Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати неправомірними дії виконавчого комітету Новоскварявської сільської ради та виконавчого комітету Нестеровської районної ради щодо визначення типу господарства, головою якого значилася [PERSON] , та скасувати рішення виконавчого комітету Новоскварявської сільської ради №5 від 15.02.1990 року "Про оформлення права власності окремих громадян та колгоспних дворів на житлові будинки" та рішення виконавчого комітету Нестеровської районної ради№ 32 від 22.02.1990 року "Про оформлення права власності та реєстрацію житловий будинків" в частині визначення типу господарства та реєстрації права власності як колгоспного типу двору, а саме будинку [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , як голови колгоспного типу двору, та визнати, що будинок в [ADDRESS] загальною площею 54.0 кв. м., житловою площею 27.3 кв.м., допоміжною площею 26.7 кв.м., належить до робітничого типу двору, та є приватною власністю [PERSON] . Позивач [PERSON] мотивує свої позовні вимоги наступним. Вказує, що вона, [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] , право власності на який було зареєстровано 23.02.1990 року, що стверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлі, виданим Виконавчим комітетом Нестеровської районної ради народних депутатів Львівської області від 25.02.1990 року. Зазначає, що після смерті її чоловіка, який помер в 2010 році, вона мала намір розпорядитися майном, і з цього приводу звернулася до старости села Нова Скварява про видачу довідок та виписки з погосподарської книги і довідалася, що її господарство зазначене в погосподарських книгах як робітниче, а в свідоцтві про право власності на будинок зазначено, що таке зареєстровано на її ім`я як голови колгоспного типу двору. Вказує, що звернувшисть до Червоноградського МБТІ, яке, на той час, проводило реєстрацію будинків, їй видано довідку, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за колгоспним двором головою якого є вона, [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності. виданого виконкомом Новоскварявської сільради 23.02.1990 року згідно рішення Нестерівського райвиконкому № 32 від 22.02.1990 року та записано 23.02.1990 року в реєстрову книгу за р. № 13. Позивач допускає, що при складанні списків господарств на які оформлялося право власності допущено помилку. В рішенні Новоскварявської сільської ради № 5 від 15.02.1990 року "Про оформлення права власності окремих громадян та колгоспних дворів на житлові будинки", зокрема, в додатку до рішення виконкому, в графі навпроти прізвища " [PERSON] " стоїть лише позначка -"-, а під записом навпроти прізвища іншої громадянки села " [PERSON] " зазначено її господарство скорочено, як " кол. дв." Тобто, її господарство зазначено як і інші господарства села, як колгоспний двір. Позивач стверджує, що на той час сільською радою невірно визначено тип господарства, оскільки, будучи головою двору, як про це зазначено в погосподарській книзі Новоскварявської сільської ради, не була членом колгоспу, не працювала в колгоспі, а все життя працювала на залізниці, що стверджено записами в її трудові книжці, а тому господарство відносилося до робітничого типу двору, як і зазначено в погосподарській книзі. Її чоловік, який помер в 2010 році, впродовж всіх років працював на різних роботах в різних установах, і з 1983 року в будівельній бригаді колгоспу "Мир", однак але не був членом колгоспу. При постановленні рішення Новоскварявською сільською радою №5 від 15.02.1990 року "Про оформлення права власності окремих громадян та колгоспних дворів на житлові будинки", зокрема на будинок [ADDRESS] та рішення виконкому Нестеровської районної ради ради № 32 від 22.02.1990 року на ім`я [PERSON] , неврахувавши записи в погосподарській книзі по зазначеному господарству щодо типу господарства, виконкомом Новоскварявської сільської ради невірно визначено суспільну групу господарства як колгоспна, на підставі чого і було постановлено рішення виконкому Нестеровської районної ради № 32 22.02.1990 року. Вказує, що такі неточності щодо визначення суспільної групи її господарства порушують її право щодо розпорядження майном, а тому просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак надіслав клопотання про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають, не заперечують проти задоволення такого. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, комунального підприємства Львівської обласної ради Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позову не заперечила. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачки, представника відповідача та представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані позивачкою, представником відповідача та третьої особи заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до довідки № 186 від 31.05.2023, виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що станом на 30.06.1990 в житловому будинку по [ADDRESS] , головою двору була [PERSON] , 1941 р.н., дане домогосподарство відносилось до робітничого типу двору. Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів) що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконнмими нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січна 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за №157/65 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації. Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Таким чином, запис в погосподарській книзі про голову двору є доказом, якій підтверджує виникнення права власності на будинковолодіння. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач по справі визнав вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, визнав такий, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача.

Outcome: approved