Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

11 серпня 2023 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вказаним позовом, де просить стягнути з відповідачки на їх користь суму заборгованості за Кредитним договором №8974150307 від 09 вересня 2019 року в розмірі 14 607,09 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09 вересня 2019 року [PERSON] уклала з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» кредитний договір №8974150307 від 09 вересня 2019 року, а також отримала примірник кредитного договору та погодила отримати шляхом роздрукування з веб- сайту кредитодавця умови отримання кредитів від ТОВ «ФК`ЦФР». 13 грудня 2022 року між ТОВ «ФК`ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги №20221213 відповідно до якого позивач набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК`ЦФР» за кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Так, відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК`ЦФР» - додатку №1 до договору відступлення прав вимоги №20221213 від 13.12.2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] у сумі 14 607,09 грн. з яких: 8266,84 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2101,23 грн - сума заборгованості за щомісячними відсотками, 4239,02 грн. сума заборгованості за пенею. Позивач зазначає, що оскільки відповідачка не виконує свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки передбачені кредитним договором, це стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року відкрито провадження по вищезазначеній справі та вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 19.09.2023 судом від відповідачки [PERSON] отримано відзив на позов у якому остання просить відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вона не укладала ніяких кредитних договорів з ТОВ «ФК`ЦФР». На думку відповідачки, позивач не надав жодного доказу перерахування кредитних коштів чи їй, чи юридичним особам, зазначеним у договорі та отримання ними цих коштів. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, на думку відповідачки, є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, даний розрахунок не є первинним документом та навіть не підписаний особою, відповідальною за його складання. Тому такий розрахунок заборгованості не є належним доказом суми заборгованості, оскільки з нього не можливо встановити формування заборгованості та її складові. На підтвердження наявності заборгованості позивач надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Доданий до матеріалів справи витяг з реєстру боржників, на думку відповідачки також не можна брати до уваги як належний доказ, оскільки він містить недостовірну інформацію та не підписаний обома сторонами договору, а сформований представником позивача. Щодо довідки первісного кредитора від 24.12.2022 року з графіком руху коштів по кредиту то він, на переконання відповідачки містить недостовірні дані, оскільки жодного платежу на погашення суми заборгованості вона не здійснювала, а суми, які утримувались з її заробітної плати на виконання виконавчого напису нотаріуса не відповідають тим сумам, які зазначені в цій довідці та не співпадають із сумами нібито сплаченими нею, вказаними у розрахунку заборгованості. 26.09.2023 відповідач подав до суду відповідь на відзив, де, окрім викладеного у позовній заяві, зазначив, що твердження відповідачки про те, що ніяких кредитних договорів з первісним кредитором вона не укладала є хибним оскільки остання власноручно підписала кредитний договір та надала копію свого паспорту та ідентифікаційний номер, що є підтвердженням того, що саме [PERSON] уклала кредитний договір №8974150307 від 09 вересня 2019 року. Наданий з відповіддю на відзив розрахунок заборгованості жодним чином не суперечить розрахунку, який було додано до позовної заяви на підтвердження розміру заборгованості за договором, а лише його доповнює та деталізує. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нарахування за порушення кредитних зобов`язань здійснювались виключно первісним позикодавцем. Договір факторингу укладений між первісним кредитором та позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання даного договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача. Чинним законодавством не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Відповідач не надав суду нічого, що б спростовувало докази, надані позивачем, заперечувало суть позовних вимог, а також не надано жодних доказів, які б мали істотне значення для «іншого правильного вирішення справи». Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 09 вересня 2019 року [PERSON] підписала заяву №8974150307 на отримання кредиту та паспорт кредиту № [NUMBER] . Заперечуючи щодо того, що підпис не належить відповідачці [PERSON] , остання нічим не підтвердила. Своїм підписом, [PERSON] засвідчила, що підписаний нею паспорт кредиту № [NUMBER] від 09.09.2019 містить умови укладеного нею кредитного договору, а заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» - становлять кредитний договір між останнім, як кредитодавцем та нею, як позичальником. Крім того, відповідачка засвідчила, що отримала примірник кредитного договору та погодила отримати шляхом роздрукування з веб сайту кредитодавця умови отримання кредитів від ТОВ «ФК`ЦФР».(а.с.5) Згідно з п.1 досліджуваної судом заяви, відповідачка доручила ТОВ «ФК`ЦФР» виплатити/сплатити за рахунок отримуваного нею кредиту, такі суми грошових коштів: Отримувач: АТ «ТАСкомбанк», призначення платежу, дослівно: переказ до запитання на користь [PERSON] , паспорт [NUMBER] надання кредиту зг. КД №8974150307 від 09.09.2019 року без ПДВ. Суми у розмірі 7000 грн; Отримувач: ТОВ «Лікар Онлайн», призначення платежу: за пакет телемедецина 2 від [PERSON] за рахунок кредитних коштів сума 1200 грн.; Отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», призначення платежу: оплата страхового платежу за договором страхування №8974150307-С від 09.09.2019 сума 420 грн. Отримувач: «ТОВ» майСейфеті» призначення оплата за пакет послуг «Охоронець Кредит Маркет 24» за рахунок кредиту КД №8974150307 сума 360 грн. У заяві також зазначено, що у разі виплати/сплати, за рахунок отриманого відповідачкою кредиту, грошових коштів на рахунок банку, призначений для обліку і виплати грошових переказів через касу банку згідно умов договору з кредитодавцнм, та якщо вона не звернулась у письмовій формі до банку за отриманням зазначеної суми протягом 30 робочих днів від дня надання нею даного доручення, то у такому випадку, дає згоду/розпорядження на сплату всієї цієї суми зазначеним банком на користь кредитодавця, в рахунок виконання її грошових зобов`язань за кредитним договором, у передбаченій ним черговості погашення вимог. У разі виплати/сплати, за рахунок отриманого нею кредиту, грошових коштів на рахунок банку, призначений для обліку та переказу грошових коштів, які проводяться у відповідності до правил Міжнародних Платіжних Систем та згідно умов договору з кредитодавцем, дає згоду кредитодавцю ініціювати договірне списання коштів з її банківського рахунка для погашення вимог кредитодавця за кредитним договором, до їх повного погашення. (а.с.5-7) Однак, матеріали справи не містять підтвердження, що вказані у заяві суми дійсно були перераховані на рахунки, які у ній вказані, та що відповідачка протягом 30 днів скористалась умовами кредитного договору та отримала суму 7000 грн. з рахунку [NUMBER] у АТ «ТАСКОМБАНК», чи ця сума все ж таки була повернута первісному кредиторові в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором. Даний факт, на переконання суду, повинен бути доведений саме позивачем, оскільки відповідачка заперечує отримання нею кредитних коштів. Крім того, із дослідженої судом заяви, стає очевидним, що договір страхування із страховою компанією ПАТ «Страхова компанія «ТАС», на рахунок якої первісний кредитор мав би перерахувати оплату страхового платежу у сумі 420 грн. відповідачка [PERSON] укладала у зв`язку з укладенням спірного кредитного договору, однак до матеріалів позовної заяви не долучено копії цього договору страхування, що викликає сумнів у його існуванні і в тому, куди ж саме було перераховано суму страхового платежу. Згідно із розрахунком заборгованості, який сформовано представником ТОВ «ФК`ЄАПБ» Костюшком П.М., сума простроченої заборгованості [PERSON] за кредитним договором №8974150307 від 09.09.2019 станом на 13.12.2022 року складає 14 607,09 грн. у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 8266,84 грн., прострочена плата за щомісячними відсотками 2101,23 грн., штраф/пеня 4239,02 грн. (а.с.12) У даному розрахунку заборгованості зазначено, що за весь час існування заборгованості відповідачка сплатила суму 713,16 грн. 08.10.2019 року на погашення тіла кредиту, 1036,02 грн. та погашення річних процентів, при чому один платіж у розмірі 160,46 грн. вона сплатила 08.10.2019 року а другий, у розмірі 875,56 - 05.09.2020 року. Списання щомісячних процентів відбулось 08.10.2019 року у сумі 375,38 грн., 05.09.2020 року у сумі 583,28 грн. (а.с.12) Однак, згідно довідки первісного кредитора ФК «Центр фінансових рішень», погашення [PERSON] заборгованості відбулося 18.10.2019 року, а не 08.10.2019 року, як вказано у розрахунку заборгованості, а тому дані у довідках різняться між собою та не можуть бути взяті судом до уваги, як належні та допустимі докази існування заборгованості відповідачки перед первісним кредитором на момент передачі права вимоги позивачу, оскільки не є первинними бухгалтерськими документами та викликають сумнів у їх достовірності.(а.с.11) Крім того, суд ознайомився з рішенням суду від 13 квітня 2021 року по справі №176/188/21, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яке є в загальному доступі Єдиного реєстру судових рішень, та на яке відповідачка посилалась у своєму відзиві та з`ясував, що первісний кредитор скористався своїм правом та звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у зв`язку із чим останній вчинив виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за спірним кредитним договором на загальну суму 16 965,93 грн, який в послідуючому рішенням суду було визнано таким, що не підлягає виконанню. Дана сума заборгованості, стягнута виконавчим написом нотаріуса не співпадає із сумою заборгованості, яка вказана у розрахунку заборгованості наданому позивачем (а.с.12) навіть якщо від неї відняти суму списаних коштів за довідкою первісного кредитора (а.с.11), що ще раз доводить неналежність та недопустимість даних доказів. Витяг з реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» до договору відступлення прав вимоги №20221213 від 13 грудня 2022 року, доданий позивачем до відзиву на позов, також не може бути прийнятий судом до уваги, як належний та допустимий доказ по справі, оскільки приховує інформацію у графі «оплата права грошової вимоги» та знову ж таки має місце неспівпадіння у кількості днів прострочення виконання кредитних зобов`язань з кількістю днів, вказаною в розрахунку заборгованості, а саме у витягу з реєстру таких днів 1134, а у розрахунку заборгованості 1133. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17. Стосовно договору факторингу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Так, у договорі про відступлення прав вимоги №20221213 від 13 грудня 2022 року у п. 1.1 зазначено на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель заборгованості), однак не зазначена ціна, за яку відбулося відступлення права вимоги. Крім того у вказаному договорі не зазначений розмір вимоги до боржника, яка відступається. Також у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договорами факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. Отже, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №8974150307 від 09 вересня 2019 року від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір, а також не надано доказів обґрунтованості заявленої суми заборгованості по нарахованих відсотках, штрафах/пені які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, не надано доказів відступлення права грошової вимоги від первісного кредитора до позивача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. За таких підстав, судові витрати, згідно зі ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача, з урахуванням відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed