Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

16 серпня 2023 року КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до\~ [PERSON] , в якій позивач просить суд\~стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за теплову енергію за період з січня 2017 року по липень 2023 року у розмірі 104\~780,83 грн. та витрати по сплаті судового збору\~у розмірі 2684,00 грн. Представник позивача свої вимоги мотивував тим, що відповідач отримує послуги з постачання теплової енергії до приміщення творчої майстерні [ADDRESS] , постачальником яких є КП «теплопостачання міста Одеси», на підставі договору №4691 на постачання теплової енергії від 01.11.2006 року. Однак, як стверджує представник позивача, внаслідок не належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань зі сплати спожитих послуг з надання теплової енергії до приміщення, яке перебуває у користуванні відповідача, в останнього виникла заборгованість за період з січня 2017 року по липень 2023 року у розмірі 104\~780,83 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Оглянувши матеріали справи, суддею було встановлено, що позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за послуги з надання житлово-комунальних послуг до приміщення творчої майстерні [ADDRESS] . Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.04.2019 у справі N 638/1988/17 (провадження N 61-30812св18), позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження майна, за правилами виключної підсудності \~. Отже, до спорів щодо про стягнення заборгованості нарахованої, але не погашеної за житлово-комунальні послуги застосовується виключна підсудність, а саме, правило ч. 1ст. 30\~ЦПК України, відповідно до якого позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Зазначений висновок також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від\~16\~лютого\~2021\~року по справі № 911/2390/18. Так, Велика Палата\~ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України\~необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.\~У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній\~об`єкт спірних\~правовідносин.\~\~ Позиція Великої Палати ВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових. Тому\~на\~спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 3 ст.\~30 ГПК України (правила виключної підсудності). Частиною 1\~статті 30 ЦПК України\~передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Приймаючи вищевказані правові висновки, у тому числі Великої Палати Верховного Суду, оскільки в цій справі вимоги стосуються заме заборгованості за послуги, які надавались до нерухомого майна, яке розташоване в Київському районі міста Одеси, суд вважає, що в даній справі виник спір, що пов`язаний з нерухомим майном, до якого належать застосуванню правила виключної підсудності передбачені ч.1 ст. 30 ЦПК України, а відтак справа підсудна Київському районному суду міста Одеси. Ухвалою судді\~Київського районного суду м. Одеси Каланіченко Л.В.\~від 01.09.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. У судове засідання призначене на 09.10.2023 року представник позивача не з`явився, однак 09.10.2023 року звернувся до суду з заявою, в якій просить розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач \~ [PERSON] \~у судове засідання призначене на 09.10.2023 року також не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з відповіддю з відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим чи знятим з реєстрації в місті Одесі та Одеській області не значиться. Приймаючи, що відповідач не має зареєстрованого місця проживання в місті Одесі та Одеській області, сповіщення останнього здійснювалось у відповідності до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом надання відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Також судом у відповідності до відповіді №208739 від 01.09.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також враховуючи наявну інформацію про місце проживання відповідача по справі за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , уся судова кореспонденція суду, у тому числі копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками до неї, судові повістки, скеровувались судом разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я [PERSON] за вказаними адресами місця проживання. Однак, як вбачається поштова кореспонденція була повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення\~у поштовому\~повідомленні відмітки\~про відмову\~отримати судову\~повістку чи\~відмітки про\~відсутність особи\~за адресою\~місцезнаходження,\~місця проживання\~чи перебування\~особи,\~повідомленою цією\~особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. За наслідком викладеного, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явився без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву. При викладених підставах, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. З поданих до суду документів вбачається, що КП «Теплопостачання м. Одеси» створено на підставі рішення ОМР від 27.06.2006 року № 101-V шляхом злиття КП «Одесатеплоенерго» та КП «Одестеплокомуненерго». Рішенням Одеської міської ради № 1173-V від 05.04.2007 року «Про визнання виконавців житлово-комунальних послуг у м. Одеса» КП «Теплопостачання м. Одеси» визначено виконавцем послуг з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Також судом встановлено, що 11 квітня 2001 року між Одеською обласною організацією Національної спілки художників України та [PERSON] було укладено договір №2-К користування нежитлового приміщення як творчою художньою майстерною (студією), за умовами якого користувач передає, а творчий працівник [PERSON] приймає у користування нежитлове приміщення технічний поверх, площею 41,2 та 49 кв.м. художньою майстернею, для творчої діяльності. Відповідно до пункту 2 договору, творчий працівник прийняв на себе зобов`язання зокрема: використовувати приміщення у відповідності з призначенням та умовами цього договору і нормами пожежної безпеки; укласти договори з комунальними службами на постачання послуг та щомісячно проводити оплату за користування ними; підтримувати в творчій майстерні належний санітарний стан; проводити поточні ремонтні роботи за власні кошти. На підставі вказаного договору, 01.11.2006 року [PERSON] було укладено з КП «теплопостачання міста Одеси» договір №46941 на постачання теплової енергії, за умовами якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбаченими цим договором. Теплова енергія постачається споживачу на опалювання та гаряче водопостачання у творчу майстерню за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 3.2.2 вказаного договору передбачено, що споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і терміни, що передбачені цим договором. Пунктом 6.1 договору врегульовано, що розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації по тарифу 179,12 грн. за 1 Гкал. Діючому на момент укладання договору. Пунктом 10 договору врегульовано, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2007 року. Припинення дії договору не звільняє сторін від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлене однією зі сторін. Приймаючи викладене, судом встановлено, що відповідач по справі \~ [PERSON] є споживачем послуг з надання теплової енергії та гарячого водопостачання, які надаються КП «Теплопостачання міста Одеси» до нерухомого майна, яке перебуває у користуванні відповідача, а саме: творчої майстерні [ADDRESS] . Разом з тим, у відповідності до поданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача за умовами договору №4691 з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, значиться заборгованість за період з січня 2017 року по липень 2023 року включно в сумі 104780,83 грн. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно зі статтею 6 вказаного Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є зокрема послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація. Статтею 12 Закону передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем,\~колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач\~(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку),\~колективний споживач). Згідно зі статтею 21 Закону, виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених\~статтею 16\~цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. У відповідності до положень ст.9 Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до положень ст. 7 вказаного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний зокрема: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 509\~ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно , виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст. 526\~ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом\~. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані встановлюються такими засобами\~: письмовими, речовими і електронними доказами;\~висновками експертів;\~показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування\~. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Досліджуючи вищевказані докази, суд вважає встановленим, що відповідач є належним споживачем послуг з теплової енергії та гарячого водопостачання, які надаються за адресою: [ADDRESS] , творча майстерня № [NUMBER] , однак внаслідок неповної сплати грошових коштів за надані послуги в останнього виникла заборгованість за період з січня 2017 року по липень 2023 року включно в сумі 104780,83 грн. Відповідачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до суду жодних доказів на підтвердження сплати вищевказаної заборгованості, як і доказів на підтвердження надання позивачем послуг неналежної якості. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене в цілому, суд приходить до висновку, що позов КП «теплопостачання міста Одеси» є обґрунтованим та підлягає до задоволення, а стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачанняв загальній сумі 104780,83 грн. Згідно\~зі ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору підлягає 2684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved