Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 01.03.2019 року в розмірі 179 693,24 грн. станом на 28.10.2020 року, а також судові витрати в розмірі 2 695,40 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву від 01.03.2019 року, підтвердивши згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка врегульовує правовідносини з укладення сторонами договору приєднання, отже, підписавши вищевказану заяву, сторони уклали договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 01.03.2019 року, відповідач отримав картку типу Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000,00 грн.). Відповідач порушує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 28.10.2020 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 211 017,87 грн., яка складається із: 179 693,24 грн. заборгованості за кредитом, у тому числі: 110 425,83 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту; 69 267,41 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 10 422,02 грн. заборгованості за нарахованими процентами; 20 902,61 грн. заборгованості за простроченими процентами. Оскільки позивач на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 179 693,24 грн. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 207, 509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 617, 629, 634, 638, 639, 642, 1050, 1054, 1066, 1069 ЦК України позивач звернувся до суду з указаним вище позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом та призначено підготовче засідання на 20.05.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року цивільну справу за вищевказаним позовом прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження суддею Хайнацьким Є.С. та призначено підготовче засідання у справі на 27.01.2022 року. У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці судове засідання, призначене на 27.01.2022 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 04.04.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2022 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 13.09.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2022 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 13.12.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2022 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 10.04.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2023 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено цивільну справу за вищевказаним позовом до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 27.07.2023 року. 27.02.2023 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій він зазначає, що бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором від 01.03.2019 року в розмірі 85 305,11 грн. (85 305,11 грн. - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі, 85 305,11 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), а також понесені позивачем судові витрати. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2023 року відкладено розгляд справи у судовому засіданні до 27.09.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2023 року виправлено описки в тексті ухвал Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року та від 10.04.2023 року у даній цивільній справі, а саме: вірно зазначено прізвище, ім`я та по батькові відповідача: « [PERSON] » замість помилково вказаного « [PERSON] ». Представник позивача у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; відзив на позов не подав. Згідно з ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно зі ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 01.03.2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви та згідно зі ст. 634 ЦК України в повному обсязі відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, розміщених на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, які разом з пам`яткою клієнта і Тарифами складають договір банківського обслуговування. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість, зокрема, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 179 693,24 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 28.10.2020 року, наданим позивачем, та випискою за договором з рахунку відповідача станом на 30.10.2020 року. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч.ч 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 633 цього Кодексу публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За приписами ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 28.10.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту за договором від 01.03.2019 року становить 179 693,24 грн. 27.02.2023 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій він просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором від 01.03.2019 року в розмірі 85 305,11 грн., оскільки відповідач частково сплатив заборгованість під час розгляду судом даної справи. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 31.03.2023 року заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту за договором від 01.03.2019 року становить 85 305,11 грн. На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про сплату вказаної заборгованості у добровільному порядку. Також відсутні заперечення відповідача щодо правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом. Отже, доводи позивача щодо наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за кредитним договором та розміру цієї заборгованості відповідачем не спростовані. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором від 01.03.2019 року, а також те, що позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог після закінчення підготовчого засідання у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплаті судового збору в розмірі 2 695,50 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № BOJ61B36LA від 11.11.2020 року. Оскільки позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 179 693,24 грн., однак суд задовольняє позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 85 305,11 грн., що становить 47,47 % від ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 279,55 грн. витрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial