Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивач в інтересах якого діє адвокат Смірнов С.М. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] до суду з даним позовом, в якому просив визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власностіна1/2 частку в майні подружжя, а саме: квартиру [ADDRESS] , судові витрати стягнути з відповідача. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27.02.2018 року розірвано. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстрація права власності проведена КП «ВООБТІ на підставі свідоцтво про право власності видане виконавчим комітетом Жмеринської міської ради Вінницької області на підставі рішення №340 від 24.12.2004 року. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 333813379 від 29.05.2023 року відомості про реєстрацію права власності відсутні. Позивач бажає поділити зазначене майно, тому змущений звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою судді від 17.07.2023 року відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. 14.08.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Смірнов С.М. в судове засідання не з`явилися, надали заяву про проведення судового засідання у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження сторони з 05.02.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9), який за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у справі від 27.02.2018 року розірвано (а.с.10). Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.11) та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.12). В період шлюбу за [PERSON] було зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , реєстрація права власності проведена КП «ВООБТІ» (інвентарна справа №8551, станом на 31.12.2012 року) (а.с.14). Підставою для державної реєстрації стало свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 04.01.2005 року, видане Виконавчим комітетом Жмеринської міської ради Вінницької області на підставі рішення № 340 від 24.12.2004 року (а.с.13). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 333813379 від 29.05.2023 року відомості про реєстрацію права власності відсутні (а.с.15). Відповідно до вимог ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя; нормативно-правовий акт № 11 від 21.12.2007 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу то така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить висновку про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач просила стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу, в розмірі 10000 грн. Враховуючи, що нею на виконання вимог ч.1 ст.134 ЦПК України додано договір про надання правової допомоги (а.с.16-21), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з судового збору в сумі 1073,60 грн (а.с.5) та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн (а.с.13). На підставі викладеного та

Outcome: approved