Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

06 липня 2023 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою, в якій, посилаючись на статті 104-105,110,112 СК України, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 08 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 170. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08.12.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №170. За час шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Причиною звернення позивача до суду з цим позовом стало те, що в силу психологічної несумісності характерів, нормальні сімейні стосунки з відповідачем так і не склалися. Як виявилося з часом, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Протягом останніх років через постійні сварки та непорозуміння відносини погіршувалися, в результаті чого зникло почуття любові, взаєморозуміння та повага один до одного. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Усе це призвело до того, що на даний час подружні відносини між позивачем та відповідачем взагалі припинилися. Сторони проживають в одній квартирі, але не ведуть спільне господарство. Їхня сім`я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Позивач категорично налаштована на розлучення і не буде поновлювати шлюбні відносини з відповідачем. Останній також підтримує рішення про розлучення, оскільки розуміє, що такі відносини негативно впливають на виховання та здоров`я їхньої дитини. Зважаючи на вказані обставини, позивач просила не надавати їм строк для примирення, оскільки це суперечить їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу спільна дочка сторін залишається проживати разом з позивачем. Питання щодо матеріального утримання дитини позивач буде вирішувати шляхом звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами відсутні. Ухвалою судді від 13 липня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 08 серпня 2023 року. 08 серпня 2023 року цивільну справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Бабич Н.С. з 07.08.2023 по 05.09.2023 у щорічній відпустці та призначено судове засідання на 06 вересня 2023 року. Ухвалою суду від 06 вересня 2023 року судове засідання було відкладено на 15 вересня 2023 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Ухвалою суду від 15 вересня 2023 року судове засідання було відкладено на 28 вересня 2023 року на підставі пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України. Позивач [PERSON] у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. У матеріалах справи знаходиться заява [PERSON] , в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] також не прибув у призначене судове засідання, про дату, час і місце якого повідомлявся в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за адресою зареєстрованого місця проживання, проте поштове відправлення із судовою повісткою повернуто до суду з відміткою причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Клопотання про відкладення розгляду справи та заява про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходили. Відзив на позов відповідач не подав. За наявності умов, передбачених статтями 280 - 282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 28 вересня 2023 року суд ухвалив заочне рішення у справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положенням частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 грудня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 08 грудня 2012 року складено відповідний актовий запис за № 170. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.17). За час шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, матір`ю - позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16 серпня 2018 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.18). Позивач [PERSON] та дочка сторін [PERSON] , [INFO] , як і відповідач [PERSON] , зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються витягами з реєстру Славутицької територіальної громади від 02.08.2022 та інформацією №15-08/1096 Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області (а.с.19,20, 24). Як убачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з цим позовом стало те, що в силу психологічної несумісності характерів нормальні сімейні стосунки з відповідачем не склалися. Через непорозуміння та систематичні сварки сторони припинили шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство. Позивач категорично налаштована на розлучення і не буде поновлювати шлюбні відносини з відповідачем. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. За змістом частини другої статті 18, статті 51, частини третьої статті 56, частини першої статті 110 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 СК України). Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Як убачається з позовної заяви, після розірвання шлюбу спільна дочка сторін [PERSON] , [INFO] , залишається проживати разом з позивачем. Питання щодо матеріального утримання дитини позивач буде вирішувати шляхом звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами відсутні. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Позивач [PERSON] при поданні позову сплатила судовий збір у сумі 1073 гривень 60 копійок, що підтверджується квитанціями на переказ готівки АТ КБ «ПриватБанк»: №0.0.2629999551.1 від 03.08.2022 на суму 992,40 гривні та №0.0.3081807627.1 від 06.07.2023 на суму 81,20 гривню (а.с.3). Вказані суми судового збору зараховані до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1,2). За таких обставин за правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved