Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

13 липня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Державної іпотечної установи з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Кредитним договором в сумі 427 753, 44 грн., з яких: по сумі основного боргу - 268 447, 21 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 149 778, 63 грн., 3% річних за порушення грошового зобов`язання - 9 527,60 грн. та судові витрати у розмірі 6416, 30 грн . В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 15 вересня 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір № 223/09, згідно якого банк надав відповідачу кредитні ресурси у розмірі 22 000, 00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 11% річних. В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № 223/09 від 15 вересня 2005 року, за умовами якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 15.09.2005 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, згідно умов якого [PERSON] передає в іпотеку ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно: 2-х кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 47, 2 кв.м, житловою площею - 32, 5 кв.м. 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та АТ Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір відступлення права вимоги № 17/4-В. Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Отже, починаючи з 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа набула усі права вимоги за Кредитним договором укладеного між Банком та [PERSON] . Також, згідно Договору відступлення права вимоги позивач набув право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором. Про здійснення такого відступлення Позичальника було проінформовано повідомленням № 7508/11/2 від 15.10.2015. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 17.06.2021 складає 427 753,44 грн., з яких: по сумі основного боргу - 268 447,21 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 149 778,63 грн., 3% річних за порушення грошового зобов`язання -9 527,60 грн. Станом на день подачі позову, сума заборгованості за Кредитним договором залишається несплаченою, що свідчить про небажання відповідачів виконувати свої зобов`язання за Кредитним договором та Договором поруки, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 рокупозовні вимоги Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Кредитним договором з яких: по сумі основного боргу - 268 447,21 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 149 778, 63 грн., 3% річних за порушення грошового зобов`язання - 9 527,60 грн., а всього 427 753, 44 грн. (чотириста двадцять сім тисяч сімсот п`ятдесят три гривні 44 копійки). Стягнуто в рівних долях з [PERSON] , [PERSON] на користь Державної іпотечної установи, судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору з кожного окремо по 3 208, 15 грн. (три тисячі двісті вісім гривень 15 копійок) (а.с. 107-114). У березні 2023 року заявник, в особі свого представника адвоката Сичова А.В., звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року у цивільній справі №639/4780/21 за позовною заявою Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. В обґрунтування заяви зазначено, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року було ухвалене з порушенням норм закону. Так, відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання з поважної причини, оскільки не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду та не мав можливості надати заперечення щодо суті справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2023 року заяву [PERSON] про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року у цивільній справі №639/4780/21 за позовною заявою Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено. Поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року у цивільній справі №639/4780/21 за позовною заявою Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року у цивільній справі №639/4780/21 за позовною заявою Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит в провадження судді Труханович В. В. Призначено справу до розгляду в судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Сичова Антона Юрійовича про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року у цивільній справі №639/4780/21 за позовною заявою Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року позовні вимоги Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит скасовано. Цивільну справу №639/4780/21 за позовною заявою Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит призначено до розгляду в підготовче судове засідання. 10 квітня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - Сичова Антона Юрійовича , надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що відповідач не погоджується з позовними вимогами у повному обсязі з наступних підстав. Срок поруки є преклюзивним строком, зі спливом якого порука припиняється і кредитор втрачає право звернення вимоги до поручителя. Відповідно до п. 3.2. кредмтного договору позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за договором, до 15.09.2020. Зазначив, що договором поруки не встановлено конкретного строку його дії. Позивачем та відповідачем [PERSON] було врегульовано свої правовідносини щодо поруки, у тому числі й строки, у межах яких позивач може звернути свої вимоги до відповідача [PERSON] . При цьому ці строки було визначено у договорі у строгій відповідності з чиним на той момент законодавством. Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Враховуючи той факт, що позивач не пред`явив свої вимоги до відповідача [PERSON] як до поручителя протягом шести місяців з дня настання виконання основного зобов`язання у повному обсязі, порука є припиненою, тому позовні вимоги позивача відносно [PERSON] не підлягають задоволенню. 27 квітня 2023 року від предствника відповідача адвоката Садовського М.М. надійшов відзив, згідно якого зазначив, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В позові позивачем зазначено, що заборгованість за кредитним договором почала виникати у відповідача [PERSON] з 17.09.2015. Отже, вважає, що з наступного дня - 18.09.2015 почала спливати позовна давність по вимогам стягнення відповідних сум боргу за кредитним договором. Враховуючи, що позивачем було скеровано до суду позовну заяву лише 13.07.2021, то підлягають задоволенню вимоги по заборгованості за кредитним договором № 223/09 від 15.09.2005 за три роки, а саме з дня звернення до суду, тобто з 13.07.2018 по 13.07.2021, що складає 36 місяців. Сума, яка підлягає стягненню, складає в гривневому еквіваленті 249 022, 18 грн. з урахуванням відсотків за користування кредитом. Також зазначив, що стосовно розрахунку 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, то теж повинно виходити саме з суми 249 022,18 грн. і за період з 13.07.2018 по 13.07.2021, що складає 7 470, 67 грн., а всього 256 492,85 грн. та сума судових витрат, яка підлягає стягненню складає 3 849,78 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/4780/21 за позовною заявою Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Призначено справу до судового розгляду у судове засідання. 26 липня 2023 року від представника позивача - Тодосієнко В.М. надійшли додаткові пояснення, згідно яких зазначив, що у разі застосування судом до спірних правовідносин положень статті 267 ЦК України, за заявою відповідача [PERSON] , врахуванню щодо застосування строків позовної давності підлягає період часу до 02.04.2017, оскільки закон №540-ІХ щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020. В судовому засіданні представник позивача адвокат Качан В.В., яка діє на підставі довіреності від 21 грудня 2022 року № 2862/15/1, позовну заяву підтримав в повному обсязі, просила суд її задовольнити. Просила врахувати пояснення позивача, у разі застосування судом положень статті 267 ЦК України. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Садовський М.М., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 12.04.2023 № 17/23, в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити частково, застосувавши строки позовної давності. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сичов А.Ю., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 09.02.2023 № 2521, в судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог стосовно [PERSON] відмовити, в подальшому наддали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, відповідача, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15 вересня 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 223/09. (а.с. 12-19) Згідно умов п. п. 2.1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, повернення, платності кредитні ресурси у розмірі 22 000, 00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 11 відсотків річних. Пунктом 3.1 Кредитного договору передбачено, що видача кредитних ресурсів за Кредитним договором проводиться на підставі письмової заяви Позичальника, за погодженням з Банком (а.с. 19). Відповідно до п. 3.2 Позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 15 вересня 2020 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитними ресурсами у розмірі 253,18 доларів США. Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитним ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 11,0 процентів річних. Нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання Кредитних ресурсів з позикового рахунку Позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Нарахування процентів відбувається один раз в місяць на залишок заборгованості на Позичковому рахунку Позичальника за період з 01 по останнє число місяця. Позичальник сплачує проценти за користування Кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, в складі до щомісячно Ануїтетного платежу, розмір якого встановлений п. 3.2. Вказаного договору. У строк до 10 числа кожного місяця сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць (пункт 4.3 Кредитного договору). 15 вересня 2005 року в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений Договір поруки № 223/09. (а.с. 20-21) Згідно умов вказаного Договору поруки поручитель [PERSON] зобов`язується перед Кредитором (ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит») відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 223/09 від 15.09.2005, укладеним між кредитором та боржником , відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 22 000, 00 доларів США., зі сплатою 11, 00 % річних. Пунктами 2.1, 2.2 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. 15 вересня 2005 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 15.09.2005 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Іпотечний договір. (а.с. 36-38) Згідно п.1. Іпотечного договору [PERSON] передає в іпотеку ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» наступне нерухоме майно: 2-х кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 47, 2 кв.м, житловою площею - 32, 5 кв.м., надалі - «Предмет іпотеки». Пункт 2 Іпотечного договору зазначає, що «Вищезазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення Кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором № 223/09 від 15.09.2005 р. (Основне зобов`язання) на суму 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США строком до 15 вересня 2020 року, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 11 процентів річних, комісійної винагороди за Основним зобов`язанням, неустойки за цим договором або за Основним зобов`язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за Основним зобов`язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог. 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та АТ Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір відступлення права вимоги № 17/4-В. (а.с. 22-25) Пунктом 1.2 Договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки, тощо) вказаними у додатках до цього договору. Згідно з пунктом 2.1 Договору відступлення п. 1.2. Договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних. Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Таким чином, починаючи з 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа набула усі права вимоги за Кредитним договором укладеного між Банком та [PERSON] .. Згідно Договору відступлення права вимоги позивач набув право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором. Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, Державна іпотечна установа набула усі права за Кредитним договором, що належали первісному кредиторові, зокрема й право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами. 15 жовтня 2015 року Державна іпотечна установа направила на адресу відповідача [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги №7508/11/2, про що свідчать докази наявні в матеріалах справи. (а.с. 28-33). Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит. В свою чергу, в наслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 223/09 від 15.09.2005 станом на 10.06.2021 за [PERSON] заборгованість складає 427 753, 44 грн., з яких: по сумі основного боргу - 268 447, 21 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 149 778, 63 грн., 3 % річних за порушення грошового зобов`язання - 9 527, 60 грн. Станом на день подачі позову, сума заборгованості за Кредитним договором залишається несплаченою, що свідчить про небажання відповідачів виконувати свої зобов`язання за Кредитним договором та Договором поруки, у зв`язку з чим, Позивач вимушений звернутися до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості. Доказів про погашення відповідачем [PERSON] заборгованості суду не надано. Отже, судом встановлено, що відповідач допустив невиконання умов договору та взятих на себе зобов`язань в частині повернення грошових коштів та сплати відсотків у встановлені договором порядку та строки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, відповідально до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), від 23 липня 2020 №754/16773/17 (постанова61-18824ск19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 16 січня 2019 року (справа №373/2054/16-ц, провадження №14-44) Велика Палата Верховного Суду виклала такий правовий висновок стосовно проблеми стягнення заборгованості в іноземній валюті: «гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику». Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. За змістом статей 572, 575 ЦК України, іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників), кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь кого з них окремо. Станом на день подачі позову, сума заборгованості за кредитним договором залишається несплаченою, що свідчить про небажання відповідачів виконувати свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості. На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором в сумі 427 753, 44 грн., з яких: по сумі основного боргу - 268 447,21 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 149 778,63 грн., 3% річних за порушення грошового зобов`язання - 9 527, 60 грн. Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Садовський М.М., зазначив, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки потрібно до позовних вимог застосувати строк позовної давності, та у відзиві на позовну заяву надав розрахунок. Згідно якого зазначив, що задоволенню підлягають вимоги по заборгованості за кредитним договором № 223/09 від 15.09.2005 за три роки, а саме з дня звернення до суду, тобто з 13.07.2018 по 13.07.2021, що складає 36 місяців. Сума, яка підлягає стягненню, складає в гривневому еквіваленті 249 022, 18 грн. з урахуванням відсотків за користування кредитом. Також зазначив, що стосовно розрахунку 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, то теж повинно виходити саме з суми 249 022,18 грн. і за період з 13.07.2018 по 13.07.2021, що складає 7 470, 67 грн., а всього 256 492,85 грн. та сума судових витрат, яка підлягає стягненню складає 3 849,78 грн. Як вже було зазначено судом вище, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту кредитного договору вбачається, що Банк та позичальник погодили строки сплати наданих Банком коштів щомісячними платежами (ануїтетними платежами) до 10 числа кожного місяця розміром 253,18 дол. США, з урахуванням процентів за користування кредитом, відповідно до графіку погашення кредиту за період з жовтня 2005 року по 15.09.2020 (а.с. 16-18). З указаним порядком погашення кредитних зобов`язань [PERSON] погодився поручитель [PERSON] , про що свідчить розділ 3 договору поруки (а.с. 20). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з визначенням строку дії договору сторони встановили також і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В даній справі судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та проценти за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 27.01.2016 у справі № 6-990цс15. Вказане також узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 569/8314/14-ц. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сичов А.Ю. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] . Вважає, що порука, на день звернення до суду з позовом, вже була припинена. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги). Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. У договорі поруки сторонами в письмовій формі встановлено строк чинності поруки. Так, відповідно до п. 5.1. договору поруки, порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя (а.с.20-21). Таким чином, строк звернення до суду з позовом до відповідачів за захистом своїх прав у позивача розпочався з моменту невнесення [PERSON] кожного щомісячного платежу за період з вересня 2015 року по вересень 2020 року. В судовому засіданні представник позивача Качан В.В. просила у разі застосування судом до спірних правовідносин положень статті 267 ЦК України, врахувати закон №540-ІХ щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, який набрав чинності 02.04.2020 та відповідно просила стягнення заборгованості розраховувати з 02.04.2017. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У той же час пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України № 691-ІХ від 16 червня 2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»). Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Як вбачається з матеріалів справи строк дії кредитного договору визначено до 15.09.2020, строк звернення кредитора до поручителя закінчився протягом шести місяців з дня закінчення строку дії основного зобов`язання, позивач звернувся з позовом до відповідачів 13.07.2021. У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню. Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. Як вбачається з розрахунку заборгованості, який було надано позивачем, сума яка підлягає до стягнення з відповідачів розрахована за період з 17.09.2015 по 15.09.2020, яка складається з основної суми борги та процентів за користування кредитом (а.с. 10-11). Розрахунок, який підлягає стягненню з [PERSON] та який було надано його представником не є вірним та не враховується судом. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вимоги банку про солідарне стягнення заборгованості з боржника разом із поручителем підлягають до часткового задоволення. Отже, у даних спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит за період з 02.04.2017 по 15.09.2020, в силу пунктів 12,19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не спливла. Так, зазначений період складає 41 місяц, згідного кредитного договору сума ауїтетного платежу на місяць складає 253, 18 доларів США, до якого входять проценти за користування кредитом, отже сума заборгованості (сума основного боргу та проценти за користування кредитом), яка підлягає до стягнення з відповідачів у солідарному порядку складає 10 380,38 доларів США (253, 18 доларів США*41 місяць). На день подачі позову курс НБУ 1долару США коштував 27,3216 доларів США, отже сума заборгованості, з урахуванням відсотків за користування кредитом, в гривневому еквіваленті складає 283 608,59 грн. (10 380,38 доларів США *27,3216 доларів США). Як вбачається з розрахунку компенсаційних платежів (тіло кредиту), які розраховані згідно вимог ст. 625 ЦК України за період з вересня 2020 року по червень 2021 року, то сума трьох відсотків річних, яка підлягає до стягнення складає 9 527, 60 грн. (а.с.11) Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних за порушення грошового зобов`язання за період з вересня 2020 року по червень 2021 року в сумі 9 527, 60 грн. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 427 753, 44 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог - 293 136,19 грн. = 68,53 %; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 6 416, 30 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідачів 68,53 %= 4 397,19 грн., по 2 198, 59 грн. з кожного з відповідачів). На підставі викладеного та

Outcome: partial