Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернулася до суду із цим позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що між нею та [PERSON] 21.06.2005 було зареєстровано шлюб, про що виконкомом Заповітненської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області видано свідоцтво про шлюб серії: [NUMBER] від 21.06.2005. За час сумісного життя у шлюбі ними було набуто (придбано) спільне майно, крім іншого, зокрема: двокімнатна квартира у [ADDRESS] , загальна площа 94,0 кв.м. (житлова 67,3 кв.м), яку після придбання було вирішено документально оформити на відповідача. Позивач зазначила, що намагалася в добровільному порядку домовитися з відповідачем про поділ спільного майна, але відповідач в добровільному порядку відмовляється розділити спільне майно. Оскільки відповідач відмовляється добровільно визнати її належну частку спільного нерухомого майна, позивачка просить провести його поділ в судовому порядку. Позивач також зазначила, що вважає правомірним виділення на її користь 1/2 частини зазначеної квартири, оскільки вказану квартиру було придбано нею та відповідачем під час перебування у шлюбі (тобто дана квартира є спільним майном подружжя), а також враховуючи, що вкладені кошти у купівлю квартири були в рівних частинах. Так як вирішити цей спір у позасудовому порядку не вдається за можливе, позивач була змушена звернутися за захистом своїх прав до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 29.03.2019 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. 04.06.2019 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, в якій він просив суд стягнути на його користь з [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 238 113,41 грн. Ухвалою суду від 03.06.2020, внесеною до протоколу судового засідання, було постановлено прийняти зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 05.10.2020 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями № 795 від 04.12.2020 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020, який проведений у зв`язку перебуванням судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці, у провадження судді Усатова Д.Д. надійшла ця цивільна справа, ухвалою судді від 18.12.2020 було прийнято справу до провадження та призначено справу до судового розгляду. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області № 261 від 07.09.2021 щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/3839/19 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021 вказану цивільну справу передано на розгляд судді Волчку А.Я., ухвалою судді від 10.09.2021 було прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання. У грудні 2022 року позивачем за зустрічним позовом було подано заяву про зміну предмету зустрічного позову, в якому він змінив раніше визначений спосіб поділу спільного майна сторін. З огляду зміст згаданої заяви, зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.06.2005 сторони зареєстрували шлюб у Заповітненській сільській раді Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області за актовим записом № 3. У поданому зустрічному позові [PERSON] вказує, що за час шлюбу для придбання квартири він взяв позику у сумі 270 000 грн. на підставі договору безвідсоткової цільової позики № 810/07-ВП від 07.11.2011, укладеного з ДП НАЕК «Енергоатом», строком на 189 місяців. Для укладання такого договору 01.11.2011 ДП НАЕК «Енергоатом» на підставі спільного рішення № 1268 від 01.11.2011, прийнятого відповідно до п. 3.7 Положення про порядок та умови надання ДП НАЕК «Енергоатом» цільових позик для поліпшення житлових умов працівникам, які перебувають у штатах Дирекції та відокремлених підрозділів компанії, розташованих у м. Києві», було вирішено надати працівнику [PERSON] для поліпшення житлових умов безвідсоткову цільову позику в розмірі 270 000 грн. Крім того, [PERSON] зазначив, що 01.11.2011 для придбання квартири він позичив у [PERSON] 290 000 грн. Позичені кошти були спрямовані на набуття квартири [ADDRESS] . Так, 05.11.2011 з метою придбання квартири він підписав з [PERSON] попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, відповідно до якого вони домовились: до 31.03.2012 укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (п. 1.1 Попереднього договору); орієнтовна вартість квартири 328 082 грн., що еквівалентно 40 907 доларів США (п. 2.1 Попереднього договору); [PERSON] з метою забезпечення своїх зобов`язань передає [PERSON] забезпечувальний платіж у розмірі 8 020 грн., що еквівалентно 1 000 доларів США (п. 2.1 Попереднього договору); вартість 1 кв.м (одиниця площі) становить 7 800 грн., що еквівалентно 972,57 доларам США (п. 2.4 Попереднього договору); якщо за даними БТІ площа квартири відрізнятиметься від її розміру, зазначеному у цьому попередньому договорі, то сторони коригують орієнтовну вартість квартири (п. 2.5 Попереднього договору), при цьому, при здійсненні коригування розмір суми доплати або повернення розраховується, виходячи із різниці загальної площі квартири, вказаної у п. 1.1 Попереднього договору та даних БТІ, а також вартості одиниці площі квартири, встановленої в п. 2.4 Попереднього договору (п. 2.5.1 Попереднього договору); якщо загальна площа квартири буде більшою понад 0,5 кв.м ніж площа, встановлена у п. 1.1 Попереднього договору, то сума доплати, визначена на умовах п. 2.5.1 Попереднього договору, оплачується покупцем (п. 2.5.3 Попереднього договору). [PERSON] зазначив, що частину позичених коштів витратив на виконання свого зобов`язання перед [PERSON] , а решту коштів вклав в поліпшення та ремонт спірної квартири, що призвело до збільшення її площі до 94 кв.м. Внаслідок зазначеного 11.07.2012 йому було видано на підставі рішення виконкому Крюківщинської сільської ради № 7/40 від 27.04.2012 свідоцтво про право власності на спірну квартиру, загальною площею 94 кв.м, житловою площею 67,3 кв.м. 17.07.2012 на підставі вказаного свідоцтва було зареєстровано право власності на спірну квартиру за реєстраційним номером 37043238. Сторони припинили проживати сім`єю, вести спільне господарство та мати спільний бюджет з листопада 2015 року, шлюб між ними було розірвано заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 27.05.2019. Після листопада 2015 року позивач за зустрічним позовом повертав позичені на придбання спірної квартири кошти виключно за власний рахунок. Позивач за зустрічним позовом зауважив, що 10.10.2016 він за рахунок особистих коштів, без фінансової участі [PERSON] , повернув [PERSON] позичені на підставі розписки від 01.11.2011 290 000 грн. Крім того, на виконання вимог договору безвідсоткової цільової позики № 810/07-ВП від 07.11.2011, укладеного з ДП НАЕК «Енергоатом», він виплачував з грудня 2011 року по липень 2012 року щомісячно по 1 428,57 грн., із серпня 2012 року по березень 2017 року - 1 854,99 грн., з квітня 2017 року по квітень 2019 року - 2 470,50 грн., а всього разом - 177 070,50 грн. Позивач за зустрічним позовом зазначив, що з огляду на наявну в матеріалах копію довідки ВП «Управління справами» ДП НАЕК «Енергоатом» № 25/955 від 09.09.2020, станом на 09.09.2020 заборгованість по позиці, наданої йому за договором безвідсоткової цільової позики № 810/07-ВП від 07.11.2011, становить 53 401,50 грн. Позивач за зустрічним позовом також зауважив, що за період спільного сумісного проживання сім`єю сторонами було повернуто ДП НАЕК «Енергоатом» позику в розмірі 83 773,17 грн., залишок же позичених на спірну квартиру коштів у сумі 186 226,83 грн. було сплачено і буде сплачено за рахунок особистих коштів [PERSON] , без фінансової участі [PERSON] . З огляду на зазначене позивач за зустрічним позовом просив, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, суд: поділити спільне сумісне майно колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] ; у порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] : залишити у власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , 92,5 % квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер 37043238; визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 7,5 % квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер 37043238. Від представника позивача за первісним позовом адвоката Ваджурака Р.В. надійшов відзив на зустрічний позов, в якому він зазначив, що не визнає зустрічні позовні вимоги, вважає їх незаконними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, так як спірне нерухоме майно, набуте [PERSON] та [PERSON] як подружжям під час шлюбу і за кошти, які отримані за договором позики, що одержані також в момент перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та використано в інтересах сім`ї, а тому спірна квартира підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Ухвалою суду від 08.09.2023 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, подали заяви про подальший розгляд справи у їх відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та повне задоволення зустрічного позову з огляду на наступне. Так, судом встановлено, 21.06.2005 сторони зареєстрували шлюб у Заповітненській сільській раді Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області за актовим записом № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Вказаний шлюб було розірвано на підставі заочного рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27.05.2019, що набрало законної сили 27.06.2019, у справі № 316/2143/18. Доказів того, що сторони уклали шлюбний договір, суду надано не було. За час шлюбу, 01.11.2011 [PERSON] позичив у [PERSON] 290 000 грн., що підтверджується розпискою від 01.11.2011. Також, за час шлюбу, [PERSON] взяв позику у сумі 270 000 грн. на підставі договору безвідсоткової цільової позики № 810/07-ВП від 07.11.2011, укладеного з ДП НАЕК «Енергоатом», строком на 189 місяців. 05.11.2011 з метою придбання квартири [PERSON] підписав з [PERSON] попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, відповідно до якого вони домовились: до 31.03.2012 укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (п. 1.1 Попереднього договору); орієнтовна вартість квартири 328 082 грн., що еквівалентно 40 907 доларів США (п. 2.1 Попереднього договору); [PERSON] з метою забезпечення своїх зобов`язань передає [PERSON] забезпечувальний платіж у розмірі 8 020 грн., що еквівалентно 1 000 доларів США (п. 2.1 Попереднього договору); вартість 1 кв.м (одиниця площі) становить 7 800 грн., що еквівалентно 972,57 доларам США (п. 2.4 Попереднього договору); якщо за даними БТІ площа квартири відрізнятиметься від її розміру, зазначеному у цьому попередньому договорі, то сторони коригують орієнтовну вартість квартири (п. 2.5 Попереднього договору), при цьому, при здійсненні коригування розмір суми доплати або повернення розраховується, виходячи із різниці загальної площі квартири, вказаної у п. 1.1 Попереднього договору та даних БТІ, а також вартості одиниці площі квартири, встановленої в п. 2.4 Попереднього договору (п. 2.5.1 Попереднього договору); якщо загальна площа квартири буде більшою понад 0,5 кв.м ніж площа, встановлена у п. 1.1 Попереднього договору, то сума доплати, визначена на умовах п. 2.5.1 Попереднього договору, оплачується покупцем (п. 2.5.3 Попереднього договору). За період шлюбу, 11.07.2012 [PERSON] було видано на підставі рішення виконкому Крюківщинської сільської ради № 7/40 від 27.04.2012 свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер 37043238, загальною площею 94 кв.м, житловою площею 67,3 кв.м, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про право власності та витягу про державну реєстрацію прав. Позивач за зустрічним позовом вказав, що сторони не проживають разом сім`єю з листопада 2015 року, що підтверджуються наявною у справі копією позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу, вказану обставину відповідач за зустрічним позовом не заперечувала і не спростовувала. 10.10.2016 [PERSON] повернув [PERSON] позичені на підставі розписки від 01.11.2011 290 000 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією їх спільної розписки від 10.10.2016. На виконання вимог договору безвідсоткової цільової позики № 810/07-ВП від 07.11.2011, укладеного з ДП НАЕК «Енергоатом», [PERSON] виплачував з грудня 2011 року по липень 2012 року щомісячно по 1 428,57 грн., із серпня 2012 року по березень 2017 року - 1 854,99 грн., з квітня 2017 року по квітень 2019 року - 2 470,50 грн., а всього разом - 177 070,50 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки ВП «Управління справами» ДП НАЕК «Енергоатом» № 05/40 від 22.05.2019. Відповідно до довідки ВП «Управління справами» ДП НАЕК «Енергоатом» № 25/955 від 09.09.2020, станом на 09.09.2020 заборгованість по позиці, наданої [PERSON] за договором безвідсоткової цільової позики № 810/07-ВП від 07.11.2011, становить 53 401,50 грн. Доказів фінансової участі в набутті спірної квартири позивач за первісним позовом суду не надала. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 7 ст. 57 СК України визначено, що, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 статті 65 СК України). З огляду на правовий висновок ВП ВС, викладений у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17, підтверджено абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У постанові від 08.04.2020 у справі № 638/9020/14 Верховний Суд в чергове зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (стаття 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою. У цій же постанові Верховний Суд дотримався позиції, що якщо один із подружжя сплатив борг за кредитом вже після припинення шлюбних відносин, тобто за рахунок особистих коштів, відповідно до змісту статей 57, 60, 69, 71 СК України половина його вартості припадає на частку іншого з подружжя. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 477/1891/14-ц було підтверджено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Така позиція Верховного Суду залишається наразі незмінною. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу правових норм та судової практики, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира [ADDRESS] була набута [PERSON] під час шлюбу сторін. Придбана ця квартира була за рахунок позичених коштів, внаслідок чого у сторін утворились борги у розмірі 560 000 грн. За час спільного проживання сім`єю сторони повернули борг, який брали на придбання спірної квартири, лише у розмірі 83 773,17 грн., що становить 15% вартості цієї квартири. Таким чином, оскільки спірна квартира була придбана в тому числі за спільні кошти, то 15% зазначеної квартири є спільною сумісною власністю сторін. А отже, з урахуванням рівності часток подружжя у спільному сумісному майні фінансовий вклад [PERSON] у спільне сумісне майно сторін становить 7,5 %, тобто з урахуванням вимог законодавства та принципу справедливості за нею може бути визнано право власності лише на таку частину спірного нерухомого майна. Щодо іншої частини у розмірі 85% суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, інша частина боргу у розмірі 476 226,83 грн., що становить 85% від загальної суми заборгованості залишилась за [PERSON] та сплачувалась ним вже після розірвання шлюбу за рахунок власних коштів, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що 85% спірної квартири (100% - 15%) є особистою приватною власністю [PERSON] та не підлягають поділу. З огляду на вказане суд задовольняє зустрічний позов у повному обсязі, а зустрічний - частково. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Так як суд задовольняє зустрічний позов у повному обсязі, а зустрічний - частково, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 381,14 грн., а з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом - 150 грн., так як первісні позовні вимоги суд задовольнив на 15% від тих, які висувала позивач. А отже, роблячи взаємозалік обов`язку сторін щодо сплати на користь один одного судового збору, суд стягує [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2 231,14 грн. З огляду на вищенаведене,

Outcome: partial