Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/6 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що у відповідності з свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 31.08.2000 року, виданого виконавчим комітетом Кутищенської сільської ради Тлумацького (Іван-Франківського) району Івано-Франківської області членам двору: їй, матері [PERSON] , [INFO] , бабусі [PERSON] , [INFO] , братові [PERSON] , [INFO] , батькові [PERSON] , [INFO] , її чоловікові [PERSON] , [INFO] , на праві спільної сумісної власності по 1/6 частці кожному належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . [INFO] померла бабуся [PERSON] , [INFO] помер батько [PERSON] , а [INFO] померла мати [PERSON] . Після їх смерті відкилася спадщина на все належне їм на день смерті майно. Ще за життя мати [PERSON] посвідчила на її ім`я заповіт, яким заповіла їй майно, в т.ч. і належну їй частку вищевказаного домоволодіння. Вона прийняла спадшину і бажає оформити спадщину на своє ім`я. В нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну матері 1/6 частку житлового будинку, господарськихбудівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , оскільки існують розбіжності в документах, а саме у свідоцтві про смерть мати значиться на ім`я « [PERSON] », а свідоцтві про право власності на житловий будинок та заповіті на ім`я « [PERSON] », що не дає можливості підтвердити належність спадкодавцеві документів про право власності на вищевказане майно. Тому також просила в мотивувальній частині рішення встановити факт приналежності їй заповіту матері із зазначенням в тексті заповіту імені матері «Степанія», як такого, що був посвідчений від імені матері [PERSON] . Вказала, що згідно словника-довідника «Власні імена людей» імена «Степанія» та «Стефанія» тотожні. 04.10.2023 року [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 55), в якій уточнила позовні вимоги та простла в мотивувальній частині рішення суду встановити факт приналежності її покійній матері [PERSON] заповіту від 25.06.2003 року та Свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , в яких ім`я її матері зазначено як « [PERSON] », як таких, що належали [PERSON] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду 04.10.2023 року подав заяву (а.с. 51), в якій позов визнав, не заперечив щодо його задоволення та просив справу розглянути у його відсутності. Вказав, що претензій не має і не буде мати в майбутньому. Згідно частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 31.08.2000 року, виданого виконавчим комітетом Кутищенської сільської ради на підставі рішення Кутищенської сільської ради № 65 від 08.08.2000 року, та зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 31.08.2000 року за № 138 (а.с. 13), що житловий будинок по [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності в рівних частках кожному (по 1/6 частці) належить: [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (бабуся позивача), [PERSON] (брат позивача, відповідач), [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (чоловік позивача), [PERSON] (позивач). Позивач [PERSON] народилася [INFO] і її батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 23). У вказаних документах ім`я [PERSON] (мати позивача) вказано як « [PERSON] ». 02.05.1987 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 23). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). З вищевказаного документа вбачається, що ім`я [PERSON] « [PERSON] », а не « [PERSON] ». 25.06.2003\~року [PERSON] \~склала заповіт,\~посвідчений секретарем\~Кутищенської сільської\~ради Тлумацького\~району Івано-Франківської\~області О.Юськів,\~яким все\~належне їй\~майно,\~частину житлового\~будинку,\~господарських будівель,\~грошовий вклад\~її чоловіка\~особовий рахунок\~№ [NUMBER] \~в Тлумацькому\~віділенні ощадного\~банку,\~легковий автомобіль\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~модель ИЖ\~412,\~рік випуску\~1988,\~колір синій,\~двигун №\~ [NUMBER] ,\~кузов [NUMBER] ,\~земельні ділянки і все на що вона по закону матиме право на день її мерті заповіла дочці [PERSON] (позивач), що підтверджується копією заповіту від 26.06.2003 року (а.с. 16). У вказаному документі ім`я [PERSON] (мати позивача) також вказано як « [PERSON] ». Згідно словника-довідника «Власні імена людей» ім`я « [PERSON] » та « [PERSON] » - це одне і теж жіноче ім`я (а.с. 20-21). Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення.У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З оцінки наявних у справі доказів в судовому засіданні встановлено факт приналежності померлій [PERSON] (мати позивача) свідоцтва про право власності на житловий будинок від 31.08.2000 року на належну їй 1/6 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , виданого виконавчим комітетом Кутищенської сільської ради на підставі рішення Кутищенської сільської ради № 65 від 08.08.2000 року, зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 31.08.2000 року за реєстровим № 138, а також заповіту від 25.06.2003 року, посвідченого секретарем Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області О.Юськів. В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , так як була зареєстрована та постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Кутищанського старостинського округу № 14 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 266 від 27.06.2023 року (а.с. 14). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи №\~87/2008 від 29.01.2008 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (мати позивача) (а.с. 40-50), з якої вбачається, що позивач [PERSON] є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Отже, на момент звернення до суду позивачка [PERSON] правомірно претендує на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованими по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом. Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , оскільки розбіжності в документах у зазначенні імені спадкодавця [PERSON] не дають можливості підтвердити належність останній документа про право власності на вищевказаний житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвої Н.М. № 308/02-31 від 20.06.2023 року (а.с. 19). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на 1/6 частку житлового будиноку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з відсутністю на час складання рішення клопотання позивачів, питання про повернення судового збору не вирішується. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved