Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та підписав заяву №б/н від 04.07.2013. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було надано у користування кредитну картку та банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу у користування кредитну картку та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та здійснювати погашення кредиту і процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання за вказаним договором не виконала та не повернула витрачену нею частину кредитного ліміту. Станом на 22.05.2023 відповідач має заборгованість у загальній сумі 172958,79 грн., з яких 140198,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 32760,17 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 12.06.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначення її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 09.10.2023 судом постановлено ухвалу про відмову в прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним договору від 04.07.2013. 06.10.2023 надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в зв`язку з поданням зустрічного позову, проте суд відмовляє в його задоволенні, оскільки підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 04.07.2013 [PERSON] склала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 04.07.2013, підписаної відповідачем, дійсно зазначено, що вказана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначена заява була підписана відповідачем та представником банку. В період з 04.07.2013 по 28.12.2021 відповідачу [PERSON] видавались кредитні картки, зокрема, 28.12.2021 кредитна картка № [NUMBER] Універсальна Gold з терміном дії 12/25. 28.12.2021 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, згідно з яким погодила наступні умови кредитного продукту кредитний ліміт до 200000 грн., строк дії договору 12 місяців, пільговий період 55 днів, мета кредиту - споживчі потреби, процентна ставка у пільговий період 0,00001%, процентна ставка поза межами пільгового періоду 40,08%, процентна ставка при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 81,60%, чинність та актуальність інформації до 12.01.2022. 04.07.2013 відповідачу був встановлений кредитний ліміт в сумі 300 грн., який в подальшому неодноразово змінювався та 28.12.2021 був збільшений до 200000 грн., а 26.12.2022 - зменшений до 0 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем, станом на 22.05.2023 відповідач має заборгованість у загальній сумі 172958,79 грн., з яких 140198,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 32760,17 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Згідно з випискою за договором за період з 04.07.2013 по 02.11.2022 відповідач [PERSON] користувалася кредитними коштами шляхом зняття готівкових коштів та оплати покупок, поповнення карткового рахунку, переведення коштів на іншу карту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання були розроблені АТ КБ «Приватбанк», то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. В анкеті-заяві від 04.07.2013, яку підписала відповідач, процентна ставка не зазначена, а також не вказаний розмір кредитного ліміту та взагалі не вказано, що відповідач бажає отримати кредитну картку. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Тарифи, а також на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна Gold» та Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт на момент отримання відповідачем будь-яких кредитних коштів в період з 04.07.2013 по 28.12.2021 взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Також матеріали справи не місять відомостей про те, на якій підставі банк надавав відповідачу кредитні кошти в період з 04.07.2013 по 28.12.2021, а до позову додано лише копію анкети - заяви від 04.07.2013. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача можуть будь-коли змінюватися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність підпису відповідача на цих Умовах та правилах, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником та якщо позичальник не стверджує, про беззастережне визнання факту ознайомлення із цими Умовами та Правилами. Проте суд враховує, що відповідач [PERSON] 28.12.2021 погодила паспорт кредитного продукту, умови якого були чинними до 12.01.2022. За період з 28.12.2021 по 12.01.2022, були нараховані відсотки в розмірі 12,37 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Нарахування решти відсотків за користування кредитними коштами є необґрунтованою, оскільки сторони не погоджували їх розміру та порядку нарахування та повернення. Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає необґрунтованою вимогу про стягнення решти відсотків за користування кредитними коштами, ніж 12,37 грн., оскільки розмір відсоткової ставки та період її нарахування не був погоджений сторонами під час укладання договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони саме в Умовах та Правилах надання банківських послуг обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між сторонами АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції станом на час підписання відповідачем анкети-заяви) щодо повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зі складовими якого він взагалі не був ознайомлений. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. За таких обставин суд доходить висновку про те, що надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів не є частиною укладеного між сторонами договору. Відповідно, сторони не досягли в належній формі та належним чином згоди щодо розміру відсотків за весь період користування кредитом (крім періоду з 28.12.2021 по 12.01.2022, за який обґрунтовано були нараховані відсотки в розмірі 12,37 грн.), розміру самого кредиту, неустойки за невиконання договірних зобов`язань, комісій за банківські послуги тощо. Таким чином, позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 12,37 грн. Стосовно вимог про стягнення фактично отриманих відповідачем коштів суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 вказано, що так як фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З виписки по рахунку відповідача, а також з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідач за спірний період фактично отримала кредитних коштів в загальній сумі 140210,99 грн., яка складаються з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 140198,62 грн. та відсотків за користування кредитом за період з 28.12.2021 по 12.01.2022 в розмірі 12,37 грн. Решта позовних вимог є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволення позовних вимог. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору, розраховані пропорційно розміру задоволених позовних вимог (81,07%), що становить 2175,92 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення.

Outcome: partial