Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області з вказаним позовом. У позовній заяві [PERSON] вказано, що позивач є власником майна, яке складається з приміщення магазину, який має корисну площу 179,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 31.10.2012 рішенням виконавчого комітету Оржицької селищної ради Оржицького району Полтавської області позивачу було надано дозвіл на реконструкцію магазину за вищевказаною адресою під кафе. Позивач вказує, що в період 2002-2012 років вона самочинно добудувала до власного магазину, який знаходиться на належній їй земельній ділянці, ряд об`єктів нерухомого майна, а саме: прибудову до основної будівлі, погріб, навіс, вбиральню та дві вигрібні ями. [PERSON] зазначає, що під час проведення будівельних робіт були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми, від початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо добудови не надходило. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON] просила визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: прибудова літ. «а», 41,0 кв.м. до основної будівлі магазину-кафе літ. А1; погріб «Б»; навіс «В», вбиральня «Г», вигрібна яма - № 1, № 2, що розташовані по [ADDRESS] . Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області (в складі головуючої судді Грузман Т.В.) від 27.01.2023 було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 30.06.2023 вказана цивільна справа прийнята до провадження суддею Гришком О.Я. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що до компетенції ДІАМ не входить визнання права власності на самочинно збудовані будівлі, а отже ДІАМ, на його думку, не є належним відповідачем у справі та рішення у справі жодним чином не може вплинути на права чи обов`язки ДІАМ. Представник відповідача вказує, що самочинно збудовані нові господарські споруди до основної будівлі, що розташовані з основною будівлею на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на зазначені будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може. Представник відповідача вказує, що [PERSON] зверталась до Державної інспекції архітектури та містобудування України з заявою про реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта. Однак, у позивача відсутнє зареєстроване повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а також у декларації про готовність до експлуатації об`єкта відсутні у повному обсязі відомості про проектну документацію, авторський та технічний нагляд. Наявність звіту про технічне обстеження не є доказом відсутності порушень будівельних норм. Представник відповідача стверджує, що рішення ДІАМ про відмову у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації позивач не оскаржувала. Посилаючись на вищевказане, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державної інспекції архітектури та містобудування України. У відповіді на відзив представник позивача вказала, що саме неможливістю набуття права приватної власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомості в позасудовому порядку і обґрунтовується потреба [PERSON] у зверненні за судовим захистом за наявності цивільно-правового спору з органом ДІАМ. На думку представника позивача відповідач не навів жодного заперечення щодо узаконення самочинного будівництва, фактично звівши свій відзив виключно до незгоди з наявністю чи відсутністю у нього повноважень з визнання права власності на самочинно збудовані будівлі та відсутності оскарження позивачем відмови ДІАМ у введенні в експлуатацію нерухомості в адміністративному порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління ДІАМ в Полтавській області в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник відповідача Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без участі представника, вказав, що позов визнає у повному обсязі. Суд,\~ заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником приміщення магазину, який має корисну площу 179,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14, 19). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ПЛ № 131853 позивачу належить земельна ділянка площею 0,0912 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для роздрібної торгівлі та комерційних послуг (а.с. 15-17, 20-21). Рішенням виконавчого комітету Оржицької селищної ради від 31.10.2012 позивачу надано дозвіл на реконструкцію магазину за адресою: [ADDRESS] під кафе (а.с. 18). TOB «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» виготовлено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами магазин-кафе, який знаходиться в [ADDRESS] , який складається з: магазинукафе «А1», прибудови «а», погребу «Б», навісу «В», вбиральні «Г», вигрібної ями «№ 1», «№ 2» (а.с. 22-24, 33-36). У відповідності до інформаційної довідки № 9894 від 23.11.2022 року, виданої TOB «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» загальна площа громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами адресою: [ADDRESS] збільшилася на 41,0 кв.м. за рахунок прибудови «а» без дозвільних документів, магазин-кафе літера « [INFO] », колишня назва магазин літера « [INFO] », зміна назви без зміни цільового призначення об`єкта до самочинного не належить, побудовано без дозвільних документів: погріб «Б», навіс «В», вбиральня «Г», вигрібна яма «№ 1», «№ 2» (а.с. 41). Ринкова вартість об`єкту оцінки, магазину-кафе з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами, який розташований за вищевказаною адресою становить 902 800,00 грн., в тому числі самовільної забудови - 168 250,00 грн. (а.с. 43-69). Згідно звіту про проведення технічного обстеження ПП «Лубнитехбуд» встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкта: магазинукафе «А1», прибудови «а», погребу «Б», навісу «В», вбиральні «Г», вигрібної ями «№ 1», вигрібної ями «№ 2» за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25-32, 37-40). У повідомленні виконавчого комітету Оржицької селищної ради від 09.01.2023 вказано, що громадський будинок магазин-кафе з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 5323655100:30:004:0020, яка перебуває у приватній власності [PERSON] . Розташування вказаного об`єкта будівництва відповідає вимогам генерального плану сел. Оржиця та плану зонування території сел. Оржиця. Порушень архітектурних та будівельних норм та правил, а також прав третіх осіб на об`єкті не виявлено (а.с. 42). З витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ІУ101221222580 від 22.12.2022 вбачається, що позивачеві відмовлено в реєстрації та повернуто на доопрацювання Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта у зв`язку з відсутністю зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт та відсутністю у Декларації про готовність до експлуатації об`єкта у повному обсязі відомостей про проектну документацію, авторський та технічний нагляд (а.с. 70-74). За\~статтею 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Частиною 1 статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно частин 2, 3, 5 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і\~основоположних свобод\~кожна фізична\~ або\~ юридична\~ особа\~ має\~право мирно\~володіти своїм\~майном.\~Ніхто не\~може бути\~позбавлений своєї\~власності інакше\~як в\~інтересах суспільства\~і на\~умовах,\~передбачених законом\~і загальними\~принципами міжнародного\~права.\~ Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Аналізуючи зміст рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі « G.I.E.M. S.R.L. і інші проти Італії», № 1828/06, §§ 301-303, рішення від 28 червня 2018 року, можна зробити висновок, що у питаннях здійснення забудови земельних ділянок з порушенням норм, що стосуються отримання дозволу на таке будівництво, важливим є питання пропорційності втручання у право власності особи. Суд вказує, що при цьому можливо взяти до уваги можливість застосування менш обмежувальних заходів у порівнянні зі знесенням споруд, які було зведено з порушенням відповідних норм, ступінь провини або недбалості з боку осіб, які здійснили таку забудову, принаймні, зв`язок між їхньою поведінкою та відповідним правопорушенням. Крім того, не можна ігнорувати важливість процесуальних зобов`язань за статтею 1 Першого протоколу. Незважаючи на те, що стаття 1 Першого протоколу не містить чітких процесуальних вимог, судове провадження щодо права на мирне володіння своїм майном також повинно надавати особі розумну можливість розгляду її справи компетентним органом. Втручання в права, передбачені статтею 1 Протоколу № 1, не може бути легітимним за відсутності змагального провадження, яке відповідає принципу рівності сторін, що дозволяє обговорювати аспекти, важливі для результату справи. Щоб переконатися, що ця умова виконана, застосовні процедури слід розглядати із загальної точки зору. При вирішенні справ, пов`язаних з будівництвом споруд без передбаченого законодавством дозволу, ЄСПЛ особливу увагу приділяє аналізу дотримання розумного балансу між здійсненням контролю держави за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, запобіганням забудові, що здійснюється з порушенням норм законодавства, з одного боку, і правом мирного володіння особою своїм майном. У даному ж випадку, на переконання суду, питання забезпечення права особи на мирне володіння своїм майном істотно превалює над питаннями здійснення державою контролю за користуванням майном та запобігання самовільній забудові. У рішеннях ЄСПЛ, що стосуються будівництва заявниками будівель без отримання відповідного дозволу, у яких ЄСПЛ констатував законність вимог державних органів, які вимагали знесення таких будівель, вказані будівлі повністю будувалися без передбаченого для цього дозволу, при цьому такі вимоги державні органі пред`являли у відносно короткий після побудови строк. У даному ж випадку самочинно збудованими є не основна будівля (яка побудована у відповідності з вимогами норм законодавства, принаймні, доказів протилежного суду не надано), а лише прибудови і допоміжні споруди, які призначаються, як вбачається з пояснень сторони позивача, для більш ефективного використання основної будівлі. Крім того, такі самочинно збудовані об`єкти побудовані повністю на земельній ділянці, яка належить, власне, позивачці та яка має відповідне цільове призначення. Також суд приймає до уваги і те, що у органів державної влади, органів місцевого самоврядування, у суміжних землекористувачів, інших осіб, було достатньо часу для пред`явлення позовів про знесення об`єктів самочинного будівництва (об`єкти були побудовані протягом 2002-2012 років), приведення будівлі до стану, при якому розпочалося спорудження самочинних споруд, тощо у разі, якби такі органи чи особи вважали б, що є розумні підстави для таких позовів. Суд констатує, що на даний час розумних підстав для знесення позивачем об`єктів самочинного будівництва чи приведення будівлі до стану, що передував початку самочинного будівництва, немає, про скарги державних органів чи органів місцевого самоврядування, інших осіб з приводу об`єктів самочинного будівництва, про позови про знесення самочинно збудованих об`єктів, суду не надано відомостей. В той же час, як вбачається з пояснень сторони позивача, вказані самовільно збудовані споруди використовуються досить тривалий час позивачем за призначенням. В матеріалах справи є докази того, що вказані споруди відповідають вимогам будівельних норм. На переконання суду невизнання права власності позивача на самочинно збудоване майно спричинило б ситуацію невизначеності правового режиму цього майна, коли відсутні розумні причини для знесення позивачем таких об`єктів і вони використовуються позивачем, однак, розпорядитися цим майном позивач не може, не може його продати чи подарувати, укласти договір міни щодо цього майна тощо. Іншими словами, при такому стані речей мало б місце порушення права позивача мирно володіти своїм майном, що передбачене ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і\~основоположних свобод.\~ Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved