодавства. Доводи касаційної скарги представника заявника про те, що заяви позивача про повернення коштів не відповідають встановленим вимогам щодо їх оформлення колегія суддів відхиляє з огляду на те, що сам позивач ініціював процедуру розірвання депозитних договорів, подавши відповідні заяви, а одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопелю). Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій при розгляді цієї справи не врахували правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах: від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17; від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15; від 14 січня 2022 року у справі № 712/7740/18; від 22 лютого 2022 року у справі № 757/20428/19; від 22 лютого 2022 року у справі № 757/63364/19; від 26 квітня 2022 року у справі № 539/4098/18; від 08 червня 2022 року у справі № 757/61769/19-ц; від 22 червня 2022 року у справі № 219/6058/18 колегія суддів відхиляє скільки оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у вказаних постановах. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків». Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що мало місце укладення між сторонами договорів банківських вкладів, оскільки позивачем підтверджено факт внесення грошових сум на вкладний (депозитний) рахунок, а також дотримані вимоги, передбачені законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів. Окрім цього, варто зазначити, що факт внесення на депозитний рахунок коштів №SAMDN80000728824905 у розмірі 10 000,00 дол. США засвідчується квитанцією від 15.09.2012р. (том. 1, а.с.239), що була долучена представником відповідача. Відтак, належних доказів, що пролонгування депозитного договору №SAMDN01000726491660 від 14.06.2012 на новий рахунок за договором №SAMDN80000728824905, представником відповідача не надано, лише надана виписка з якої вбачається, що позивачем 14.06.2012 на рахунок № [NUMBER] були сплачені кошти. Таким чином, позиція сторони відповідача не була належним чином обгрунтованою. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13, зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку без ненадання вкладнику можливості використання цих коштів - зобов`язання банку з повернення вкладу не є виконаним. З врахуванням зазначеного, суд вважає, що відносини між сторонами буди припиненні 20.02.2019, у зв`язку з направленням позивачем на адресу Банку заяви про розірвання договорів та повернення вкладу та процентів. Відтак, суд вважає, що вимоги позивача щодо повернення суми вкладів та неотриманих процентів за періоди, на які посилався представник позивача є правомірними та підлягають задоволенню, а іншого представником відповідача належним чином не було спростовано. Також суд звертає увагу, що 17.11.2014 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 р. Додаткової угоди до цього договору. Відповідно до умов договору електронний Додаток №1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», в тому числі і по договорах, які укладалися з позивачем. Доводи представника АТ КБ «ПриватБанк» про те, що останній не є боржником перед позивачем, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач надав згоду на переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21). Таким чином, суд вважає, що позиція відповідача є безпідставною та необґрунтованою, оскільки належним відповідачем і стороною договору є АТ КБ «ПриватБанк», який не виконав належним чином свої зобов`язання із повернення вкладу та сплати процентів, а докази того, що Банк направляв кошти третій особі на виконання вимог договорів не свідчить, що Банк не несе відповідальності за невиконання вимог договорів, оскільки, позивача не було повідомлено про відступлення прав вимог та останній не надавав на це згоду, та й доказів виконання договорів третя особа не надала суду. Відтак, обґрунтування відповідача в частині переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» судом не береться до уваги. Також, суд звертає увагу, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. У загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» - це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за надану останнім послугу. При цьому, такі кошти після виконання договору залишаються у виконавця і не повертаються споживачеві. Тому внесені споживачами на відповідні рахунки в банку грошові кошти як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка за жодних обставин не можна вважати вартістю відповідних банківських послуг, оскільки такі кошти завжди підлягають поверненню споживачам, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги. Виходячи з наведеного розмір внесених споживачами в банк грошових коштів за договорами банківського вкладу та банківського рахунка не може бути базою для обчислення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону "Про захист прав споживачів". Крім того, за змістом правових норм параграфа 3 «Банківський вклад» глави 71 та параграфа 1 «Загальні положення про банківський рахунок» глави 72 ЦК України як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка відповідні банківські послуги надаються банком безкоштовно, тобто споживач не оплачує виконавцю такі послуги, якщо це не передбачено умовами укладених між сторонами договорів. Отже, зміст поняття «послуга», прийнятого в законодавстві про захист прав споживачів, й усі пов`язані з ним норми слід трактувати таким чином, щоб вони відповідали дійсному його змісту (за необхідності - трактувати розширено). Тому дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. Тобто обов`язок банку за договором банківського вкладу (депозиту) повернути суму вкладу безумовно є грошовим, однак обов`язок повернення суми вкладу не зумовлює відплатність договору банківського вкладу (депозиту), через що ця сума не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Разом із тим, дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 року у справі№ 761/16124/15 сформулювала висновки про те, що до спірних правовідносин споживача фінансових послуг та банку в разі невиконання банком рішення суду про стягнення відсотків за договором банківського вкладу на час звернення вкладника до суду підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону про захист прав споживачів, та погодилася з аналогічними за змістом правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 180/1179/15-ц (провадження № 6-1699цс16) та від 13 березня 2017 року у справі № 761/14537/15-ц (провадження № 6-2128цс16), та не вбачала підстав для відступу від них. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Разом з тим після ухвалення судового рішення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 04 грудня 2014 року (справа № 320/9186/14-ц), яке набрало законної сили 25 березня 2015 року, розірвано договори банківського вкладу, тому між сторонами, кожним із вкладників та банком, припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 1023-ХІІ, а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ не нараховується. Як установлено судами, позивачі, звертаючись до суду з позовом, просили стягнути пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ, обчислену саме за період з 19 липня 2016 року по 19 липня 2017 року, тобто за один рік, що передував зверненню до суду із цим позовом, у той час як рішення суду, яким розірвано договори банківського вкладу, набрало законної сили 25 березня 2015 року. Оскільки між позивачами та банком припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини й відповідно рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині стягнення пені згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ за період з 19 липня 2016 року по 19 липня 2017 року з банку на користь [PERSON] в сумі 67 078,57 долара США, на користь [PERSON] - 59 900 доларів США, на користь [PERSON] - 106 000 доларів США, на користь [PERSON] - 120 033,89 долара США з ухваленням у цій частині нового судового рішення - про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог». З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що наявний факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позивачу банківського вкладу та відповідних відсотків, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з цим, кошти внесені за договором банківського вкладу не можна вважати вартістю послуг, оскільки такі кошти завжди підлягають поверненню споживачу, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги та відповідно, не можуть бути базою для обчислення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Пеня підлягає обрахуванню від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору, тобто від суми процентів на суму вкладу або від доходу в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача. Окрім цього, аналіз норм статті 266 ЦК України, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) коли вона нараховується та у межах строку позовної давності за основною вимогою. Так, на думку суду, представником позивача було вірно визначено період нарахування пені у порядку статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки останній здійснював розрахунок за такою формулою: проценти на суму вкладу х кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 (365 днів) х 3 (розмір процентів, встановлених ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») : 100 х 365 (днів у році). З врахуванням зазначеного, суд вважає, що розрахунки позивача щодо пені в порядку ст. 10 Закону України «Про захист прав споживаів» за кожний день прострочення є вірними, однак явно перевищують розмір завданих збитків. Відтак, варто вказати, що за змістом статей 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). У разі якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Отже, зміст частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Такий висновок зробили Верховний Суд України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року в справі № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, просив відступити від висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) щодо застосування в подібних правовідносинах частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що після прийняття постанови у справі № 761/26293/16-ц вона вже конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину третю статті 551 ЦК України, в постановах від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19, пункт 8.24) і від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункт 85). Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, провадження № 12-79гс19 (пункт 8.24) та від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18 (пункт 85)). Дана позиція викладена у постанові Верховного суду від 18.04.2023 у справі №199/3152/20. Відтак, з врахуванням зазначеного збитки це і є проценти за вкладами, оскільки саме проценти є доходом вкладника, який він міг би одержати, якби банком не було порушено його права. Згідно зі ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Таким чином, пеня підлягає зменшенню до розміру не нарахованих відсотків за банківським вкладом (постанова Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 757/63364/19 та постанова Верховного суду від 18.04.2023 у справі 199/3152/20). Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», розмір якої прирівнюється до не нарахованих відсотків по депозиту, у відповідності до заяви позивача від 04.10.2022, за договорами вкладу, а саме: 1) за договором №SAMDN01000726491660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012: - 5 017,81 дол. США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України - гривню згідно з офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2022 (36,5686 грн.) складає 183 451 грн. 13 коп.; 2) за договором №SAMDN80000727263521 «Стандарт» від 18.07.2012: - 5 607,67 дол. США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України - гривню згідно з офіційним курсом НБУ станом на станом на 04.10.2022 (36,5686 грн.) складає 205 016 грн. 41 коп. 3) за договором №SAMDN80000728824905 «Стандарт» від 15.09.2012: - 5 467,95 дол. США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України - гривню згідно з офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2022 (36,5686 грн.) складає 199 908 грн. 25 коп. 4) за договором №SAMDN80000730294599 «Стандарт» від 05.11.2012: - 3 746,05 дол. США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України - гривню згідно з офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2022 (36,5686 грн.) складає 136 955 грн. 58 коп. 5) за договором №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012: складає 31 773,70 грн. Відповідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення грошової суми в іноземній валюті здійснюється у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93). При цьому стаття 625 ЦК України, унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні - гривні. Крім того, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, так само слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності. Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа №6-1286цс16). Відтак, оскільки рішенням суду було встановлено відповідальність банку щодо повернення вкладу та нархованих процентів перед позивачем, то суд прийшов до висновку, про стягнення на користь позивача з відповідача трьох відсотків річних, на підставі ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В зв`язку з цим, та беручи до увагу позицію сторони відповідача, що при розрахунку 3% річних позивачем було невірно встановлено період їх нарахування, а саме даний період виходить за рамки до позовної давності (21.02.2019 по 04.10.2022). З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що у зв`язку з позицією представника відповідача є необхідність у застосуванні строків позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог щодо стягнення пені по ст..625 ЦПК України та необхідність задовольнити позовні вимоги частково в межах 3-річного строку, тобто з 21.02.2019 по 21.02.2022. Відтак, нарахування % річних повинно здійснюватись за наступною формулою ( сума депозиту х кількість днів прострочення х 3% :100:365 ). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню проценти, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦПК України, а саме: За договором №SAMDN01000726491660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012 суму: - вклад у розмірі 10 000,00 доларів США х 1097 х 3%:100:365 = 900 доларів США 82 центи. За договором №SAMDN80000727263521 «Стандарт» від 18.07.2012: - вклад у розмірі 10 000,00 доларів США х 1097 х 3%:100:365 = 900 долірв США 82 центи. За договором №SAMDN80000728824905 «Стандарт» від 15.09.2012: - вклад у розмірі 10 000,00 доларів США х 1097 х 3%:100:365 = 900 доларів США 82 центи. За договором №SAMDN80000730294599 «Стандарт» від 05.11.2012: - вклад у розмірі 7 000,00 доларів США х 1097 х 3%:100:365 = 630 доларів 58 центів. За договором №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012: - суму вкладу у розмірі 30 000,00 грн. х 1097 х 3%:100:365= 2 702 грн. коп. Окрім іншого, представником позивача у заяві від 04.10.2022 уточнено вимоги щодо стягнення інфляційних витрат, оскільки Договір №SAMDN01000731018491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012 укладено у гривнях. Відтак, на нього поширюється застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині інфляційних втрат. Таким чином, за вказаним договором інфляційні втрати за період з березня 2019 року до серпня 2022 року складають 12 460,99 грн. (30 000,00 грн. x 1,41536623 ((100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) х (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) х (100,70 : 100) x (101,10 : 100) - 30 000,00 грн.). Отже, дана вимога підлягає задоволенню, оскільки відповідачем належним чином не спростовано даний розрахунок, а тому він є обгрунтованим. У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд звертає увагу, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України. Так, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, про те, що позивачем доведені обставини, на які він посилається, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з викладених вище підстав. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 10 525,00 грн., оскільки позивач звільнений від оплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial