Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив: 1) визнати незаконною бездіяльність КП «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради щодо повного перерахунку послуг з поводження з побутовими відходами, за період тимчасової відсутності [PERSON] та його дружини [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та визнати незаконною відмову у повному перерахунку їм вартості послуги з поводження з побутовими відходами з квітня 2019 року, в періоди, коли вони нею не користувались; 2) зобов`язати КП «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради на підставі наданих підтверджуючих документів про тимчасове, тривале проживання в садовому товаристві «Труд» (с. Благодатне, Золотоніська ОТГ) здійснити повний перерахунок вартості послуги з поводження з побутовими відходами [PERSON] та його члену сім`ї - дружині [PERSON] , починаючи з квітня 2019 року та скасувати безпідставно нарахований борг за цей період станом на 01 квітня 2023 року в сумі 618,56грн; 3) не допускати в подальшому порушень прав [PERSON] та інших членів його родини, передбачених законодавчих норм та договірних відносин щодо несплати послуги з поводження з побутовими відходами, в разі надання законодавчо визначеного документального підтвердження про тривале проживання в іншій місцевості; 4) судові витрати у справі покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що позивач є споживачем послуг відповідача з вивезення побутових відходів щодо об`єкту житла за зареєстрованим місцем проживання позивача. В такому помешканні зареєстровано дві особи - позивач та його дружина - у зв`язку з чим відповідачем нараховується вартість послуг на дві особи. Натомість позивач має садовий будинок у садовому товаристві «Труд», де періодично тимчасово проживає разом з дружиною тривалий час, внаслідок чого не здійснює фактичного споживання послуг відповідача. Позивач періодично звертав до відповідача з вимогою здійснити перерахунок вартості спожитих ним послуг з вивезення твердих побутових відходів та надавав відповідачу довідки садового товариства «Труд» про період фактичного проживання позивача та його дружини у належному їм садовому будинку, зокрема, стосовно періоду їх проживання з 01.04.2019 до 06.11.2019, з 10.11.2019 до 30.11.2020, з 01.04.2021 до 15.12.2021, з 20.04.2022 до 19.12.2022. Натомість відповідач здійснив перерахунок вартості наданих послуг лише частково, внаслідок чого на теперішній час на особовому рахунку позивача обчислюється заборгованість в розмірі 618,56 грн. Позивач стверджує, що за умови належного виконання відповідачем його обов`язку з перерахунку вартості послуг з вивезення твердих побутових відходів, якими позивач та його дружина не користувались, на особовому рахунку позивача не має бути заборгованості. Крім того, позивач стверджує про порушення відповідачем правил надання послуги з поводження з побутовими відходами, оскільки: 1) відповідачем не розміщений погодинний графік їх вивезення; 2) з 2020 року до березня 2023 року не забезпечено розташування контейнерного майданчика в зоні, яка не загрожує руху та життю громадян; 3) не узгодив місце розташування контейнерного майданчика з мешканцями сусіднього будинку ( [ADDRESS] ). Тож позивач вважає, що відповідач неправомірно не здійснює перерахунку вартості наданих послуг з вивезення твердих побутових відходів за об`єктом житлового помешкання, де зареєстрований позивач та його дружина, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом. Відповідач заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та у наданому суду письмовому відзиві просив відмовити в позові. У відзиві позиція відповідача обґрунтовується тим, що позивач є власником житла за адресою: [ADDRESS] . У помешканні зареєстровано дві особи, які є фактичними споживачами послуги з вивезення твердих побутових відходів і вартість наданих послуг нараховується на таких осіб. На підставі наданих позивачем довідок, виданих садівничим товариством «Труд», за особовим рахунком позивача було здійснено перерахунок вартості послуги з вивезення твердих побутових відходів щодо однієї особи. Зазначене обумовлюється тим, що позивачем не було надано відповідачу документів про відсутність інших осіб у помешканні за адресою надання послуг, тоді як за таким помешканням щомісячно здійснювалось споживання централізованого водопостачання у кількості від 2 до 4 куб.м., що свідчить про те, що в такому помешканні фактично проживала щонайменше одна особа. Оскільки позивач не надав відповідачу належних документів про відсутність інших осіб у житловому помешканні, то відповідачем не було задоволено в повному обсязі вимоги позивача про перерахунок вартості послуг. Також у відзиві зазначається про безпідставність тверджень позивача щодо порушення відповідачем правил розміщення та утримання контейнерних майданчиків, оскільки їх місце розташування визначає Черкаська міська рада та балансоутримувач житлових будинків, а відповідач дише здійснює систематичне (щоденне) вивезення твердих побутових відходів з контейнерів, які розміщені на майданчику. Також у відзиві вказується на необхідність застосування строку позовної давності до позовних вимог та відсутності у позивача прав вимагати здійснення перерахунку відносно його дружини, оскільки в нього відсутні повноваження на представництво її інтересів. 29.05.2023р. судом відкрито провадження у справі і призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.07.2023р. на адресу суду надійшов письмовий відзив відповідача проти позову, в якому викладено вимогу відповідача про ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та застосування положень чинного законодавства щодо наслідків пропуску строків позовної давності. 21.07.2023р. на адресу суду позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначається на необґрунтованості позиції відповідача щодо неврахування довідок ОСББ «Героїв Дніпра 53» та комісійних актів мешканців даного будинку, якими підтверджується факт не проживання позивача та його дружини у помешканні за їх зареєстрованим місцем проживання. Додатково позивач зазначає про необґрунтованість тверджень відповідача про фактичне проживання у квартирі інших осіб на підставі відомостей про облік споживання централізованого водопостачання, оскільки позивач з дружиною розподіляли фактичну кількість спожитої води на весь річний період, щоб зменшити щомісячне навантаження на сімейний бюджет. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Пояснив, що належним чином ставиться до виконання своїх обов`язків зі сплати комунальних послуг, проте має право на неоплату їх вартості за періоди, коли такі послуги не споживались. Додатково зазначив, що в період тимчасового проживання у садовому будинку він один раз на місяць приїжджав до своєї квартири, але максимум на одну добу, щоб перевірити стан помешкання і не затримувався у місті. Представник відповідача - Лисак І.М., яка діє на підставі довіреності №36/2023 від 13.06.2023р., - в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зауважила, що позивачем пропущений строк позовної давності, що є окремою підставою для відмови у позові. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . За даним житловим приміщенням відповідачем надаються послуги з вивезення твердих побутових відходів. 09.06.2020р. між позивачем та відповідачем укладений договір №11592050 про надання послуг з поводження з побутовими відходами (далі - Договір) /а.с. 9-10/ у зв`язку з чим для обліку відомостей щодо оплати наданих послуг відповідачем відкритий на ім`я позивача о/р № [NUMBER] . Згідно умов Договору споживач має право на неоплату вартості послуг за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження такої відсутності (довідка з місця тимчасового проживання, довідка з роботи, довідка про знаходження особи на лікуванні, довідка про проходження навчання, довідка про проходження військової служби чи відбування покарання, довідка про знаходження особи за кордоном) (пп. 6 п. 7 Договору). Згідно розрахункової відомості по особовому рахунку № [NUMBER] за об`єктом надання послуг (квартира позивача) нараховувалась вартість послуг, що надаються відповідачем, з розрахунку на дві особи. 28.08.2019р. позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок вартості послуг, що йому нараховані відповідачем, що обґрунтовується тим, що позивач та його дружина тимчасово проживали у іншому помешканні. 14.11.2019р. позивач звернувся до відповідача з заявою про надання відповіді з обґрунтуванням розміру нарахованих йому платежів за період з квітня по жовтень 2019 року, до якої додав довідку №540 від 09.11.2019р. садового товариства «Труд» /а.с. 51/. Листом від 05.12.2019р. за вих. №68/48 позивача було повідомлено про те, що за період з 01.04.2019р. по 06.11.2019р. відповідачем здійснено перерахунок вартості послуг з вивезення та захоронення побутових відходів по споживачу [PERSON] , а по споживачу [PERSON] перерахунок не здійснено. Відповідь обґрунтована наявністю у власника помешкання обов`язку оплачувати надані комунальні послуги згідно встановлених норм накопичення та тарифу на одну особу /а.с. 52/. Також позивач звертався до відповідача із заявами про проведення перерахунку вартості послуг за періоди тимчасової відсутності позивача та його дружини у помешканні за адресою: [ADDRESS] , - 11.12.2020, 27.01.2021, 28.04.2021, 19.11.2021, 20.01.2022, 28.10.2022, 29.12.2022. Згідно довідок, складених головою правління садового товариства «Труд», позивач та його дружина постійно проживали у садовому товаристві «Труд» та користувались земельною ділянкою площею 0,10га та садовим будинком по [ADDRESS] в певні періоди часу. Відповідні періоди часу підтверджуються наступними довідками: довідка №543 від 05.06.2020, що надана відповідачу 09.06.2020, - період з 10.11.2019 до 01.06.2020; довідка №653 від 01.12.2020, що надана відповідачу 11.12.2020, - період з 30.05.2020 до 30.11.2020; довідка №664 від 04.10.2021, що направлена відповідачу засобами поштового зв`язку 11.10.2021, - період з 01.04.2021 по 01.10.2021; №677 від 17.12.2021, що надана відповідачу 20.01.2022, - період з 01.10.2021 по 15.12.2021; довідка №25 від 22.10.2022, що надана відповідачу 28.10.2022, - період з 20.04.2022 до 20.10.2022; довідка №33 від 22.12.2022, що надана відповідачу 29.12.2022, - період з 20.10.2022 по 19.12.2022. Зазначені обставини частково підтверджуються відповідними письмовими доказами, але визнаються сторонами, внаслідок чого суд вважає їх доведеними. 28.12.2020р. позивачем надано відповідачу довідку №1/12 від 01.12.2020, складену головою правління ОСББ «Героїв Дніпра 53», в якій зазначено, що а ні позивач, а ні його дружина, як і будь хто інший в період з 01.06.2020р. по 01.12.2020р. не мешкали у квартирі за адресою: [ADDRESS] . В аналогічній за своїм змістом довідці №16/22 від 16.01.2022р. вказується, що у квартирі позивача ніхто не проживав в періоди часу з 01.04.2021р. до 15.12.2021р. Згідно актів від 28.12.2020р. та від 24.01.2022р., завірених ОСББ «Героїв Дніпра 53», мешканці сусідніх з позивачем квартир підтверджують факт того, що позивач та його дружина фактично тимчасово не проживали за місцем своєї реєстрації в періоди часу з 01.06.2020р. до 01.12.2020р., з 01.04.2021р. до 15.12.2021р. відповідно. Усі зазначені документи також були надані позивачем відповідачу, що визнається сторонами. На підставі відповідних заяв та поданих позивачем відповідачу документів останнім здійснено перерахунок вартості наданих послуг, але щодо однієї особи, а не двох, як просив позивач. Листами від 16.12.2021р. за вих.№441 та від 18.02.2022р. за вих.№472 відповідач повідомляв позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку вартості послуг на двох осіб, що обґрунтовував не наданням позивачем доказів того, що у квартирі позивача ніхто не проживав. Станом на 01.04.2023р. по особовому рахунку № [NUMBER] за позивачем обчислюється заборгованість з оплати послуг відповідача в розмірі 618,56 грн. Позивач стверджує, що нарахування вартості послуг з поводження з побутовими відходами щодо його помешкання за о/р № [NUMBER] та подальше коригування вартості таких послуг лише щодо однієї особи, а не двох, в умовах, коли такі послуги фактично не використовувались, є порушенням вимог законодавства України та умов укладеного між сторонами договору. Також позивач стверджує, що такі дії відповідача у сукупності із направленням йому квитанцій на оплату щомісячних нарахувань вартості послуг з поводження з побутовими відходами, свідчить про неправомірність вимог відповідача щодо здійснення позивачем оплати послуг, які ним не споживались, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх споживчих прав. Таким чином між сторонами існує спір щодо порядку нарахування вартості та оплати житлово-комунальних послуг, який регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. №1023-ХІІ (далі - Закон №1023), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. №2189-VIII (далі - Закон №2189), «Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1070 від 10.12.2008р. (Постанова №1070) тощо. Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне за змістом положення закріплене і у ч. 1 ст. 16 ЦК. Згідно ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Аналіз вищенаведених норм процесуального законодавства свідчить, що передумовою ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог є наявність протиправних дій або бездіяльності з боку відповідача по відношенню до позивача, яка свідчить про порушення, невизнання або оспорення законних прав, свобод та інтересів позивача. По обставинам даної справи судом встановлено, що підставою позову визначена неправомірність дій відповідача, яка полягає у протиправному, на думку позивача, порядку щомісячного нарахування вартості послуг поводження з побутовими відходами до помешкання позивача. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону №2189 передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону №2189 споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Аналогічне за своїм змістом право споживача передбачене і у пп. 6 п. 7 Договору, укладеного між сторонами, а також міститься у пп. 6 п. 11 Типового договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, затвердженого Постановою №1070 в редакції, що діяла до моменту укладання сторонами письмового Договору. Системний аналіз змісту положень п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону №2189 свідчить, що споживач зобов`язаний сплачувати вартість житлово-комунальних послуг належної якості лише за умови їх фактичного споживання, окрім послуги з постачання теплової енергії та послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, оскільки такі послуги надаються безперервно і їх споживання обумовлене обов`язком власника утримувати майно, що йому належить (ст. 322 ЦК). У випадку ж відсутності фактичного споживання споживачем інших житлово-комунальних послуг, то споживач має право на неоплату вартості таких послуг за умови наявності документального підтвердження тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів. Зазначеному праву споживача кореспондує обов`язок виконавця комунальної послуги розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг (п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону №2189). По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що позивач належним чином виконав свій обов`язок та повідомив відповідача про періоди тимчасової відсутності мешканців у помешканні, яке є об`єктом надання послуги з поводження з побутовими відходами. До того ж відповідачем здійснено перерахунок вартості такої послуги, внаслідок чого здійснювалось нарахування вартості послуги на одну особу. Отже слід констатувати на необґрунтованість тверджень позивача про те, що відповідач заперечує належність та допустимість наданих йому позивачем документів на підтвердження відсутності фактичного проживання споживача та інших зареєстрованих у помешканні осіб. Разом з тим, суд зауважує, що поведінка учасників цивільних правовідносин завжди має відповідати засадам справедливості, добросовісності та розумності. Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно ч. 2, 3 ст. 13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В судовому засіданні встановлено, що підставою для нарахування вартості наданих відповідачем послуг є твердження відповідача про те, що у помешканні позивача фактично проживали інші мешканці у кількості щонайменше однієї особи. В цьому контексті слід звернути увагу, що відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). В контексті доводів відповідача слід зауважити, що всупереч вимог 12, 78, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів щодо наявності фактичного проживання у помешканні позивача будь-яких інших осіб, окрім зареєстрованих. Доводи відповідача про те, що підтвердженням фактичного проживання мешканців у помешканні позивача є споживання послуги з водопостачання є недостатньо обґрунтованими, з огляду на те, що оплата послуги з водопостачання здійснюється позивачем за показниками приладу обліку води, які передаються ним особисто, що допускає можливість пропорційного розподілу фактично спожитої кількості води у певний проміжок часу на інший більш тривалий період часу про що зазначив позивач у відповіді на відзив. Крім того, дослідження судом руху коштів по особовому рахунку № [NUMBER] свідчить, що позивачем здійснювалась оплата послуг відповідача в періоди часу, які відповідають його твердженням про фактичне проживання у помешканні за місцем реєстрації, що свідчить про добросовісність поведінки позивача відносно виконання ним обов`язку зі сплати фактично спожитих послуг, які надавались відповідачем. Необґрунтованими є доводи відповідача про те, що перерахунок вартості послуг по особовому рахунку позивача здійснювався в окремі періоди часу відносно самого позивача, а в інші - відносно його дружини. В цьому контексті суд зауважує, що договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами укладений відповідачем саме з позивачем, а отже споживачем послуги є саме позивач, який є відповідальною особою за всіх інших мешканців житла, яке є об`єктом надання комунальної послуги. Отже обчислення вартості послуг відповідача по особовому рахунку на ім`я позивача здійснюється не відносно конкретної фізичної особи, а відносно фактичних мешканців у житлі і в будь-якому випадку стосується прав та інтересів позивача, як споживача на ім`я якого відкритий особовий рахунок і який є стороною договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами. В судовому засіданні встановлено, що в періоди часу з 10.11.2019 до 30.11.2020, з 01.04.2021 по 15.12.2021, з 20.04.2022 до 19.12.2022 позивач та його дружина, тобто всі зареєстровані у квартирі особи, проживали у садовому товаристві «Труд» та користувались земельною ділянкою площею 0,10га та садовим будинком по [ADDRESS] . На підтвердження зазначених обставин позивачем періодично надавались відповідачу відповідні довідки садового товариства «Труд», а також акти про не проживання за місцем реєстрації, складені ОСББ «Героїв Дніпра 53». За таких обставин відповідач мав здійснити перерахунок вартості послуги з поводження з побутовими відходами по особовому рахунку позивача з урахуванням того, що за об`єктом надання послуг не здійснювалось фактичне споживання послуги з поводження з побутовими відходами через тимчасову відсутність в житловому приміщенні споживача та інших осіб. Враховуючи, що відповідачем не здійснено відповідного перерахунку належним чином внаслідок чого по особовому рахунку позивача обліковується заборгованість, чим порушено законні права та інтереси позивача, а відтак право позивача підлягає судовому захисту. Щодо вирішення питання про належний спосіб судового захисту у спірних правовідносинах суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05.06.2018р. у справі №338/180/17; від 11.09.2018р. у справі №905/1926/16; від 30.01.2019р. у справі №569/17272/15-ц; від 11.09.2019р. у справі №487/10132/14-ц; від 06.04.2021р. у справі № 925/642/19. З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога позивача про зобов`язання КП «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради здійснити перерахунок вартості послуг з поводження з побутовими відходами за період часу, коли відповідна послуга фактично не споживалась є обґрунтованими та відповідають критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у правомірному обчисленні взаєморозрахунків між виконавцем та споживачем комунальних послуг. Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постанові від 15.03.2023р. у справі №176/552/22. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022р. у справі № 363/1834/17, вирішуючи справу хоча і з іншим предметом позову, аніж у даній судовій справі, проте щодо подібного способу судового захисту, зазначила, що за умови визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом, є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах (пункт 54). У пункті 58 вказаної постанови зазначено, що задоволення вимоги боржника про зобов`язання кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір), може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу. Разом з тим, в контексті позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності відповідача та визнання незаконною відмови у повному перерахунку вартості послуги з поводження з побутовими відходами, то слід звернути увагу, що такий спосіб захисту характерний для правовідносин з суб`єктом владних повноважень (орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи). Цивільні ж правовідносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ст.1 ЦК). Отже у випадку, коли за наслідками розгляду спору суд доходить висновку про порушення учасником цивільних правовідносин своїми діями або бездіяльністю прав та законних інтересів іншого учасника, то належним способом захисту в контексті положень ст. 16 ЦК є ухвалення судом рішення про примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК). За таких обставин в даному випадку, з огляду на склад учасників справи та характер спірних правовідносин, відсутні правові підстави для ухвалення судом окремого рішення про визнання незаконною бездіяльності відповідача, оскільки характер такої бездіяльності визначений в мотивувальній частині судового рішення і є підставою для покладання на відповідача примусового виконання його обов`язку в натурі. Не відповідає критеріям ефективності і позовна вимога про зобов`язання відповідача не допускати в подальшому порушень прав позивача, оскільки така вимога ґрунтується на припущеннях позивача щодо можливої неправомірної поведінки відповідача в майбутньому. Натомість цивільні правовідносини ґрунтуються на засадах добросовісності та розумності, які передбачають закріплений на законодавчому рівні обов`язок учасників цивільних відносин правомірно здійснювати свої права у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства, та утримуватися від дій, які можуть порушити права інших осіб чи завдати шкоди, а також утримуватись від зловживання правом в інших формах (ст. 13 ЦК). Право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК). Отже оскільки суду не надано доказів того, що відповідач має намір в подальшому порушувати права чи законні інтереси позивача, то вимога про покладання на відповідача обов`язку не допускати відповідних порушень в майбутньому є необґрунтованою. Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості послуги з поводження з побутовими відходами за період з квітня 2019 року та скасувати безпідставно нарахований борг, що станом на 01.04.2023 року складає 618,56 грн., то суд зауважує наступне. Згідно ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити у позові з підстав його пропуску. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що про порушення своїх прав позивачу стало відомо у листопада 2019 року, що вбачається зі змісту заяви позивача на адресу відповідача від 14.11.2019р. /а.с. 51/. Позовна заява надійшла до суду 24.04.2023р., а отже з порушенням трирічного строку позовної давності. Натомість порушення прав позивача мало триваючий характер, оскільки стосується різних періодів часу, починаючи від 01.04.2019р. Беручи до уваги, що розрахунковим періодом для нарахування вартості послуг відповідача є календарний місяць (п. 12 Договору), то позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості послуг підлягає частковому задоволенню в межах строків позовної давності, тобто в межах періоду часу з квітня 2020 року по березень 2023 року. При цьому слід звернути увагу, що здійснення відповідного перерахунку не обов`язково матиме наслідком встановлення відсутності за позивачем будь-яких сум заборгованості, оскільки до складу таких сум входять нарахування здійснені до квітня 2020 року. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах вимог про покладання на відповідача обов`язку зі здійснення перерахунку вартості послуг поводження з побутовими відходами по особовому рахунку позивача в межах періоду часу з 01.04.2020р. до 31.03.2023р. Стосовно інших аргументів позивача, то слід зауважити, що відповідно до положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41) усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»). Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про необхідність постановлення рішення про часткове задоволення позовних вимог з підстав, наведених вище, то суд не вбачає потреби у наданні оцінці іншим доводам учасників справи, викладеними ними у письмових заявах по суті, оскільки відповідні аргументи не впливають на результат розгляду справи. Стосовно питання про судові витрати, то суд бере до уваги, відповідні витрати по справі складаються з витрат з оплати судового збору, що підлягає сплаті при зверненні до суду з позовом немайнового характеру. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині однієї вимоги немайнового характеру, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що відповідає ставці судового збору за однією вимогою немайнового характеру, яка заявлена фізичною особою у 2023 році (а. 3 пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). На підставі викладеного,

Outcome: partial