Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 14 вересня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , представником якого є адвокат Стецькова-Бондар Л.Ф., згідно якої позивач з 10 січня 1995 року по 01 липня 1997 року працював різноробочим в Колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Щорса та був членом цього підприємства, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] . 05 вересня 1995 року Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Щорса отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №08 та було розпайовано його землю між членами колективного сільськогосподарського підприємства. 21 червня 2023 року Управлінням надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомлено позивача, що він не включений у списки громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, його прізвище відсутнє у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Позивач вважає, що на час видачі 05 вересня 1995 року Державного акта на право колективної власності на землю для Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса та проведення розпаювання земель він був членом цього колективного сільськогосподарського підприємства, а невнесення його до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю як особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити його права на земельну частку (пай), тому його право підлягає захисту шляхом визнання права на земельну частку (пай) із землі, яка перебувала у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса. Про те, що не включений у списки громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства та його прізвище відсутнє у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), дізнався з листа від 21 червня 2023 року, тому просить вважати причини поважними та поновити строк для звернення до суду. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 2. 14 вересня 2023 року до суду надійшла позовна заява (а.с. 1-4). 3. 18 вересня 2023 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 24). 4. Судові засідання призначались - на 09 жовтня 2023 року. ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 5. 09 жовтня 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Стецькова-Бондар Л.Ф. подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити (а.с. 26). 6. 09 жовтня 2023 року представник Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Коберник О.В. подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність за наявними у справі доказами, проти задоволення позову на заперечують (а.с. 27). МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 7. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів і суд повинен установити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи та вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. В силу ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 8. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗК України 1990 року (був чинним на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю) (тут і далі в редакції від 22 червня 1993 року) земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗК України 1990 року землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим. В силу ст. 5 ЗК України 1990 року суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (ч. 2). Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу (ч. 9). Законодавець у ст. 22 ЗК України 1990 року визначив, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч. 1). Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ч. 2). Як зазначено у ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1). Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2). Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (ч. 3). 9. У Законі України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування (ч. 1 ст. 1). Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (ч. 1 ст. 5). Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства (ч. 2 ст. 9). 10. Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (п. 1). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (п. 2). 11. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності зокрема таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі №573/813/19-ц, від 13 травня 2020 року у справі №627/66/17, від 20 травня 2020 року у справі №384/642/17, від 02 вересня 2020 року у справі №530/311/19, від 22 жовтня 2020 року у справі №149/2978/18, від 16 грудня 2020 року у справі №637/672/19-ц, від 23 грудня 2020 року у справі №609/1117/18, від 16 червня 2021 року у справі №137/1642/19. Тобто, за умов відсутності трьох складових одночасно, а саме перебування позивача в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання підприємством державного акта на право колективної власності на землю та включення особи до списку, доданого до цього акту, особа не має права на земельну частку (пай). Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві. Питання набуття та припинення членства в колективному сільськогосподарському підприємстві регулюється статутом підприємства. Список громадян, які мають право на земельну частку (пай), як додаток до державного акту, формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства, підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради. У спірних правовідносинах основою набуття статусу члена й виникнення відповідних прав, пов`язаних з членством у колективному підприємстві, є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до складу членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цієї організації. 12. Отже, паюванням земель є визначення розміру земельної частки (паю) виключно у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). 14. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». У абз. 1-4 ст. 1 означеного Закону вказано, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ч. 1). Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (ч. 2). Згідно з ч. 1 ст. 3 даного Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. У ст. 13 Закону визначено, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю) (ч. 1). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості) (ч. 2). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю (ч. 3). У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки (ч. 4). 13. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року роз`яснено, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 23). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України) (абз. 1 п. 24). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі, й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (абз. 2 п. 24). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність (абз. 3 п. 24). V. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 14. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] [PERSON] 10 січня 1995 року прийнятий на роботу в КСП ім. Щорса цегельний завод різноробочим, а 01 липня 1997 року звільнений з роботи і членів господарства за особистим бажанням (а.с. 9-13). 15. 05 вересня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Щорса с. Рудня Летичівського району Хмельницької області Летичівською районною Радою народних депутатів Летичівського району Хмельницької області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №08 (а.с. 15-16). 16. 28 грудня 1996 року розпорядженням Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області №409 «Про затвердження вартості та розміру земельної частки (паю) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Щорса с. Залетичівка» затверджено вартість земельної частки (паю) в сумі 11703 грн. та її розміру 3,25 га в умовних кадастрових гектарах, поданих комісією по паюванню земель колективної власності в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Щорса с. Залетичівка (а.с. 18). 17. 21 червня 2023 року Сектор №2 Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомив, що згідно списків громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі інформація про сертифікат на земельну частку (пай) або інформація про видачу державного акту на право приватної власності на землю взамін сертифікату на ім`я [PERSON] у відділі відсутня (а.с. 14, 17). 18. 30 серпня 2023 року трудовий архів Летичівської селищної ради повідомив, що [PERSON] дійсно працював в сільськогосподарському підприємстві, с. Залетичівка, колгосп ім. Щорса, Летичівського району Хмельницької області. Вказано періоди: 1993 рік - записи відсутні, 1994 рік - записи відсутні, однак вказано кількість відпрацьованих людино / днів, встановлений мінімум та заробітна плата, 1995 - записи відсутні, однак вказано кількість відпрацьованих людино / днів, встановлений мінімум та заробітна плата, 1996 - записи відсутні, однак вказано кількість відпрацьованих людино / днів, встановлений мінімум та заробітна плата, 1997 - записи відсутні, 1998 - записи відсутні, 1999 - записи відсутні (а.с. 20, 21). VІ. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 19. Із трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 10 січня 1995 року по 01 липня 1997 року він працював різноробочим в Колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Щорса та був членом цього підприємства. Водночас, [PERSON] не був включений до списку громадян - членів Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №08, виданого 05 вересня 1995 року, та не отримував сертифікат на право на земельну частку (пай). Отже, право [PERSON] на отримання частки в земельному паї Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса порушене, адже невнесення його до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю як особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити його права на земельну частку. 20. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Згідно зі ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності (ч. 2). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3). Матеріали справи не містять заяви Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області з приводу застосування строку позовної давності. Отже, застосування наслідків спливу строку позовної давності у цій справі не має, а тому вимога про поновлення строку для звернення до суду є зайвою. VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 21. У ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. 22. Летичівська селищна рада не заперечує проти задоволення позову. Отже, відповідач позовні вимоги фактично визнає, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Летичівська селищна рада жодним чином не оспорює фактичні обставини у даній справі, не ставить під сумнів право позивача [PERSON] набути право на земельну частку (пай), оскільки він не був включений до списку громадян - членів Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №08, виданого 05 вересня 1995 року, та не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). 23. У зв`язку з тим, що відповідач в підготовчому провадженні позовні вимоги визнав повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог у повному обсязі. 24. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог. VІІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 25. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У заяві представник позивача вказав, що позивач судові витрати залишає за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved