Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що згідно типового договору від 20.11.2017 за рішенням виконкому № 329 від 21.09.2017 [PERSON] є квартиронаймачем двохкімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстрована вона та їх неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що вона має отримати субсидію на житлово-комунальні послуги, вона звернулася до УПСЗН, однак їй було відмовлено, оскільки вона не надала відомості про доходи всіх зареєстрованих членів сім`ї. У вказаній квартирі [PERSON] зареєстрований, однак не проживає там з січня 2022, квартирою не користується, комунальні послуги не сплачує, речей, які б належали відповідачу, в квартирі немає. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном. Вирішити вказане питання в добровільному порядку вона не має змоги, оскільки відповідач знаходиться за кордоном, а тому і змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ухвали судді від 20.07.2023 постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, ухвалою суду від 27.09.2023 було постановлено провести заочний розгляд даної справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, начальник Ватутінського ВУЖКГ Ватутінської міської ради Черкаської області подала до суду заяву, в якій просить розгляд даної справи проводити без участі представника третьої особи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, заслухавши позивача, свідків та вивчивши матеріали справи, вважає що даний позов підлягає до задоволення. Вимоги позивача законні та обґрунтовані. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно типового договору від 20.11.2017 за рішенням виконкому № 329 від 21.09.2017 (а.с.8) [PERSON] є квартиронаймачем двохкімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією довідки Ватутінського ВУЖКГ № 99 від 22.06.2023 (а.с.11). У вказаній квартирі [PERSON] зареєстрований, однак не проживає там з січня 2022, квартирою не користується, комунальні послуги не сплачує, речей, які б належали відповідачу, в квартирі немає, що стверджується актами депутата Ватутінської міської ради від 02.05.2023, 05.05.2023 та 09.07.2023 (а.с.9, 10). А також даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] .. Реєстрація відповідача у будинку порушує право позивача та створює їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою. Позивач має намір отримати субсидію на житлово-комунальні послуги та звернулася до УПСЗН, однак їй було відмовлено, оскільки вона не надала відомості про доходи всіх зареєстрованих членів сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи, зокрема, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття не залежно від пред`явлення позову про це. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст.107 ЖК України. Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї. Так, власник житла має право вимагати визнання колишнього члена сім`ї таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права користування цим приміщенням із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 71 ЖК України передбачено строк протягом якого за особою зберігається житлове приміщення, такий строк становить шість місяців, після спливу цього терміну, відповідно до ст. 72 ЖК України особа визнається такою, що втратила право користування житлом в судовому порядку. При цьому ст. 71 ЖК України передбачено вичерпний перелік підстав залишення за особою право користування житлом у визначений строк. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до п. 50 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 «Про деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: 1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5; 2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується); 3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи; 4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6. Відповідно до вказаних вище вимог п. 57 передбачено, що у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особа подає: 1) паспортний документ (у разі особистого звернення); 2) свідоцтво про народження (у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дітей віком до 14 років); 3) документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору; 4) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 5) рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, прийняте відповідним територіальним органом ДМС, або рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, прийняте відповідною закордонною дипломатичною установою України, у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи у зв`язку з оформленням їй документів для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном. Позивач не має змоги надати військово-обліковий документ відповідача та вирішити вказане питання про зняття з реєстрації в добровільному порядку. А тому враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, враховуючи позицію позивача, суд залишає витрати по оплаті судового збору за нею. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 64, 71, 72, 107 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved