Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі-відповідач) про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано 07.12.2021 року рішенням Жашківського районного суду Черкаської області. Сторони мають сина [PERSON] , який за спільною згодою зареєстрований за місцем реєстрації позивача, однак після розірвання шлюбу залишився проживати із відповідачем. Зазначає, що [PERSON] не створила належних умов для спільного та постійного проживання із дитиною, які б забезпечували комфортний рівень життя для дитини, оскільки постійно змінює місце проживання дитини, а саме: залишає дитину на тривалий час у бабусі, потім забирає до себе в с. Софіївська Борщагівка, то віддає проживати до нього, що може негативно впливати на емоційний стан дитини. Відповідач не забезпечує дитині належного піклування та догляду, не забезпечує нормальний розпорядок дня дитини, не здійснює піклування про фізичний розвиток дитини. Вважає, що створені ним умови для проживання дитини, рівень його фінансового забезпечення, моральні характеристики, ставлення до дитини, активна роль у вихованні та піклуванні про дитину, свідчать про те, що визначення місця проживання разом із позивачем відповідатиме принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. Тому позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою та просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Ухвалою суду від 06.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 01.03.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 59-64). Вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими, надуманими та недоведеними, оскільки вона не перешкоджає позивачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо спільної дитини, син емоційно близький з нею, проживає в оточенні піклування й любові з її боку, в психологічно здоровій сімейній атмосфері, а тому у задоволенні позову просила відмовити. Крім того, 01.03.2023 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду від 07.03.2023 р. залишена без руху. Тому 23.03.2023 року відповідач повторно, після усунення недоліків, подала зустрічну позовну заяву (а.с. 79-84), в якій просила визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] . 05.04.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 101-104). Вважає, що відповідач перекручує дійсні обставини справи та проживання дитини з відповідачем не забезпечує принципу найкращих інтересів дитини, а тому визначення місця проживання з ним найкраще відповідатиме інтересам дитини з огляду на створення належних побутових умов для спільного проживання дитини та позивача, можливості відвідувати дитячий садочок, сімейного лікаря тощо. 26.04.2023 року ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 12.05.2023 року [PERSON] подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечував проти зустрічної позовної заяви та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 155-158). У судовому засіданні позивач підтримав доводи позовної заяви. У судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечувала, просила задовольнити зустрічний позов. Проте, в судовому засіданні пояснила, що зустрічний позов написано іншою людиною, відповідач його не читала та не підписувала. За таких обставин суд прийшов до висновку про необхідність залишення зустрічної позовної заяви без розгляду. Представник Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Баштечківської сільської ради Уманського району Черкаської області у судовому засіданні зазначила, що сторони до Служби у справах дітей не звертались, обидві сторони планують, що дитина буде проживати із бабою, при цьому батьки не керуються найкращими інтересами дитини. При вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного. [PERSON] народився [INFO] , батьком дитини є [PERSON] , мати [PERSON] (арк. с. 12). Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 07.12.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Спору між сторонами про місце проживання дитини між сторонами на той час не було. У\~статті 8 Конституції України\~закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми\~Конституції України\~є нормами прямої дії. Відповідно до ч. 3\~ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 7\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У\~ст. 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч. 1, 2\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч. 1\~ст. 161 СК України\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вимоги\~ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини,\~ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2\~ст. 161 СК України. Позивач в судовому засіданні пояснив, що працює в Головному управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, водієм, проживає в с. Софіївська Борщагівка. В ті дні, коли він працює, дитина буде знаходитися у його матері - [PERSON] . Його не влаштовує, що дитина, яка залишилася з матір`ю, фактично знаходиться в м. Жашків з іншою бабою, що ускладнює для нього побачення з дитиною. При цьому не навів фактів, які б свідчили про те, що мати дитини чинить будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною. Такі факти не наведені й в позовній заяві. Відповідач, в свою чергу, пояснила, що вона проживає в с. Софіївська Борщагівка, працює в м. Київ, в неї магазин квітів. Коли вона працює, дитина знаходиться у її матері в м. Жашків. Відповідач не заперечує, щоб дитина періодично проживала разом із батьком, проте вказує, що батько неодноразово відмовлявся взяти дитину до себе. В судовому засіданні була допитана [PERSON] (мати позивача), яка зазначила що після розлучення дітей запрошувала їх жити до себе, бо потребує допомоги, але їй не допомагали. Коли онуку було 6 місяців, його віддали жити до другої баби. Іноді дитина знаходилась у неї, їй не легко, в неї великий город де вона вирощує квіти, які потім продавали діти. Також разом з нею живе хвора свекруха, яка не ходить та потребує постійної допомоги. В судовому засіданні була допитана [PERSON] (мати відповідача), яка вказала, що з 5-ти місяців дитина проживала у неї, до теперішнього дня вона постійно допомагає доглядати дитину. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами 4, 5\~ст. 19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На вимогу суду Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області склала акти обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] . Служба встановила, що в обох батьків дитини створені умови для проживання дитини. Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, дитина проживає по черзі з батьком, матір`ю та обома бабами. При цьому спір виникає в тому випадку, коли хтось з батьків не хоче брати до себе дитину. Суд дійшов висновку, що особисті неприязні стосунки між батьками призвели до того, що між ними виник спір про те, з ким із них буде проживати їх малолітній син. Доказів, які б свідчили або давали суду правові підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини в судовому порядку буде виключно в інтересах малолітньої дитини чи призведе до поліпшення прав та інтересів малолітньої дитини суду також не надано, як не надано і доказів, що в розумінні змісту положень ч. 1\~ст. 160 СК України\~та ч. 1\~ст. 161 СК України,\~саме з вини відповідача, мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Таким чином, позивачем не доведено наявності між сторонами спору щодо місця проживання сина, а відтак суд не вбачає підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення його місця проживання з батьком, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed