Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

До суду надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12 грудня 2005 року в розмірі 98002 грн 34коп., в якій зазначено, що відповідно до договору, укладеного 12 грудня 2005 року [PERSON] отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом. Відповідачка систематично порушувала свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. Приймаючи до уваги, що позичальниця [PERSON] неналежним чином виконувала передбачені договором зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, позивач просить стягнути на його користь з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2005 року станом на 19 січня 2023 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 79963 грн 45 коп, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 18038 грн 89 коп, а всього 98002 грн 34коп, судові витрати покласти на відповідачку. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12.05.2023 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Костянтинівського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~від 05.06.2023\~року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2023 року у позивача по справі АТ КБ «Приватбанк» за клопотанням віповідачки витребувано оригінали доданих до позовної заяви копій документів; продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі на 30 днів. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2023 року підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій повідомив про підтримання позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, розглянути справу за її відсутності. В обгрунтування заперечень проти позову відповідачка [PERSON] у відзиві на позовну заяву послалась на наступні обставини (том 1 а.с.170-173): -надані позивачем копії Умов та правил надання банкіських послуг не містять дат та підписів сторін, що робить неможливим ідентифікувати ким та коли вони взагалі погоджувались; -Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника; -з наданих розрахунків не вбачається яка сума та коли була їй видана; в будь-якому разі не погоджується з тим, що заборгованість по тілу кредиту становить 79963 грн 45коп; -з копій кредитних документів, наданих позивачем по справі на підтвердження укладення кредитного договору неможливо дійти висновку про те, що з нею було укладено договір приєднання; -при укладенні договору заповнювався лише один екземпляр заяви, який залишився у банку. Будь-яких Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів предстаниками банку їй не надавалось, із змістом цих документів її не ознайомлювали; -сумнівається у справжності наданої анкети-заяви, оскільки вона містить виправлену дату, а саме 12.12.2005 року; не містить умов кредитного договору (окрім її анкетних даних); -викликає сумнів надана позивачем копія паспорту споживчого кредиту, датована 02.07.2020 року, що не відповідає даті, вказаній у анкеті-заяві та є набагато пізнішою, що суперечить ч.2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої паспорт споживчого кредиту надається споживачу до підписання договору, а не після; -докази, подані позивачем не є достатніми і не можуть слугувати підтвердженням пред`явлених вимог по сплаті кредитної заборгованості; -позивачем не надано доказів на підтвердження видачі кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту та доказів отримання нею будь-яких платіжних карток; -розрахунок заборгованості АТ КБ Приватбанк не є підтвердженням існування боргу, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; -банк не надав доказів на підтвердження надання їй кредитних коштів шляхом встановлення кредитного ліміту; -позивач не надав доказів на підтвердження розміру процентних ставок, які нараховувались згідно поданого розрахунку заборгованості та не врахував вимоги закону при нарахуванні відсотків; -зазначені у розрахунку процентні ставки не відповідають заяві позичальника від 12.12.2005 року, отже суперечать умовам кредитного договору; зміна процентної ставки суперечить нормам Цивільного кодексу; -кредитодавець за період дії воєнного стану здійснив незаконне нарахування плати за простроченими відсотками всупереч Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» та Закону України «Про споживче кредитування», які звільняють позичальника від сплати платежів, які передбачені договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором; -кредитор не погодив з нею зміну кредитного ліміту, а документ, який би підтверджував факт її ознайомлення з умовами зміни кредитного ліміту в матеріалах справи відсутній. В заяві позичальника зазначено, що тип кредитного ліміту фіксований, отже не може змінюватись банком в односторонньому порядку; -позовна заява не обгрунтована належними доказами та не містить доказів на підтвердження суми боргу; позивачем незаконно змінено кредитний ліміт та процентну ставку, незаконно застосовано прострочену процентну ставку, отже, банк умисно сприяв збільшенню розміру збитку, незаконно нараховував заборгованість на суму кредиту, яка не відповідає розміру кредиту. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено наступне. Зі змісту довідок АТ КБ «Приватбанк» (том 1 а.с.23 на звороті, 24 на звороті), заяви позичальника (том 1 а.с.25 на звороті) вбачається, що 09 грудня 2005 року [PERSON] було відкрито картковий рахунок [NUMBER] , видано картку «Універсальна» [NUMBER] з терміном дії по 31 грудня 2012 року. 17.01.2006 року [PERSON] було підписано заяву (клієнт ідентифікований по рахунку/карті), відповідно до якої відповідачка просила надати наступні банківські послуги: тип карти Універсальна, валюта гривня, тип кредитного ліміту фінансовий фіксований, сума кредитного ліміта 2200 гривень 00 копійок, базова процентна ставка - 3 проценти в місяць з розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми трат (том 1 а.с.25 на звороті). Підписавши заяву від 17.01.2006 року [PERSON] висловила свою згоду з тим, що заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами склає договір між нею та банком про надання банківських послуг (том 1 а.с.25 на звороті). На виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» листом від 07 вересня 2023 року № 7552878-ВБ уточнило, що дата відкриття рахунку [NUMBER] 12 грудня 2005 року, по якому згодом 17 січня 2006 року було встановлено кредитний ліміт (том 1 а.с.109). На виконання умов кредитного договору б/н від 12 грудня 2005 року відповідачка отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на платіжну картку у розмірі 2200 гривень 00 копійок зі сплатою, як зазначено у заяві, відсотків за користування кредитом в розмірі 3 % на місяць, що підтверджується випискою за договором б/н за період часу з 09.12.2005 року по 23.01.2023 року ( том 1 а.с.50-131). В рамках кредитного договору від 12 грудня 2005 року [PERSON] 17.01.2006 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2200 грн 00 коп, який неодноразово змінювася. З 12.04.2007 року кредитний ліміт становив 3000 грн 00коп, з 22.01.2009 року 1820 грн 00коп, з 28.02.2009 року 1400 грн 00коп, з 18.04.2009 року 1290грн 00 коп, з 16.06.2009 року 1220 грн 00коп, з 09.03.2013 року 2000 грн 00 коп, з 14.05.2014 року 500грн 00коп, з 11.10.2018 року 15000грн 00коп, з 28.10.2020 року 25000грн 00коп, з 29.04.2021 року 50000 грн 00 коп, з 10.11.2021 року - 75000 грн 00коп, з 26.12.2022 року 0 грн 00 коп, що підтверджується копією довідки АТ КБ «ПриватБанк» (том 1 а.с.23 на звороті). В рамках кредитного договору від 12 грудня 2005 року [PERSON] були видані наступні кредитні картки «Універсальна» : № [NUMBER] зі строком дії до 31 грудня 2012 року, № [NUMBER] зі строком дії по 31 серпня 2018 року, № [NUMBER] зі строком дії по 31 грудня 2019 року, № [NUMBER] зі сроком дії по 30 вересня 2023 року, № [NUMBER] зі строком дії по 30 листопада 2023 року (том 1 а.с.24 на звороті, том 2 а.с.88 на звороті). Відповідачка [PERSON] користувалась кредитними коштами в рамках зазначеного вище кредитного договору, здійснювала часткове погашення кредиту, про що свідчить виписка по рахунку за період часу з 09.12.2005 року по 23.01.2023 року (том 1 а.с.50-131). Як вбачається з виписки за договором, за період часу з 09.12.2005 року по 23.01.2023 року [PERSON] було зійснено витрат на суму 2252508грн 98коп, надходжень на суму 2154506 грн 64коп баланс на кінець вказаного період становить 98002 грн 34коп (том 1 а.с.50-131). Також позивачем надано виписку за кредитним договором за період часу з 01 січня 1999 року по 19 січня 2023 року, яка містить аналогічні дані стосовно того, що [PERSON] було зійснено витрат на суму 2252508грн 98коп, надходжень на суму 2154506 грн 64коп, баланс на кінець вказаного періоду становить 98002 грн 34коп (том 2 а.с.1-80). Станом на 31.05.2015 заборгованість у [PERSON] за кредитним договором від 12.12.2005 року була відсутня, що підтверджується розрахунком позивача по справі (том 1 а.с.4-8). Станом на 30.06.2019 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 12.12.2005 року складалась із заборгованості за тілом кредиту, яка становила 393 грн 35 коп (том 1 а.с.9-14). Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем по справі, станом на 19.01.2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 12.12.2005 року становить 98002 грн 34 коп, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 79963 грн 45коп та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 18038 грн 89коп (том 1 а.с.15-22). Наданий банком розрахунок заборгованості повністю або частково відповідачкою [PERSON] не спростовано, відсутність заборгованості за кредитним договором не доведено. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту суд дійшов наступних висновків. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження заборгованості [PERSON] за кредитним договором позивачем по справі надано виписку по рахунку да договором за період з 09.12.2005 року по 23.01.2023 року (том 1 а.с.50-131), з якої вбачається, що відповідачка скористалась кредитними коштами, здійснювала погашення кредиту; загальний розмір заборгованості становить 98002 грн 34 коп (79963 грн 45 коп тіло кредиту + 18038 грн 89 коп прострочені відсотки). Суд зауважує, що зазначена вище виписка узгоджується із розрахунком заборгованості АТ КБ «Приватбанк» (том 1 а.с.15-22), який відповідачкою не спростований. Верховний Суд 30 січня 2018 року (ВС/КЦС у справі №\~ 161/16891/15-ц) дійшов до висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254,\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка за картковим рахунком відповідачки, що міститься в матеріалах справи (том 1 а.с.50-131, том 2 а.с.1-80) є належним доказом для визначення заборгованості [PERSON] за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України\~\~від 04 липня 2018 року №75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц. Крім того, Верховний Суд в складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 вересня 2020 року по справі\~№ 200/5647/18 зауважив, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Листом № 5657446-ВБ від 13.07.2023 року АТ КБ «Приватбанк» повідомило суд про неможливість виконання ухвали суду про витребування оригіналів доказів, оскільки в архівах банку оригінали анкети-заяви клієнта від 12.12.2005 року та оригіналу паспорту споживчого кредиту не виявлені; оригінали Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Правил користування платіжною карткою та наказу банку про затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» знаходяться в електронному архіві, оскільки в банку діє електронний документообіг (том 1 а.с.175). За встановлених обставин надані позивачем докази про існування договірних відносин з відповідачкою в даному випадку є належними та допустимими в розумінні положень ЦПК України і підтверджують наявність кредитних відносин між сторонами. Приймаючи до уваги викладене та зважаючи на те, що відповідачкою [PERSON] вказана вище виписка та викладені в ній відомості не спростовані, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 грудня 2005 року за простроченим тілом кредиту в розмірі 79963 грн 45 коп. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 наведено правовий висновок про те, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи, що використані [PERSON] кредитні кошти в добровільному порядку не повернуті, наявні правові підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 79963 грн 45 коп. Щодо паспорту споживчого кредиту (том 1 а.с .26-28). Суд не бере до уваги надану позивачем копію паспорту споживчого кредиту, підписану відповідачкою [PERSON] 02.07.2020 року (том 1 а.с. 26-28), оскільки паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитування. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Крім того, суд вважає за доцільне зауважити, що із самого змісту долученого до матеріалів справи паспорту споживчого кредиту, підписаного [PERSON] 02.07.2020 року (том 1 а.с.26-28), вбачається, що умови договору про споживчий кредит можут відрізнятися від наведеної в цьому паспорті інформації. Щодо Умов та правил надання банківських послуг (том 1 а.с.29-34) Із змісту відзиву [PERSON] вбачається, що відповідачка не підписувала, а відповідно і не узгоджувала надані позивачем на підтвердження позовних вимог Умови та правила надання банківських послуг (том 1 а.с.29-34). З наданих позивачем копій Умов та правил надання банківських послуг (том 1 а.с.29-34) вбачається, що вони підпису [PERSON] дійсно не містять. Матеріали справи\~не містять\~підтвердження того,\~що саме\~з цими\~Умовамита правилами надання банківських послуг ознайомилася і погодилася [PERSON] , підписуючи заяву від 17.01.2006 року, що додані банком до позовної заяви. Таким чином, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг (том 1 а.с.29-34) є складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому на переконання суду, ці документи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, у яких зазначено, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Приймаючи до уваги наведене, суд не приймає до уваги в якості належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог надану позивачем копію Умов та правил надання банківських послуг (том 1 а.с.29-34). Щодо доводів відповідачки стосовно незаконного нарахування плати за простроченими відсотками всупереч Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX були внесені зміни до \~розділу\~"Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, який доповнено пунктом 18 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім того вказаним вище Законом \~розділ IV\~"Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено пунктом 6-1\~такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені\~частиною четвертою\~статті 1056-1\~Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем"; Суд зауважує, що зазначені вище зміни до норм діючого законодавства не звільняють відповідачку від сплати процентів за користування кредитом; АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги про стягнення пені або штрафу за прострочення виконання зобов`язань не заявляло. Щодо стягнення заборгованості за простроченими процентами суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із змісту підписаної [PERSON] заяви від 17.01.2006 року, (том 1 а.с.25 на звороті) між сторонами кредитного договору був узгоджений розмір базової процентної ставки в розмірі 3% на місяць (36 % на рік відповідно) з розрахунку 360 днів на рік, які зобов`язалась сплачувати відповідачка за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 1\~ст. 651 ЦК України\~зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. З розрахунків заборгованості вбачається, що банком двічі було змінено у бік збільшення процентну ставку за кредитом: -01.04.2015 року до 43,2 % річних (3,6% на місяць відповідно) (том 1 а.с.8 на звороті), -01.11.2020 року до 3,5% на місяць (42% на рік відповідно) (том 1 а.с.19). В той же час, суд зауважує, що з розрахунків позивача вбачається, що банком в певні місяці застосовувалась 0 процентна ставка та зменшена процентна ставка в розмірі 1,7 % Частинами 1, 3\~ст.1056-1 ЦК України\~передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Водночас, уразі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч.4\~ст.1056-1 ЦК України). Не зважаючи на надання кредитору та позичальнику права самостійно визначати спосіб та порядок збільшення кредитором змінюваної процентної ставки у кредитному договорі, певні гарантії, передбачені ЦК України, повинні бути дотримані. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Суд\~не бере\~до уваги\~в якості\~належного доказу\~на підтвердження\~дотримання процедури\~узгодження зміни\~процентної ставки\~в сторону\~збільшення за\~кредитним договором\~надані позивачем\~копію Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг (том\~1\~а.с.29-34),\~оскільки вони не підписані та не визнаються позичальником [PERSON] та копію наказу від 23.08.2006 року № 906 С-169 «Про внесення змін в договірну базу по споживчому кредитуванню та в депозитні договори» (том 1 а.с.35-38) В укладеному між сторонами кредитному договорі, зокрема у заяві позичальника, передбачена процента ставка у розмірі 3% на місяць і не визначено обставини, за якими застосовується інша процентна ставка, не передбачено право банку змінювати розмір процентної ставки у бік збільшення в односторонньому порядку. Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Доказів повідомлення позичальниці [PERSON] про зміну розміру процентної ставки у бік збільшення та узгодження з нею зміни процентної ставки позивач не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення фіксованої процентної ставки здійснено кредитором в односторонньому порядку. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2023 року у позивача по справі було витребувано розрахунок заборгованості по відсоткам за кредитним договором за відсотковою ставкою 3 % на місяць, із зазначенням дійсного розміру заборгованості по відсоткам станом на 19.01.2023 року, виходячи із відсоткової ставки 3 % на місяць. На виконання вказаної вище ухвали судом листом від 07 вересня 2023 року № 7552878-ВБ АТ КБ «Приватбанк» повідомило суд про те, що надати більш детальний розрахунок заборгованості не виявляється можливим з технічних причин. З розрахунку позивача вбачається, що станом на 31.03.2022 року заборгованість по процентам за користування кредитом була відсутня, загальне сальдо по нарахованим процентам становило 00 грн 00 коп. З 01.04.2022 року по 31.08.2022 року застосовувалась процентна ставка у розмірі 1,7 % на місяць (у меншому розмірі, ніж узгоджено сторонами), що не порушує права позичальниці [PERSON] . Загальне сальдо по нарахованим процентам станом на 31.08.2022 року становило 2852 грн 31 коп. З 01.09.2022 року по 19.01.2023 року проценти нараховувались банком із застосуваннням підвищеної, не узгодженої із відповідачкою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 3,5% на місяць. При визначенні розміру заборгованості відповідачки за процентами за користування кредитом з 01.09.2022 року по 19.01.2023 року суд виходить з\~ погодженої сторонами процентної ставки по кредиту 3,0% на місяць (36% на рік) на залишок заборгованості. Отже, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01.09.2022 року по 19.01.2023 року становить : 141 день х (36%:360 днів) х 79963 грн 45 коп : 100% = 11274 грн 85 коп Стягненню з відповідачки підлягають проценти за користування кредитом нараховані за ставкою 1,7% на місяць станом на 31.08.2022 року в розмірі 2852 грн 31 коп і проценти за користування кредитом за період часу з 01.09.2022 року по 19.01.2023 року в розмірі 11274 грн 85 коп, а загальна сума заборгованості за процентами з урахуванням вищевикладеного становить 14127 гривень 16 копійок (2852 грн 31 коп +11274 грн 85 коп). Приймаючи до уваги вищевикладене, зважаючи на те, що відповідачка [PERSON] не виконала належним чином зобов`язань щодо повернення кредитних коштів за договором від 12 грудня 2005 року, внаслідок чого утворилася заборгованість, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» та стягнення із відповідачки на користь позивача по справі, заборгованості за кредитним договором від 12 грудня 2005 року станом на 19 січня 2023 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 79963 грн 45 коп, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 14127 гривень 16 копійок, а всього 94090 гривень 61 копійка. Відповідно\~ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору (том 1 а.с.46) слід покласти на відповідачку пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial