Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 9446 грн. моральної шкоди недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаної зі смертю особи, внаслідок ДТП. Мотивував свої позовні вимоги тим, що 13 серпня 2020 року о 18 год. 38 хв. на вул. Глинянський Тракт, в с. Підбірці, Львівського району Львівської області відбулась ДТП за участі автомобіля «Део Ланос» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , яка здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, від яких в подальшому померла. Цивільно правова відповідальність [PERSON] застрахована у ТДВ СК «Кредо» за полісом ОСЦПВВНТЗ № АР498407, який діяв станом на 13 серпня 2020 року. Позивач звернувся до відповідача з заявою від 04 квітня 2023 року про виплату страхового відшкодування. у розмірі 18892 грн. Відповіддю відповідача від 26 травня 2023 року роз`яснено, що відповідно до прийнятого рішення розмір страхового відшкодування становить 9446 грн. Щодо розрахунку суми страхового відшкодування, повідомляє, що він входить до числа осіб, яким належить компенсація від відповідача, а розмір моральної шкоди відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 12 мінімальних заробітних плат (4723*12*1/3 = 18892 грн). Вважає, що страховиком невірно розраховано розмір виплати страхового відшкодування, внаслідок чого останній звернувся до суду. Ухвалою від 06 червня 2023 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 23 червня 2023 року до суду від представника відповідача надійшла заява про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання електронної копії матеріалів на електронну адресу. Копія позовної заяви з додатками скеровано судом на адресу відповідача, які ним отримано 24 липня 2023 року. 22 серпня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно водія [PERSON] не звільняє останню від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Такі висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 477/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц. Крім цього, відповідачем не доведено тих обставин, що потерпіла яка померла внаслідок ДТП, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання такої зі смертельним наслідком. Відзив на позовну заяву від відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» до суду не надходив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, з матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2020 року о 18 год. 38 хв. на вул. Глинянський Тракт, в с. Підбірці, Львівського району Львівської області, відбулась ДТП за участі автомобіля «Деу Ланос» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , яка здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, від яких в подальшому померла, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 18 лютого 2021 року. У відповідності до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 серпня 2020 року [PERSON] померла [INFO] . Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 березня 1981 року стверджується, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] . Згідно відповіді Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» від 26 травня 2023 року № 1188 позивачу виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 9446 грн. Витягом з полісу №АР498407 встановлено, що автомобіль марки «Daewoo Lanos» номерний знак [NUMBER] на момент ДТП був застрахований Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо». Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України). Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6-208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на викладене, суд вважає підтвердженим, що в результаті ДТП, яке відбулось за участі застрахованого ТзДВ "Страхова компанія «Кредо» транспортного засобу марки «Део Ланос» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , загинула [PERSON] , а тому зазначена пригода є страховим випадком і заподіяна позивачу, як сину загиблої, моральна шкода підлягає відшкодуванню у вказаному ним розмірі. Згідно з пунктом 27.1 ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пункту 27.3 ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу смертю матері в результаті ДТП, суд визначає виходячи з Закону України від 14.11.2019 р. № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким з 01.01.2020 р. встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 грн. З матеріалів справи вбачається, що у [PERSON] на момент смерті було троє дітей, серед яких позивач, що підтверджено долученими правовстановлюючими документами, а також довідкою Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 11 серпня 2021 року. Враховуючи те, що позивач входить до числа осіб, яким належить компенсація від відповідача моральної шкоди, він має право на отримання відшкодування моральної шкоди у розмірі 1/3 від 12 мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої законодавством на день настання страхового випадку, що становить (4723*12*1/3 = 18892 грн). У зв`язку з виплатою відповідачем страхового відшкодування на реквізити позивача у сумі 9446 грн., позовні вимоги слід задовольнити. За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved