Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

20.03.2023\~року позивач\~АТ «Райффайзен\~Банк» звернувся\~до суду\~з вищевказаним\~позовом до\~відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що 24.07.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк», та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0137/82/0563985, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в межах поточного кредиту в сумі 81\~854 грн.48 коп. строком до 24.07.2024 року під 38,3% річних, позичальник, в свою чергу, зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Відповідно до умов договору АТ «Райффайзен Банк» надав\~ [PERSON] \~кредит, шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, відкритого в АТ «Райффайзен Банк», для подальшого використання його за цільовим призначенням. Відповідач, в свою чергу, зобов`язання за договором належним чином не виконує та систематично порушує його умови. Тому станом на 07 грудня 2022 року у нього виникла заборгованість у розмірі 70\~961 грн. 69 коп. Відповідач відмовляється добровільно повернути борг. У зв`язку з цим АТ «Райффайзен Банк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 961 грн. 69 коп. та понесені витрати по справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 року цивільну справу передано в провадження судді Кудрявцевої Т.О. Ухвалою судді від 29.03.2023 року відкрито провадження у справі та\~призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи був сповіщений належним чином, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений надежним чином (повістки направлені по останньому відомому зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, за повідомленням Укрпошти поштове відправлення повернулось з відміткою про невручення «адресат відсутній за вказаною адресою»), про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою представника позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до правового висновку, сформованого Верховним Судом у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 24.07.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк», та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг у сфері страхування №014/0137/82/0563985. За умовами якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язався надати кредит в межах поточного кредиту в сумі 81\~854 грн.48 коп. а [PERSON] зобов`язався строком до 24.07.2024 року повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування ним у розмірі 38,3% річних. 24.07.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» перерахував на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 81 854,48 гривень, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] . Згідно Статуту, затвердженого протоколом Загальних зборів акціонерів від 17 жовтня 2022 року, АТ «Райффайзен Банк Аваль» змінив своє найменування на АТ «Райффайзен Банк». Згідно п. 1.1. кредитного договору, кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором. Відповідно до п.2.1. договору, проценти за користування кредитом сплачуються позичальником кредитору у складі щомісячного ануїтетного платежу, вказаного у графіку , і розраховуються виходячи з процентної ставки , передбаченої підпунктом 1.1.8 пункту 1.1. договору. Відповідно до п.3.1. позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами відповідно до умов договору. Згідно з п.3.3 кредитного договору, позичальник з метою сплати ануїтетних платежів зобов`язаний вносити грошові кошти на свій поточний рахунок та/або підтримувати залишок коштів на поточному рахунку в сумі, достатній для сплати чергового рівного ануїтетного платежу в строки, встановлені договором. У разі недостатності на поточному рахунку коштів, належних до сплати кредитору за договором, на дату платежу, позичальник вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за договором. При простроченні погашення кредиту проценти нараховуються за весь строк фактичного користування кредитом на суму фактичної заборгованості , в тому числі, протягом строку такого прострочення, та підлягають сплаті додатково до сум щомісячних ануїтетних платежів, відповідно до умов договору. При настанні строків сплати рівних ануїтетних платежів згідно графіку, кредитор здійснює договірне списання суми, належної до сплати позичальником у відповідному періоді, з поточного рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в порядку передбаченому п.3.5 договору. До позовної заяви банком надано виписку по особовому рахунку [PERSON] від 07.12.2022, яка містить відомості та свідчить про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів по погашенню боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед АТ «Райффайзен Банк». Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0137/82/0563985 від 24.07.2018, вбачається, що заборгованість відповідача станом на 07.12.2022 року становить 70\~961 грн. 69 коп. 07.12.2022 року АТ «Райффайзен Банк» направив відповідачу вимогу №114/5-К-271557 про дострокове виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, в якій банк повідомив розмір боргу, попередив про необхідність його повернення, протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги та попередив про подання позову до суду в разі невиконання даної вимоги, проте, вимога відповідачем не виконана. Отже, встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору. Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно ч.1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено у ч.2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості відповідачем не спростовані, своїх розрахунків відповідач не надав, що є його процесуальним обов`язком. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з [PERSON] кредитний договір та надав йому у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення, по мірі витрачання зі сплатою відсотків. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратив, після чого їх кредитору не повернув. Внаслідок цього, право банка на повернення його власності - кредитних коштів, порушено, а тому підлягає судовому захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості з [PERSON] , і реалізував це право, звернувшись до суду та надав розрахунок заборгованості, який суд приймає як належний та допустимий доказ. З цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved