Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

23.07.2020 року позивач Військова частина [NUMBER] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень зазначив, що 26.09.2007 року між Військовою частиною [NUMBER] та [PERSON] було укладено договір найму службового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вищевказаного договору відповідач зобов`язався вчасно сплачувати квартплату та плату за комунальні послуги шляхом внесення нарахованої суми в касу військової частини [NUMBER] . Однак відповідач тривалий час не здійснює оплату, у зв`язку з чим за період з серпня 2014 року по квітень 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 26 287 грн. 92 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 2102,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2020 року суддя Яковлев Д.О. був визначений для розгляду зазначеної справи. Ухвалою суду від 24.07.2020 року позовну заяву було залишено без руху. На підставі розпорядження в.о.керівника Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 28.12.2020 року цивільна справа була передана в провадження судді Лукінової К.С, якою ухвалою від 29.12.2020 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою суду від 28.01.2021 року суддя Лукінова К.С. відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На підставі розпорядження керівника апарату Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.05.2022 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана 17.05.2022 року в провадження судді Кудрявцевої Т.О. Ухвалою суду від 17.05.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. прийняла в своє провадження вищевказану справу, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 09.08.2023 року здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.12.2021 року від відповідача надійшов відзив, в якому він позов не визнав та зазначив, що дійсно між ним та відповідачем укладено договір найму службового житла та він проживає в найманій квартирі, належним чином, сумлінно сплачує усі зобов`язання за договором, як то квартплата та комунальні послуги. Відповідно до умов укладеного договору, позивачем щомісячно виставлялись рахунки на оплату квартплати та комунальних послуг. Він, в свою чергу, сплачував виставлені рахунки у повному обсязі, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру. Зазначає, що саме позивачем вказувалась необхідна до сплати сума, яка повністю ним сплачувалась. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, що позивачем було надано більший обсяг комунальних послуг ніж було ним сплачено. Просить застосувати до заявлених вимог строк позовної давності, оскільки позивач просить стягнути заборгованість за період 2014 - 2017 року, а з позовом звернувся лише в липні 2020 року. 09.08.2023 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, в яких зазначено, що відповідно до витягу з особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] тривалий час здійснює оплату квартплати та плати за житлово-комунальні послуги не в повному обсязі, таким чином заборгувавши військовій частині [NUMBER] за період з серпня 2014 року по квітень 2017 рік 27 387 грн.92 коп. Звірка з наданими квитанціями позивачем з даними довідки-витягу з особового рахунку підтвердила помилкове неврахування позивачем 1100 грн., оплачених відповідачем у спірний період. Часткове внесення плати за житлово-комунальні послуги в касу військової частини [NUMBER] у період з серпня 2014 по квітень 2017 є фактом визнання відповідачем заборгованості і у вказаний період строки позовної давності переривались. Загальний строк позовної давності три роки, вказаний строк не був порушений позивачем з врахуванням дати подання позовної заяви та квитанцій про оплату комунальних послуг, наданих відповідачем. Докази, які надав відповідач, про сплату комунальних послуг, а саме, чеки про сплату, враховано у довідці-розрахунку, яку надала військова частина до матеріалів справи, де також зазначена сплата. Тобто, під час подання та обґрунтування позовної заяви здійснювана оплата за комунальні послуги вже була врахована позивачем. Також, в період з 01 липня 2013 по 01 листопада 2016 року у військовій частині [NUMBER] було проведено фінансовий аудит та аудит відповідності, за результатами якого згідно Звіту про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності від 25 січня 2017 року виявлено заборгованість по оплаті мешканцями комунальних послуг на загальну суму 1 022 222,01 грн. як дебіторську заборгованість та було зобов`язано командира військової частини [NUMBER] забезпечити її погашення. Тому на момент подачі заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по квартирній платі та за комунальні послуги з [PERSON] 18.06.2019 року межі строки позовної давності не пропущені. В зв`язку з вищевикладеним, позивач просить задовольнити позов в повному обсязі за мінусом 1100 грн. сплачених відповідачем у спірний період та не врахованих у витягу з особового рахунку № [NUMBER] . Учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачанадав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, клопотань на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши справу та дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26.09.2007 року між Військовою частиною [NUMBER] та [PERSON] було укладено договір найму службового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вищевказаного договору відповідач зобов`язався вчасно сплачувати квартплату та плату за комунальні послуги шляхом внесення нарахованої суми в касу військової частини [NUMBER] . Відповідно до наданої позивачем до суду Довідки-витягу з особового рахунку [NUMBER] , у період з серпня 2014 року по квітень 2017 року за відповідачем утворилась заборгованість через несплату квартплати та плати за комунальні послуги у розмірі 27 387 грн. 92 коп. Згідно уточнень наданих представником позивача 09.08.2023 року, сума заборгованості відповідача складає 26 287 грн. 92 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15. Суд не приймає до уваги посилання відповідача, щодо пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки відповідачем добровільно в 2016 році частково сплачувалась заборгованість, крім того позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості 19.06.2019 року. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи слідує наступне. Військовою частиною [NUMBER] укладено з [PERSON] договір найму службового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідач умови договору належним чином не виконує, оскільки тривалий час не вносив плату за квартплату та комунальні послуги у повному обсязі. Внаслідок цього порушені права позивача, а тому підлягають судовому захисту. Позивач - Військова частина [NUMBER] має право вимагати стягнення заборгованості з [PERSON] і реалізував це право, звернувшись до суду з позовом та надавши розрахунок заборгованості, який суд приймає як належний та допустимий доказ. При цьому вбачається, що згідно уточнень позовних вимог, наданих представником позивача 09.08.2023 року, позивачем враховані доводи, викладені відповідачем у Відзиві та позов, та уточнено, що сума заборгованості відповідача складає 26 287 грн. 92 коп. Бу4дь-яґких доказів в спростування розрахунку заборгованості з урахуванням його уточнення позивачем, відповідачем суду не надано. Зважаючи на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved