Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

До суду 05.07.2023 року надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до [PERSON] , а саме заборгованість за договором про надання кредиту № 1050039 від 01.02.2017 року у розмірі 48\~905,26 гривень. На обґрунтування поданого позову зазначено, що 01.02.2017 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] укладено Договір № 1050039 про надання кредиту, на підставі якого ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 6 200 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього Договору, а Позичальник зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку-28,00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього договору. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував відповідачеві кошти, у той же час відповідачці власні зобов`язання належним чином не виконала внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.06.2023 року становить: 4\~056,08 грн - заборгованість за кредитом; 5\~867,28 грн.- заборгованість по відсотках; 17\~287,56 грн.- заборгованість по комісії; 10\~000 грн.- заборгованість за штрафними санкціями; 9\~419,06 грн.- заборгованість розрахунку інфляції; 2\~275,28 грн.- заборгованість 3 % річних, а всього заборгованість становить 48\~905,26 грн. Матеріали позову\~суддя отримала\~06.07.2023\~року. До суду 18.07.2023 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з обліку 13.02.2020 року не вказано куди. Зазначену відповідь суддя отримала 19.07.2023 року. Ухвалою суду від 20.07.2023 року по справі відкрито провадження у спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 07.09.2023 року. У судове засідання призначене на 07.09.2023 року сторони не прибули. Відповідачка до суду відзив не надала. Розгляд справи відкладено на 03.10.2023 року. У судове засідання призначене на 03.10.2023 року сторони не прибули. Відповідачка [PERSON] про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзив суду не надала. Заяв по суті справи також відповідачкою не було надано. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення судового рішення є 09.10.2023 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено,\~що 01.02.2017 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] укладено Договір № 1050039 про надання кредиту, на підставі якого ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 6 200 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього Договору, а Позичальник зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку-28,00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього договору. Пунктом 2.5. Кредитного договору передбачено, що Позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,5 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1. Договору кредиту. Відповідно до пункту 4.1. Договору в разі порушення умов та/або невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим договором, винна Сторона відшкодовує потерпілій Стороні усі завдані у зв`язку з цим збитки, зокрема, витрати понесені стороною та не отримані Стороною доходи, які б вона одержала, якби зобов`язання були виконані належним чином. Розмір збитків від інфляційних процесів обчислюється виходячи з індексу інфляції на момент пред`явлення своїх вимог. Пунктом 4.7. Кредитного договору сторони надійшли згоди, що відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України Позичальник у випадку прострочення ним виконання зобов`язань по поверненню Кредитодавцю сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченого платежу. Згідно пункту 4.9. Кредитного договору позичальник зобов`язується за повне або часткове прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за Договором сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 200,00 гривень за перший прострочений платіж, та 500,00 гривень за кожний наступний прострочений платіж. 01.02.2017 року відповідачка написала заяву, у якій просила позивача перерахувати належну їй суму кредиту після утримання комісії згідно пп.2.7 Договору № 1050039 про надання кредиту від 01.02.2017 року в розмірі 6\~014 грн. за вказаними у заяві реквізитами. 01.02.2017 року ТОВ «Фінансово - кредитний Супермаркет» перерахувало грошові кошти за кредитним договором № 1050039 від 01.02.2017 року в розмірі 6\~014,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № 47078 від 01.02.2017 року. Згідно наданого розрахунку, у зв`язку з порушенням умов договору, станом на 01.06.2023 року становить: 4 056,08 грн - заборгованість за кредитом; 5 867,28 грн.- заборгованість по відсотках; 17 287,56 грн.- заборгованість по комісії; 10 000 грн.- заборгованість за штрафними санкціями; 9 419,06 грн.- заборгованість розрахунку інфляції; 2 275,28 грн.- заборгованість 3 % річних, а всього заборгованість становить 48 905,26 грн. Позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачкою кредитного договору та надав відповідачці кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені, що не спростовано стороною відповідачки. Із позову вбачається, що відповідачка свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що й стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4\~056,08 грн. Щодо нарахування процентів на підставі\~статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга\~статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі сплином строку кредитування чи пред`явленням\~кредитором вимоги\~про дострокове\~погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України. З Договору про надання кредиту № 1050039 від 01.02.2017 року вбачається, що він укладений на строк до 15.01.2020 року. Таким чином передбачені цим договором відсотки за користування кредитом застосовуються лише до 15.01.2020 року. Як вбачається з розрахунку позивача, просить стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 5\~867,28 грн. за період з 01.02.2017 року по 01.06.2023 року. Суду не надано виписки по рахунку за кредитним договором. Суду надано довідку про заборгованість, з якої вбачається, що відповідач припинив сплачувати щомісячні платежі за кредитом з 01.05.2018 року (а.с.7). Строк дії кредитного договору закінчився 15.01.2020 року. За умови договору відповідач зобов`язався сплатити 28 % річних за користування кредитом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Тобто зазначене можливо стягнути лише за період з 01.05.2018 року по 15.01.2020 року, тобто розмір заборгованості за процентами становить 1\~984,71 грн. (місячний % від суми заборгованості (4\~056,08 грн)- 2,33%; кількість місяць 21) , в іншій частині стягнення процентів за період з 16.01.2020 року по 01.06.2023 року не підлягають задоволенню, оскільки строк дії договору (з такими процентами) закінчився. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Окрім цього, як слідує з наданих позивачем розрахунків, проценти за період поза межами строку кредитування нараховуються саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі\~статті 625 ЦК України. Проте після закінчення строку дії договору нарахування таких процентів згідно законодавства не передбачено. У зв`язку з викладеним суд вважає що вимога про стягнення процентів підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 1\~984,71 грн., а в іншій частині таких вимог слід відмовити, оскільки їх нарахування за умовами кредитного договору не передбачено. Щодо стягнення штрафних санкцій, 3% річних, інфляційні витрати. Позивач просить стягнути з відповідача: -10 000,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями за період з 01.07.2018 року по 28.02.2020 року; - 2 275,28 грн. - 3 % річних за період з 01.05.2018 року по 01.06.2023 року; - 9 419 ,06 грн. - інфляційні витрати за період з 01.09.2018 року по 01.06.2023 року. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення"\~Цивільного кодексу України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625\~Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Неустойка\~ різновид штрафної санкції, розмір якої визначається законом або договором у процентному відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання. Пеня\~ як штрафна санкція застосовується в разі прострочення виконання грошових зобов`язань. Неустойка це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ст. 549 ЦК України). Неустойка може бути двох видів: -штраф неустойка, що обчислюється у відсотках від суми\~невиконаного\~або\~неналежно виконаного\~зобов`язання; -пеня неустойка, що обчислюється у відсотках від суми\~несвоєчасно виконаного\~грошового зобов`язання\~за кожен день прострочення\~виконання. Штраф може застосовуватись до будь-якого порушення зобов`язання, а пеня тільки щодо прострочення виконання. П. 4.9 кредитного договору передбачено , зо позичальник зобов`язується за повне або часткове прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за Договором сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі-200,00 грн. за перший прострочений платіж, та 500,00 грн за кожний наступний прострочений поспіль платіж. З розрахунку вбачається що остання оплата штрафу відповідач здійснила 01.06.2018 року і нарахування штрафу здійснено позивачем з 01.07.2018 року по 01.02.2020 року. Строк дії договору закінчився 15.01.2020 року. Виходячи з наведеного позивач має право на стягнення штрафу до 15.01.2020 року таким чином суд вбачає, що така вимога про стягнення 10\~000 грн. підлягає задоволенню. Щодо\~стягнення 3 % річних за період з 01.05.2018 року по 01.06.2023 року та інфляційні витрати за період з 01.09.2018 року по 01.06.2023 року. Суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за ст..625 ЦПК України нарахованої заборгованості за період з 24.02.2022р. відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення"\~Цивільного кодексу України. Щодо стягнення заборгованості 3 % річних за період з 01.05.2018 року по 23.02.2022р.та інфляційних витрат за період з 01.09.2018 року по 23.02.2022р, то такі вимоги підлягають задоволенню в межах період з 01.05.2018 року по 23.02.2022р. та з 01.09.2018 року по 23.02.2022р. Інфляційні витрати: Останній період (01/09/2018 - 23/02/2022)Індекс інфляції вересень 2018101,90 жовтень 2018101,70 листопад 2018101,40 грудень 2018100,80 січень 2019101,00 лютий 2019100,50 березень 2019100,90 квітень 2019101,00 травень 2019100,70 червень 201999,50 липень 201999,40 серпень 201999,70 вересень 2019100,70 жовтень 2019100,70 листопад 2019100,10 грудень 201999,80 січень 2020100,20 лютий 202099,70 березень 2020100,80 квітень 2020100,80 травень 2020100,30 червень 2020100,20 липень 202099,40 серпень 202099,80 вересень 2020100,50 жовтень 2020101,00 листопад 2020101,30 грудень 2020100,90 січень 2021101,30 лютий 2021101,00 березень 2021101,70 квітень 2021100,70 травень 2021101,30 червень 2021100,20 липень 2021100,10 серпень 202199,80 вересень 2021101,20 жовтень 2021100,90 листопад 2021100,80 грудень 2021100,60 січень 2022101,30 лютий 2022101,60 Інфляційне збільшення: 6 040,79 x 1.31028328 - 6 040,79 = 1 874,36 грн. 3% річних Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 01/09/2018 до 31/12/2019 6\~040,79 x 3 % x 487 : 365 : 100487241,80 грн. з 01/01/2020 до 31/12/2020 6\~040,79 x 3 % x 366 : 366 : 100366181,22 грн. з 01/01/2021 до 23/02/2022 6\~040,79 x 3 % x 419 : 365 : 100419208,03 грн. Всього: 631,06 грн. Таким чином стягненню підлягають 3 % річних за період з 01.05.2018 року по 23.02.2022 року у сумі 631,06 грн. та інфляційні витрати за період з 01.09.2018 року по 23.02.2022 року у розмірі 1\~874,36 грн. Щодо стягнення за комісію. Позивач просить стягнути з відповідачки: -17\~287,56 грн. заборгованість за комісією за період з 01.02.2017 року по 01.06.2023 року; Згідно п.п. 1.1, 2.1. кредитного договору кредит надано для власних потреб. Згідно ч. 2 п. 2.5 кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості Позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,5 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1 цього Договору, встановлена комісійна винагорода сплачується щомісячно. \~Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Згідно практики Верховного Суд, а саме постанови Касаційного\~Цивільного Суду\~у складі\~Верховного Суду\~від 20.07.2022\~у справі\~№ 343/557/15-ц вбачається наступне: ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 10 611, 29 євро, яка складається з заборгованості за кредитом - 8 282,65 євро, процентів - 847,82 євро, комісії - 809,61 євро, пені - 152,59 євро, а також штрафів відповідно до договору: 13,99 євро - штраф (фіксована частина), 504,63 євро - штраф (процентна ставка). ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Отже, за висновками ВС несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Колегія суддів ВП ВС у п. 25 постанови по справі\~№ 363/1834/17\~зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.\~Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням\~(див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)). Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).\~Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17). Виходячи з наведеного суд вважає, що банк нарахував боржнику комісію неправомірно, а тому слід відмовити у її задоволенні. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та паспорту споживчого кредиту, відсутності відзиву, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією № 1876 від 22.06.2023 року на зазначену суму. Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 2 684,00 грн. Оскільки позов задоволено частково на 29,62 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідачки пропорційно - в сумі 795,00 грн.

Outcome: partial