Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позиція позивача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Красноградської міської ради Харківської області третя особа: приватний нотаріус Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Момот Світлана Володимирівна в якому просить: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , починаючи з січня 2009 року по 03.01.2016 року; - визначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , додатковий строк у три місяця з моменту набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач зазначив, що [INFO] померла його рідна тітка по лінії матері [PERSON] . Після смерті рідної тітки залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,4000 га, для ведення особистого селянського господарства. 30.08.2023 року він звернувся до приватного нотаріуса із заявою та відповідними документами про прийняття ним спадщини за законом після смерті [PERSON] , але постановою від 30.08.2023 року приватний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . В постанові приватний нотаріус вказав, що після смерті [PERSON] спадкову справу не заведено. На час відкриття спадщини спадкоємець [PERSON] із спадкодавцем проживав окремо, з заявою про прийняття спадщини не звернувся у шість місяців, який встановлений чинним законодавством для подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того наявні в нього документи не підтверджують родинні відносини з померлою, надати необхідні документи, які б встановили родинні відносини не має можливості, інформація в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня, що унеможливлює оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] . Вказаний недолік на даний час неможливо усунути жодним чином, крім звернення до суду з заявою. Свідоцтва про народжень [PERSON] та [PERSON] до теперішнього часу не збереглись, крім того дана інформації також відсутня в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, що було встановлено нотаріусом при розгляді його заяви. Інші докази, які підтверджують родинний зв`язок із померлою також відсутні. Але він має право на спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1264 ЦК України, оскільки у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При цьому на даний час відсутні інші спадкоємці, які мають право на спадщину за законом або за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки вона була одинокою та в неї не було дітей. Починаючи з 2009 року і до смерті [PERSON] він проживав із нею однією сім`єю до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Строк на прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин, оскільки він вважав, що після смерті тітки спадщину прийме його мати по заповіту, яка на його ім`я в свою чергу залишила заповіт, що підтверджується заповітом [PERSON] на ім`я [PERSON] від 20.10.2011 року та заповітом [PERSON] на його ім`я від 20.10.2011 року. Заповіт [PERSON] на ім`я його матері залишила, щоб не виникло труднощів у неї при оформленні спадщини після її смерті, оскільки вже на той час не було можливим відновити документи, які підтверджують родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] . З матір`ю на момент її смерті, вони були зареєстровані за однією адресою, про, що заначено в її заповіті, а отже відповідно до чинного законодавства він може звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після її смерті будь коли, без обмеження будь яким часом, оскільки вважається, таким, що прийняв після її смерті спадщину. Як тільки його фінансовий стан поліпшився, він почав процедуру оформлення спадщини після смерті матері. Але розпочавши процедуру оформлення спадщини на земельну ділянку у 2023 році після смерті матері [PERSON] стало з`ясовано, що після смерті [INFO] [PERSON] вона не оформила спадщину за заповітом до часу своєї смерті [INFO] тобто її не прийняла. Про те, що його мати [PERSON] , яка померла [INFO] не прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , йому стало відомо у липні 2023 році, цей факт також підтверджується постановою приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, в якій вказано, що після смерті [PERSON] 03.01.2016 року спадкову справу не було заведено. Як тільки йому стало відомо, що його мати [PERSON] не прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] він відразу почав збирати документи необхідні на прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] та звернувся до приватного нотаріуса з відповідною заявою. Просить суд взяти до уваги об`єктивність та поважність ним пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки на момент її смерті були спадкоємці за заповітом, але на даний час відсутні інші спадкоємці за законом та заповітом, він не відмовлявся від прийняття спадщини в установлений законом строк. Як тільки він дізнався у липні 2023 року, що ніхто не прийняв спадщину ні за заповітом, ні за законом після смерті [PERSON] почав вчиняти дії з її оформлення. Рух справи в суді. Ухвалою судді Красноградського районного суду від 14.09.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Заяви по суті справи та клопотання. Позивач в позовній заяві просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає. Від відповідача Красноградської міської ради Харківської області 21.09.2023 року до суду надійшла заява в якій просить розглянути справу без представника відповідача, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа про дата, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 03.01.2016 року, серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,4000 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6323385500:07:000:0245, яка розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району, Харківської області (після реформування органів місцевого самоврядування на території Красноградської міської ради Харківської області), що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ХР №118828 та інформацією про речові права про земельну ділянку. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Момот С.В. із заявою та відповідними документами про прийняття ним спадщини за законом після смерті [PERSON] , але постановою від 30.08.2023 року приватний нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та була постійно зареєстрована і проживала в [ADDRESS] . В постанові приватний нотаріус вказав, що після смерті [PERSON] спадкову справу не заведено. На час відкриття спадщини спадкоємець [PERSON] із спадкодавцем проживав окремо, з заявою про прийняття спадщини не звернувся у шість місяців, який встановлений чинним законодавством для подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того наявні в [PERSON] документи не підтверджують родинні відносини з померлою, надати необхідні документи, які б встановили родинні відносини не має можливості, інформація в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня, що унеможливлює оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] . Вказаний недолік на даний час неможливо усунути жодним чином, крім звернення до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин з померлою. При цьому [PERSON] було роз`яснено, що питання про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. Як вбачається з постанови приватного нотаріуса інформація в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня, яка б могла підтвердити родинний зв`язок [PERSON] з померлою [PERSON] , при цьому на даний час зовсім не збереглись документи, які підтверджують родинний зв`язок матері позивача - [PERSON] та [PERSON] інші докази також відсутні. Свідоцтва про народжень [PERSON] та [PERSON] до теперішнього часу не збереглись, крім того дана інформації також відсутня в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, що було встановлено нотаріусом при розгляді заяви [PERSON] . При цьому [PERSON] має право на спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1264 ЦК України, оскільки у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того на даний час відсутні інші спадкоємці, які мають право на спадщину за законом або за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки вона була одинокою та в неї не було дітей. Позивач [PERSON] починаючи з 2009 року і до смерті [PERSON] проживав із нею однією сім`єю до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наступними письмовими доказами. Відповідно до довідки Піщанського старостинського округу Красноградської міської ради від 23.08.2023 року [PERSON] , буда прописана та постійно проживала по [ADDRESS] з 1996 року по день смерті [INFO] . На момент смерті інших зареєстрованих осіб з нею не значилось. Відповідно до довідки Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області від 04.01.2016 року [PERSON] , 1966 року народження, дійсно поховав [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.02.2012 року, [PERSON] успадкував після смерті свого батька [PERSON] часток житлового будинку з надвірними будівлями розташованого у [ADDRESS] . При цьому зареєстрований він залишився в будинку за адресою: [ADDRESS] . Тобто [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки, в будинку який належить йому на права власності, власником якого вона не була. Також факт спільного проживання підтверджується, тим, що у [PERSON] на руках усі наявні документи померлої [PERSON] , яка проживала в будинку, який належить йому на праві власності до самої смерті. Відповідно до довідки Красноградської міської ради Харківської області від 23.08.2023 року [PERSON] проживала одна. Строк на прийняття спадщини [PERSON] пропущений, оскільки він вважав, що після смерті [PERSON] спадщину прийме його мати по заповіту, яка на його ім`я в свою чергу залишила заповіт, що підтверджується заповітом [PERSON] на ім`я [PERSON] від 20.10.2011 року та заповітом [PERSON] на ім`я [PERSON] від 20.10.2011 року. [PERSON] зі своєю матір`ю на момент її смерті, були зареєстровані за однією адресою, про, що заначено в її заповіті на його ім`я, а отже відповідно до чинного законодавства він має право звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після її смерті будь коли, без обмеження будь яким часом, оскільки вважається, таким, що прийняв після її смерті спадщину. Після того, як [PERSON] почав процедуру оформлення спадщини після смерті матері на земельну ділянку у 2023 році він з`ясував, що після смерті [INFO] [PERSON] вона не оформила спадщину за заповітом до часу своєї смерті [INFO] тобто її не прийняла. Про те, що його мати [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] не прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , йому стало відомо у липні 2023 році, цей факт також підтверджується постановою приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, в якій вказано, що після смерті [PERSON] 03.01.2016 року спадкову справу не було заведено. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. (ч. 2 ст. 124 Конституції України). Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ч. 1 ст. 19 ЦПК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). ( ч. 1 ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. ( ч. 1 ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні такого майна, або вимоги кредиторів. На підставі отриманої першої заяви нотаріус заводить спадкову справу, яка підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. (ч. 2 ст. 1272 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. ( п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. (ч. 1 ст. 1277 ЦК України). Красноградська міська рада Харківської області у відповідності до статті 1277 ЦК України претендує на відумерлість спадщини, яка знаходиться на території сільської ради, і тому вона є відповідачем у справі. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 р у справі № 565/1145/17, яка в силуст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Суд бере до уваги об`єктивність та поважність пропуску позивачем [PERSON] строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки на момент її смерті були спадкоємці за заповітом, але на даний час відсутні інші спадкоємці за законом та заповітом та позивач не відмовлявся від прийняття спадщини в установлений законом строк. Крім того як тільки позивач дізнався у липні 2023 року, що ніхто не прийняв спадщину ні за заповітом, ні за законом після смерті [PERSON] почав вчиняти дії з її оформлення. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до ч.ч.2,4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За змістом ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки за результатами розгляду справи. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Розподіл судових витрат. Позивач в позовній заяві просить не стягувати з відповідача понесені судові витрати. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved