Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 листопада 2022 року приватним нотаріусом Маріупольського міського округу Демко М.Л. була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначає, що до складу спадщини входить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яку відповідно до заповіту від 07 грудня 2005 року [PERSON] заповіла позивачу, а доступ до спадкової справи відсутній. На підставі вищевикладеного вона змушена звернутись до суду з цим позовом, в якому просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. 11 травня 2023 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, а також задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) інформацію (витяги з актового запису): про дітей, матір`ю яких є [PERSON] , [INFO] , та про перебування [PERSON] , у шлюбі на час смерті [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] направила до суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності і відсутності позивача, та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Відповідач направила на електронну адресу суду заяву в якій просила слухати справу за її відсутності та не заперечувала проти задоволення позовної заяви. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] (а. с. 29). Матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка народилась [INFO] , про що зроблено відповідний запис №36 (а. с. 22) Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , повторно виданого 07 лютого 1969 року Бєлокатайським РАГС, [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 1965 року зареєстрували шлюб, про що вчинено відповідний запис №18, а після реєстрації шлюбу прізвище дружини стало « [PERSON] » (а. с. 27). Крім того, згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданого Виноградовською сільською радою Новоазовського району Донецької області, [PERSON] та [PERSON] 11 вересня 1976 року зареєстрували шлюб, про що зроблено запис №26, а прізвище дружини після одруження стало « [PERSON] » (а. с. 23). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] , про що складено запис за №56 (а. с. 15). Матеріалами справи підтверджено, що згідно виписки з рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області у справі №2-8009/03 від 29 грудня 2003 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 12 вересня 1998 року, яке набрало законної сили 30 січня 2004 року (а. с. 16). Крім того, з наявного в матеріалах справи свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , виданого 04 листопада 2011 року Ороджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №128, а [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] » (а. с. 17). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Лівобережним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №2509 (а. с. 26). Також матеріали справи містять заповіт [PERSON] , [INFO] , яким вона на випадок своєї смерті робить розпорядження, що все належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, та все те, на що вона матиме за законом право, запоповідає [PERSON] , [INFO] , який посвідчено 27 грудня 2005 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. і зареєстровано в реєстрі за №1-5715, а також заповіт зареєстровано в Спадковому реєстрі, що підтверджується витягом №2920167 від 27 грудня 2005 року (а. с. 58-59) Матеріалами справи підтверджено, що 20 січня 1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] здійснили обмін житлового будинку з належними йому надвірними спорудами, які розташовані в [ADDRESS] , та належний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Комінтернівською сільською радою народних депутатів 22 травня 1986 року за реєстровим №14 і зареєстрованого в Маріупольському БТІ 27 жовтня 1992 року за №12, та квартири [ADDRESS] , що належна [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Бюро приватизації житла ЖКХ комбіната «Азовсталь» від 29 вересня 1994 року і зареєстрованого в Маріупольському БТІ 21 листопада 1994 року за №39078, який посвідчено державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Апалько М.Є. та зареєстровано в реєстрі за №2-338. Крім того, з реєстраційного посвідчення Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 24 січня 1995 року вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору міни від 20 січня 1995 року, реєстр. №2-338 та записано в реєстрову книгу за №39078 (а. с. 33-35). Крім того, з наявної в матеріалах справи відповіді ККП «Міське БТІ-Маріупольська нерухомість» №6079 від 05 січня 2022 року вбачається, що квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору міни від 20 січня 1995 року, р №2-338, посвідченим державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Апалько М.Є., зареєстрований в МБТІ 24 січня 1995 року р№39078 (а. с. 51). Матеріали справи також містять сформований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саховою М.А. витяг зі Спадкового реєстру №72278902 від 27 квітня 2023 року з якого встановлено, що після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Демко М.Л. 23 листопада 2021 року було заведено спадкову справу №225/2021, номер у Спадковому реєстрі 68710484 (а. с. 56). Також з наявної в матеріалах справи відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №18870/20391-26-23/15.5 від 05 травня 2023 року вбачається, що приватний нотаріус Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Демко М.Л. не здійснює діяльність в зв`язку з тимчасовою окупацією території м. Маріуполь, відомості про стан збереження архіву відсутні, та у зв`язку з відсутністю доступу до вже заведеної спадкової справи, що перешкоджає отриманню свідоцтва про право на спадщину, спадкоємець може визнати право власності на спадкове майно в судовому порядку (а. с. 65-66). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦК У країни суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. З наявних у матеріалах справи документів судом встановлено, що позивач є онукою спадкодавця - [PERSON] , а право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] на підставі договору міни від 20 січня 1995 року, р №2-338, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Апалько М.Є., зареєстрованого в МБТІ 24 січня 1995 року р№39078. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належність на праві власності [PERSON] на момент її смерті - [INFO] вищевказаної квартири. Судом не встановлено, що будь-які інші особи зверталися до відповідних органів із заявами про прийняття спадщини, а також суд також вважає доведеним, що на теперішній час, позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000I) (п. 40). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування». Статтею 392 ЦК України передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом її визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак не може отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв`язку із залишенням спадкової справи в нотаріальній конторі, яка заведена на території Маріупольського нотаріального округу Донецької області, яка віднесена до тимчасово окупованих російською федерацією територій України, а тому відсутній доступ до заведеної спадкової справи, і позивач не має можливості отримати у нотаріальній конторі, де заведена спадкова справа, свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Крім того, чинним законодавством України не передбачена можливість заведення кількох спадкових справ щодо одного спадкодавця. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що у цій справі спадкові права [PERSON] підлягають судовому захисту, оскільки враховуючи фактичні обставини вказаної справи, позивач позбавлена права захистити свої права у позасудовому порядку, а тому позовні вимоги про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] , після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначила, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому такий судовий збір не підлягає стягненню.

Outcome: approved