Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на те, що 10 лютого 2009 року відділом ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 148. У шлюбі народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через різні інтереси та погляди на сімейне життя. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.12.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітніх дітей залишено на проживання з матір`ю. З моменту розірвання шлюбу відповідач припинив забезпечувати дітей та виконувати батьківські обов`язки щодо утримання дітей. Протягом декількох місяців позивачка докладала зусиль задля забезпечення участі батька у житті дітей. Однак, ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків не покращувалось. У зв`язку з тим, що відповідач не здійснював обов`язків щодо утримання дітей, позивачка звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовною заявою щодо стягнення аліментів. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.06.2021 року у справі 344/6218/21 вирішено стягувати з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22 квітня 2021 року до досягнення дітьми повноліття. Однак, відповідач ухиляється від виконання вищевказаного Рішення суду. Із розрахунку зі сплати аліментів вбачається, що станом на 01.03.2023 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей становить 66 900,00 грн. Окрім того, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації позивачка з дітьми виїхала закордон та на даний момент проживає у Великобританії. За час перебування позивачки за кордоном, відповідач не цікавився життям дітей, не комунікував засобами телефонного зв`язку та продовжує ухилятися від виконання обов`язку щодо утримання дітей. Відповідач не виконує жодного обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини та загалом не проявляє зацікавленості в подальшій долі дітей. Враховуючи те, що батько взагалі не бере участі в утриманні та вихованні дітей, не спілкується з дітьми; не забезпечує дітям харчування, медичний догляд та інші базові потреби дітей відповідного віку варто зробити висновок про повну відсутність батька у житті дітей. Всі питання щодо утримання та виховання дітей вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Отже, повне невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків свідчить про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] і застосування такого крайнього заходу покликане захистити інтереси дітей, які фактично не позиціонують відповідача як батька та не повинні бути пов`язані правовим зв`язком з останнім в силу вищевикладених обставин. Враховуючи наведене просить суд позбавити [PERSON] , батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. 28.07.2023 року відповідачем подано до суду заяву, посвідчену приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В., від 23.06.2023 року, зареєстровану в реєстрі за №1344, згідно якої [PERSON] стверджує той факт, що йому відомо про розгляд Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області справи №344/6072/23 за позовом [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Одночасно повідомляє, що позовні вимоги [PERSON] підтримує та не заперечує про позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та щоб судовий розгляд в зазначеній вище судовій справі відбувався без його участі, оскільки на судові засідання за сімейними обставинами з`явитися не зможе. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 13.10.2009 року (а.с. 10) [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 01.10.2014 року (а.с.17). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.12.2017 року розірвано шлюб між сторонами. Неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено на проживання з матір`ю - [PERSON] . Із розрахунку сплати аліментів вбачається, що станом на 01.03.2023 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , становить 66 900,00 грн. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2017 року Відповідач з дітьми не проживає. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вбачається, що розглянувши первинні матеріали справи, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 14.08.2023 року, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Доказів на спростування фактів, наведених у позовній заяві, відповідачем суду не надано. Крім того, відповідачем подано до суду заяву про визнання позову та позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач тривалий час свідомого нехтує своїми обов`язками щодо дітей, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не цікавиться їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не прикладає зусиль щодо зустрічей та участі у вихованні дітей. Перешкод, які би не давали відповідачу можливості відвідувати дітей та цікавитися їхнім життям до виїзду дітей до Великобританії судом не встановлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] є обгрунтованим, таким, що відповідає інтересам дітей, та підлягає задоволенню. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачень з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 222, 224, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved