Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

У травні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] стягнення заборгованості, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів\~ на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №LGY0GI0000003051 від 30січня 2008 року у розмірі 70614, 19грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.01.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №LGY0GI0000003051, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 18250,00 грн. на термін до 30.01.2028, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строк та в порядку передбаченому договором. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, надав відповідачу обумовлену кредитним договором суму кредитних коштів.У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 12.04.2023 утворилась заборгованість у розмірі 70614,19 грн., яка складається з: 60884,72грн. заборгованість за тілом кредиту, 9729,47 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яку просить стягнути солідарно з відповідачів. Ухвалою суду від 11 травня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, одночасно з позовом подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.5). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно,шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», що підтверджується довідками про доставку електронного листа. 05.07.2023 відповідач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.42), у зв`язку з чим, відомості про РНОКПП відповідача внесено до автоматизованої системи документообігу суду «Д-3», що є наслідком відображення відповідних документів в особистому кабінеті в підсистемі «Електронний суд». Крім того, 01.08.2023 відповідачеві [PERSON] на повідомлену у заяві поштову адресу (вул.Урлівська, 34/268, м.Київ) направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви з додатками (а.с.45), проте поштовий конверт 16.08.2023 повернувся на адресу суду з довідкою відділення поштового зв`язку із зазначенням причини невручення «Адресат відсутній за вказаною адресою».24.07.2023 відповідач звернувся до суду з аналогічною заявою про ознайомлення з матеріалами справи, відповідь на яку 01.08.2023 надіслано на його електронну пошту (а.с.47). В подальшому, 08.08.2023 відповідач повторно подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.48), того ж для на його електронну пошту судом повторно надіслано відповідь (а.с.49). Поштовий конверт із судовою повісткою про виклик до суду на 25.09.2023, адресований відповідачеві на поштову адресу: [ADDRESS] , також повернувся до суду з довідкою відділення поштового зв`язку із зазначенням причини невручення «Адресат відсутній за вказаною адресою».За вказаних обставин, враховуючи те, що належним чином повідомленийвідповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно,в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25.09.2023, є дата складення повного судового рішення 02.10.2023. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 30 січня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, як кредитором з однієї сторони та [PERSON] , як позичальником з другої сторони, укладено кредитний договір №LGY0PZ0000003051 (а.с.18-20). У розділі договору №7 зазначено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу у розмірі 18250 грн. Інформація про строк кредитування, відсоткову ставку, штрафні санкції тощо, викладена у розділі 7 договору. Проте, встановити зміст цієї частини договору суд позбавлений можливості, оскільки копію договору виготовлено неякісно, частина тексту є нечитабельною. Також, умови кредитування викладено на окремому аркуші (а.с.21), який підписаний позичальником. У вказаному документі зазначено розмір процентів на залишок по кредиту 13,08%. У додатку №8 до позовної заяви (після додатку №7 кредитного договору), позивач зазначив, що додає документ, який підтверджує надання кредиту. Так, в матеріалах справи після кредитного договору міститься фотокопія документу, виготовлена неякісно, зміст якої неможливо встановити (а.с.22). При цьому, посадова особа позивача, яка готувала матеріали позовної заяви, була достовірно обізнана, що документ є нечитабельним. Про це свідчить відмітка на цьому «документі» такого змісту: АТ КБ «Приватбанк»,\~ 18.04.2023 «Згідно з оригіналом», юрисконсульт Ляр Д.Ю., засвідчена підписом відповідної посадової особи. Інші документи, які підтверджують факт видачі позичальнику грошових коштів у сумі 18250 грн. в матеріалах справи відсутні. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань, між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, як кредитором з однієї сторони та [PERSON] , як боржником з другої сторони, та [PERSON] , як поручителем з третьої сторони, укладено договір поруки №LGY0GI0000003051. За змістом договору поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором у солідарному порядку у повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №LGY0GI0000003051. Разом з тим, доказів укладення з [PERSON] договору про іпотечний кредит №LGY0GI0000003051 позивачем не надано. Доданий позивачем договір має інший номер - №LGY0PZ0000003051 та не є договором про іпотечний кредит. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №LGY0GI0000003051від 30.01.2008, проте до позовної заяви додано копію іншого кредитного договору - №LGY0PZ0000003051. У позовній заяві позивач зазначив, що станом на 12.04.2023 відповідач [PERSON] має заборгованість у сумі 70614,19 грн., яка складається з наступного:60884,72грн. заборгованість за тілом кредиту, 9729,47 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав розрахунки (а.с.8-11), які стосуються договору №LGY0GI0000003051 від 30.01.2008, який в матеріалах справи відсутній, оскільки до позовної заяви додано копію іншого кредитного договору - №LGY0PZ0000003051. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення заборгованості, суд керується наступними нормами матеріального та процесуального права. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст.ст. 553,554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.\~ Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України\~ достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У той же час позивачем не надано суду, взагалі не надано жодного доказу на підтвердження факту укладення кредитного договору №LGY0GI0000003051 від 30.01.2008. Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №LGY0PZ0000003051 від 30.01.2008 позивачем не заявлялися. Представлені суду докази не дають суду підстав вважати, що банком виконані вимоги частини першої статті 1054 ЦК України щодо надання грошових коштів відповідачу (чеки, квитанції, платіжні доручення тощо). Також банком не надано виписки за особовим рахунком позичальника. При цьому суд зауважує, що позивач має у своєму складі юридичні підрозділи, департаменти, користується послугами адвокатів, тобто має достатній рівень правничої допомоги і жодним чином не був обмежений у реалізації його процесуальних прав щодо подання доказів.\~ Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню повністю у зв`язку з їх недоведеністю. Позовні вимогидо відповідача [PERSON] , як до поручителя, є похідними від вимоги про стягнення заборгованості з позичальника. Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність позову в частині вимог до позичальника, відповідно відсутні підстави і для стягнення заборгованості з поручителя. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed