Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

I. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Короткий зміст позовної заяви 08 серпня 2023 року до Білопільського районного суду надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка вмотивована наступним чином. 10 грудня 2021 року між [PERSON] та фінансовою установою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір №5196252 про надання споживчого кредиту у розмірі 25 000 грн строком на 30 днів, тобто до 09 січня 2022 року на умовах, затверджених наказом товариства №53-ОД від 16 січня 2020 року. 06 січня 2022 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі процентів за користування кредитом на суму 9 975 грн. У зв`язку з цим, на підставі п. п. 1.4 та 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів, до 05 лютого 2022 року з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Станом на 05 лютого 2022 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим на підставі п. 4.3. кредитного договору строк його дії автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. 18 квітня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №18.04/23-Ф, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомляло відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу [INFO] , зазначену при укладанні кредитного договору. Станом на час звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору №5196252 складає 51 125 грн, з яких: 25 000 грн - тіло кредиту та 26 125 грн - нараховані проценти. У зв`язку з невиконанням [PERSON] грошового зобов`язання, позивачем нараховано 3% річних за користування грошовими коштами за період з 07 травня 2022 року по 03 серпня 2023 року в сумі 1 903 грн 53 коп. та інфляційні втрати за період з травня 2022 року по червень 2023 року в розмірі 9 151 грн 43 коп. Посилаючись на викладені вище обставини позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 62 179 грн 96 коп., яка складається з наступного: 25 000 грн - тіло кредиту, 26 125 грн - нараховані проценти, 1 903 грн 53 коп. - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 07 травня 2022 року по 03 серпня 2023 року, 9 151 грн 43 коп. - інфляційні втрати за період з травня 2022 року по червень 2023 року та судові витрати у розмірі 12 147 грн 20 коп., що складається з судового збору в сумі 2 147 грн 20 коп. та витрат на правову допомогу - 10 000 грн. 2. Короткий зміст відзиву 04 вересня 2023 року до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача [PERSON] адвоката Безсмертного С.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги №15/22 від 15 серпня 2023 року. Згідно з відзивом, сторона відповідача не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» з наступних підстав. 1) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить суд стягнути з [PERSON] суму кредиту у розмірі 25 000 грн та проценти за користування кредитом у сумі 26 125 грн, а всього 51 125 грн. Разом з цим позивач не враховує, що [PERSON] є військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, учасником бойових дій та на даний час продовжує військову службу, а отже, на спірні правовідносини щодо стягнення відсотків за користування кредитом поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення відсотків не підлягають задоволенню. 2) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути з [PERSON] інфляційні втрати в сумі 9 151 грн 43 коп. та 3% річних у сумі 1 903 грн 53 коп., нарахованих за період з травня 2022 року по червень 2023 року на суму боргу 51 125 грн. Разом з цим, Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Таким чином, нарахування інфляційних витрат та 3% річних у період дії воєнного стану на території України є незаконним. 3) За змістом позовної заяви «ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 25 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] ». Проте, з вказаної довідки неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також, даних, стосовно кредитного договору, за яким здійснювався переказ. Довідка ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» №2635 від 04 травня 2023 року не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі про інформаційну взаємодію та приймання платежів, укладеного між ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» та позивачем. У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів. Позивач не заявляв клопотання про витребування у ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» інформації про належність платіжної картки відповідачу та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 25 000 грн. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача (не надано виписки за картковими рахунками), у зв`язку з чим позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. 4) Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн зазначено, що позовна заява є шаблонним документом, не потребує окремого написання стосовно кожного кредитного договору та не містить особливих складнощів з приводу підготування, що підтверджується витягом з офіційного сайту «Судова влада України» з інформацією про кількість позовних заяв ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», де представником позивача є адвокат Столітній М. М. Також, адвокат просить стягнути з відповідача кошти на правову допомогу за збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви за 3 години загальною вартістю 3 000 грн, проте будь яких даних стосовно того, які саме докази ним було зібрано суду не надано, адвокатські запити, які підтверджують збір доказів (згідно з описом найменування робіт) у матеріалах справи відсутні. Крім цього, адвокатом розмежовано поняття «підготування позовної заяви» та «подання позовної заяви». Так, за підготування позовної заяви, адвокатом заявлено розмір витрат - 5 000 грн, а за подання - 2 000 грн. Проте, підготування документів здійснювалось через систему «Електронний суд», та не потребувало додатково роздруківки та завірення всіх документів, тому витрати у розмірі 2 000 грн за подання позовної заяви не є співмірними та обґрунтованими (а. с. 79-81). 3. Короткий зміст відповіді на відзив 04 вересня 2023 року представник позивача адвокат Столітній М.М. через Електронний суд подав відповідь на відзив, де зазначив, що не погоджується з доводами сторони відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву з наступних підстав. Кредитний договір укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана у позовній заяві. На підтвердження укладання договору №5196252 про надання споживчого кредиту з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надано електронний доказ у паперовій формі, підписаний шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «М687559», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений [PERSON] для електронного підпису у відповідності з вимогами ч. ч. 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, на підтвердження укладення кредитного договору відповідачем було здійснено платежі - часткову оплату на рахунок кредитора, що підтверджується карткою обліку договору та квитанцією, які додані до позовної заяви. Оформляючи кредитний договір, відповідач зайшов на вебсайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua, зареєструвався та створив електронний кабінет, куди йому надійшов текст кредитного договору та де він мав змогу ознайомитися з Правилами, Паспортом споживчого кредиту (додається до позовної заяви), інформацією, передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, [PERSON] має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідач. А тому жодних сумнівів у тому, що 10 грудня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний договір №5196252 про надання споживчого кредиту не виникає. Оскільки ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, підписаний директором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та скріплений печаткою Товариства. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», який має ліцензію НБУ на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків (додається до позовної заяви), внесений до Державного реєстру фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом (додається) та діє на підставі договору про організацію переказу платежів №087/20-П від 08 липня 2020 року, укладеного між ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (додається). Крім того, платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів) сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. З огляду на викладене, кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору, на банківську картку № [NUMBER] . Розмір заборгованості за договором №5196252 від 10 грудня 2021 року у сумі 51 125 грн обрахований відповідно до умов договору, передбачених п. 1.5. кредитного договору. Оскільки станом на 05 лютого 2022 року відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, на підставі п. 4.3. договору його було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. Водночас, через особистий кабінет ініціював продовження строку користування кредитом шляхом вибору опції «Продовжити кредит» з натисканням відповідної клавіші та здійсненням платежу на користь товариства у розмірі суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Підписуючи договір, відповідач погодився з його умовами, у тому числі й строком кредитування. Нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом. Станом на сьогоднішній день, ані кредитний договір, ані будь-яке з його положень, включаючи ціну договору, не визнано недійними, несправедливими чи недобросовісним, а тому проценти нараховано правомірно, у межах погодженого строку надання кредиту, у межах погодженого нового строку та у межах періоду автопролонгації. Щодо інфляційних та 3% річних, то за логікою Верховного Суду, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України, відповідно до якої наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, позивач, як кредитор, вправі вимагати в судовому порядку стягнення сум інфляції цих нарахувань та процентів річних до повного виконання. Можливість укладення договору щодо відступлення права вимоги або договору факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди кредитора передбачена п.п. 3 п. 5.1. кредитного договору. Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань перед кредитором, 18 квітня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого товариство відступило фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 10 серпня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 05 вересня 2023 року. У п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а. с. 66). Протокольною ухвалою від 05 вересня 2023 року суд відклав розгляд справи на 21 вересня 2023 року за клопотанням представника відповідача (а. с. 115). Ухвалою від 26 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача від 26 вересня 2023 року про витребування в АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» інформації щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] та зарахування 10 грудня 2021 року на цю платіжну картку коштів у сумі 25 000 грн від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а. с. 130). ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Від представника позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує (а. с. 126). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, вказану його представником, адвокатом Безсмертним С.М. у відзиві на позовну заяву (а. с. 81, 116). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Суд установив наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. 10 грудня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства був укладений договір №5196252 про надання споживчого кредиту в сумі 25 000 грн із встановленим строком кредитування 30 днів. У п. 1.5 означеного договору передбачена фіксована процентна ставка, яка залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: стандартна процентна ставка 1,90% в день від суми кредитування, застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно по п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору. Знижена процентна ставка 1,425% в день застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому. споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором. Якщо споживач є учасником програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки зазначений у договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в договорі Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача. Згідно з п.п. 4.3.1 - 4.3.2 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2- 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених у п.п. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 договору. Відповідно до п.п. 3 п. 5.1 договору товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача (а. с. 19-23). Зазначений вище договір підписаний 10 грудня 2021 року електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора М687559. Згідно з узгодженим сторонами графіком платежів до вказаного договору, кінцевою датою повернення кредиту та сплати нарахованих процентів визначено 09 січня 2022 року. Розмір заборгованості, який підлягає поверненню - 35 687 грн 50коп., з них: 25 000 грн - сума кредиту за договором, 10 687 грн 50 коп. - проценти за користування кредитом. Якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, в зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період та загальна вартість кредиту складе 39 250 грн, з них 14 250 грн - проценти за користування кредитом, реальна річна процентна ставка - 24079,41% річних (а. с. 24). Такі ж умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту, який 10 грудня 2021 року підписаний [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатору (а. с. 24 зворотній бік - 26). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 06 січня 2022 року [PERSON] здійснив оплату в рахунок погашення заборгованості в розмірі нарахованих процентів на суму 9 975 грн, у зв`язку з чим у на підставі п. 1.4 та п. 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку цього договору на 30 днів, тобто до 05 лютого 2022 року зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 05 лютого 2022 року такий договір було автопролонговано відповідно до п. 4.3 договору кредиту, а строк користування кредитом продовжено ще на 90 календарних днів, оскільки відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо своєчасного повернення кредиту та нарахованих відсотків на вказану дату належним чином не виконав. Станом на 17 квітня 2023 року у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 51 125 грн, яка складається з основного боргу в сумі 25 000 грн та заборгованості за процентами в сумі 26 125 грн (а. с. 48-60). 18 квітня 2023 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу №18.04/23-Ф, за яким за плату передало (відступило) належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі (а. с. 12 зворотній бік - 16). Актом прийому-передачі реєстру боржників від 18 квітня 2023 року підтверджений факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості (а. с. 17). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №18-04/2023 від 8 квітня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 51 125 грн, яка складається з наступного: 25 000 грн - основний борг, 26 125 грн - заборгованість за процентами (а. с. 18). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» повідомило [PERSON] шляхом направлення листа на електронну адресу, вказану останнім при укладенні кредитного договору - [INFO] (а. с. 33 зворотній бік). Згідно з позовною заявою, у зв`язку з невиконанням [PERSON] грошового зобов`язання, позивачем нараховано 3% річних за користування грошовими коштами за період з 07 травня 2022 року по 03 серпня 2023 року в сумі 1 903 грн 53 коп. та інфляційні втрати за період з травня 2022 року по червень 2023 року в розмірі 9 151 грн 43 коп. (а. с. 7). V. Норми права, застосовані судом, та висновки суду Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини позики, зокрема кредиту, які регулюються нормами ЦК України. 1)Щодо укладення кредитного договору Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Указаний висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). Таким чином, виходячи з аналізу наведених вище норм чинного законодавства та враховуючи встановлені фактичні обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, суд приходить до висновку, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений кредитний договір укладений у формі електронного документу, із застосуванням одноразового пароля-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем не був би укладений. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. 2)Щодо отримання відповідачем кредитних коштів У відзиві на позовну заяву представник [PERSON] адвокат Безсмертний С.М. заперечує факт отримання останнім кредитних коштів. Проте з такими доводами сторони відповідача суд не може погодитися, виходячи з наступного. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту, що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (а. с. 7-8). Платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише позичальнику, свідчить що попередньо (до зарахування коштів) сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Таким чином, кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору, на банківську картку № [NUMBER] . Крім того, на підтвердження отримання кредитних коштів відповідачем було здійснено часткову оплату на рахунок кредитора, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а. с. 48-60). 3)Щодо відступлення права вимоги Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. За змістом ст. 512 ЦК України, у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. У п .п. 3 п. 5.1 договору про надання споживчого кредиту №5196252 від 10 грудня 2021 року передбачено, що товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за договором факторингу №18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року набуло прав нового кредитора за кредитним договором №5196252 від 10 грудня 2021 року, укладеним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] 4)Щодо стягнення заборгованості Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статей 1048, 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем [PERSON] узятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строк, передбачений договором про надання споживчого кредиту №5196252 від 10 грудня 2021 року. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростований. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про стягнення з [PERSON] основної заборгованості за кредитним договором у сумі 25 000 грн є обґрунтованим та підлягають задоволенню. 5)Щодо стягнення процентів З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості встановлено, що проценти за користування кредитними коштами відповідачу [PERSON] у період з 10 грудня 2021 року по 06 січня 2022 року нараховувалися за зниженою процентною ставкою. Загальна сума нарахованих процентів за вказаний період склала 9 975 грн та була сплачена відповідачем у повному розмірі 06 січня 2022 року. Починаючи з 07 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року, а також у період з 01 по 06 травня 2022 року включно відповідачу були нараховані проценти за стандартною процентною ставкою 1,90% в день, у загальному розмірі 26 125 грн. З наданих представником відповідача доказів установлено, що наказом командира військової частини [NUMBER] від 16 вересня 2022 року №255 призваного [INFO] солдата [PERSON] з 16 вересня 2022 року зараховано до списку особового складу частини на всі види забезпечення (а. с. 83). У подальшому, солдата [PERSON] , який прибув з військової частини [NUMBER] з 06 грудня 2022 року зараховано до списку особового складу військової частини [NUMBER] , що підтверджується наказом командира цієї військової частини від 16 листопада 2022 року №317 (а. с. 84). Отже, заперечення сторони відповідача про те, що проценти за користування кредитом [PERSON] були нараховані всупереч вимогам п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними, оскільки проценти відповідачу нараховувалися до його призову на військову службу за призовом під час мобілізації. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» підлягають проценти за користування кредитом, нараховані за період з 07 січня по 24 лютого 2022 року, а також у період з 01 по 06 травня 2022 року включно в загальному розмірі 26 125 грн, який підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, всупереч ст. 81 ЦПК України доказів протилежного відповідачем не надано. 6)Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з травня 2022 року по серпень 2023 року у розмірі 9 151 грн 43 коп. та 1 903 грн 53 коп. відповідно, тому в цій частині позовні вимоги ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» задоволенню не підлягають. VІ. Розподіл судових витрат У позовній заяві представник ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» просить стягнути на користь товариства витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн та судовий збір у сумі 2 147 грн 20 коп. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надані наступні докази: договір про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року, звіт про надання правової допомоги від 03 серпня 2023 року, рахунок на оплату замовлення №708/02/08 від 02 серпня 2023 року, платіжну інструкцію №913 від 02 серпня 2023 року про сплату адвокату Столітньому М.М. 10 000 грн за збір, аналіз, складання та подання позовної заяви, а також ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1423361(а. с. 6 зворотній бік, 7, 10-11, 34, 35 зворотній бік, 36). Вказані докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження понесених ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» витрат на правову допомогу. У зв`язку з цим суд відхиляє заперечення представника відповідача про те, що ці витрати не є співмірними та обґрунтованими. Разом з цим суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18, від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18, від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19. Сплата позивачем судового збору у сумі 2 147 грн 20 коп. підтверджується платіжною інструкцією №982 від 02 серпня 2023 року (а. с. 61). Виходячи з вищенаведеного, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» підлягають судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу в загальному розмірі 9 987 грн 42 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 82,22%. На підставі викладеного,

Outcome: partial