Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Немирівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи її тим, що [INFO] в с. Ковалівка, Немирівського району Вінницької області, у віці 63 роки, помер [PERSON] . [PERSON] все своє життя, та на момент смерті, проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним проживала його дружина, [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай), по колективному сільськогосподарському підприємству Ковалівської сільської Ради народних депутатів, на підставі рішення Немирівської районної державної адміністрації № 134 від 24.05.2000 року, зареєстровано 09.06.2000 р. за № 6, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0462013 розміром 1,85 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП «росія» с. Ковалівка, на території колишньої Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області. [PERSON] прийняла спадщину після померлого [PERSON] , оскільки на момент відкриття спадщини проживала за однією адресою із останнім, та у встановленому законом порядку від спадщини не відмовлялася, у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року. [PERSON] померла [INFO] . [INFO] в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області [PERSON] зробила таке заповітне розпорядження: «все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за Законом матиму право, заповідаю [PERSON] » Для оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме земельної ділянки, після померлої [PERSON] , однак йому було повідомлено, що відсутність сертифікату на право на земельну частку (пай) унеможливить видачу свідоцтва на спадщину. В зв`язку із викладеним, позивач [PERSON] змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Виклад позиції відповідача. Представник відповідача Немирівської міської ради відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 11.09.2023 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача Від представника відповідача Немирівської міської ради, 20.09.2023 року надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. 11.09.2023 року від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Інших заяв і клопотань від позивача та відповідача по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 08.09.2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою від 11.09.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання по справі. В підготовче судове засідання сторони по справі не з`явилися, від позивача 25.09.2023 року надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовчому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутність сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Дослідивши матеріали справи, а саме господарську книгу колгоспника [PERSON] (а.с.5), дублікат заповіту [PERSON] від 10 жовтня 1996 року (а.с.6), витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 48766728 від 15.08.2017 року (а.с.7), свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 жовтня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-1598 (а.с.8), витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2017 року, номер витягу 99522237 (а.с.9), свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.10), довідку, видану виконкомом Немирівської міської ради від 07 серпня 2023 року № 2471 (а.с.11), довідку, видану виконкомом Ковалівської сільської ради від 24.10.2018 року № 3314 (а.с.12), довідку, видану виконкомом Ковалівської сільської ради від 24.10.2018 року № 3313 (а.с.13), відповідь Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 17.07.2023 року № 689/14-23 (а.с.14), висновок про вартість нерухомого майна від 09 серпня 2023 року № 21/3 (а.с.15) та враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801, якою затверджено форму сертифіката на право на середню земельну частку (пай), у сертифікаті повинна бути зазначена назва колективного сільськогосподарського підприємства, член якого мав право на середню земельну частку (пай) та вартість землі. Згідно п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 05.08.1995 року, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводяться відповідно районною державною адміністрацією. Сертифікат спадкодавцю видано, а це свідчить що він мав право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Європейський суд з прав людини в своїх рішення «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Слід зазначити, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який згідно п.1 розділу II Прикінцевих положень набрав чинності з 1 січня 2019 року, внесені зміни до законодавчих актів України, зокрема у ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в нинішній редакції) невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Відповідно до ст.3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Висновки суду З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] право власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме на земельну частку (пай) розміром 1,85 в умовних кадастрових гектарах, на яку мав право [PERSON] , померлий [INFO] , на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0462013. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Оскільки позивач просив не стягувати на його користь сплачений судовий збір за подання позовної заяви, судові витрати слід залишити за позивачем [PERSON] . На підставі вище викладеного,

Outcome: approved