Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Представник позивача, адвокат Ратушна Р. П., звернулась до суду із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника внаслідок професійного захворювання, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що [INFO] помер чоловік [PERSON] , [PERSON] , який працював з 08.01.1990 року до 11.02.2009 року підземним прохідником в Акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «КЗРК»), внаслідок чого через тривалу працю в шкідливих умовах у [PERSON] виникли професійні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої ст. з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом зі стійкою артеріальною гіпертензією, шийною радикулопатією з дистрофічним синдромом у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст., деформуючого артрозу і періартрозу ліктьових суглобів з комбінованими контрактурами ПФ першого-другого ст. та вираженими порушеннями трофіки кистей; а також хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), фаза загострення. ЛН 1 ст. Отже, працюючи в АТ «КЗРК» [PERSON] виконував комплекс робіт в підземних умовах шахт, внаслідок чого працював протягом 20 років 7 місяців в умовах вібрації та пилу, рівні яких перевищували визначені нормативи. Таким чином на відповідача покладається відповідальність в частині через не створення для [PERSON] на робочих місцях належних, безпечних і нешкідливих умов праці. Так за довідками МСЕК від 07.06.2010 року [PERSON] було повторно встановлена третя група інвалідності безстроково через професійне захворювання та підтверджено 65% втрати ним професійної працездатності внаслідок професійного захворювання (30% по вібраційній хворобі, 10% через ХОЗЛ та 25% через трудове каліцтво) безстроково. Також за лікарським свідоцтвом про смерть № 531 від 15.11.2021 року була зазначена причина смерті [PERSON] , а саме: хронічний обструктивний бронхіт (профзахворювання 2009 року), що було підтверджено протоколом патологоанатомічного дослідження № 518 від 15.11.2021 року та посмертним епікризом померлого, яким встановлено, що значне погіршення стану [PERSON] відбулось [INFO] року вранці з появою вираженої задишки та приступу задухи, внаслідок чого смерть його настала [INFO] об 8:00 год. Внаслідок смерті чоловіка [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка виражається у тому, що позивачка дуже переживала про стан здоров`я свого чоловіка, коли він перебував у лікарні чи лікувався вдома, вона доглядала за ним, але стан здоров`я [PERSON] погіршувався. Через значне погіршення стану здоров`я її чоловіка, яке сталось [INFO] , настала смерть [PERSON] , що викликало у [PERSON] сильні душевні переживання та суттєве погіршення її самопочуття. Подальше поховання чоловіка та його відсутність нею переноситься дуже важко, її турбує безсоння. Вказувала, що смерть її чоловіка була раптовою та несподіваною. Вона досі не може оговтатись від перенесеного горя, оскільки вони разом із померлим багато часу проводили, стосунки між якими були дуже міцними. Тепер [PERSON] залишилась без чоловіка, будучи позбавленою його підтримки. Позивачка втратила найдорожчу людину, яку ніким не можна замінити. Встановити ціну людського життя та повернути чоловіка позивача неможливо. Зазначала, що оскільки [PERSON] помер внаслідок професійного захворювання та ускладнень, викликаних цим захворюванням, то моральні переживання не мали б місця, якби у свій час посадові особи відповідача прийняли міри для створення безпечних умов його праці, тому АТ «КЗРК» повинно відшкодувати спричинену їй моральну шкоду. Додавала, що АТ «КЗРК» порушувало трудове законодавство з безпеки праці й раніше відносно [PERSON] , оскільки з ним 14 липня 2000 року при виконанні трудових обов`язків підземного прохідника стався нещасний випадок, в результаті якого при падінні з висоти він отримав виробничу травму: перелам поперечних відростків Л-2, Л-3, Л-4, Л-5 хребців та забій поперекового відділу хребта. Таким чином при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, позивач виходить з принципів розумності та справедливості, враховує глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у життєвих стосунках, обсяг страждань, враховуючи переживання, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю чоловіка. Отже, [PERSON] вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 1000000 грн. На підставі переліченого просила суд стягнути з АТ «КЗРК» на користь [PERSON] один мільйон грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю чоловіка у зв`язку з професійним захворюванням, без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Не погоджуючись із позовом [PERSON] , представник відповідача, адвокат Шатунов А. О., подав відзив, вказуючи у ньому, що [PERSON] не довела провину АТ «КЗРК» у настанні смерті [PERSON] через отримане ним професійне захворювання, зазначаючи, що законодавством визначений порядок встановлення причинного зв`язку смерті із професійним захворюванням, який затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.11.2005 р., відповідно до п. 2.14 даної Інструкції остаточне рішення про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом МСЕК може прийняти тільки після всебічного вивчення наданої медичної документації померлого, запиту й розгляду, у разі потреби, додаткових документів та проведення необхідних консультацій, тому висновок про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням оформляється довідкою у трьох примірниках, що використовується МСЕК за формою, що затверджується МОЗ та видається: установі, що надавала направлення до МСЕК, відповідному відділенню виконавчої дирекції Фонду та заявнику. Отже, підставою такого висновку є акт визначення причинного зв`язку смерті з профзахворюванням. Натомість, [PERSON] не надала на підтвердження своїх вимог висновок МСЕК про наявність причинного зв`язку смерті [PERSON] із професійним захворюванням. Додавав, що заявлений розмір моральної шкоди [PERSON] у сумі 1000000 грн. є значно завищеним та необґрунтованим. Крім того [PERSON] просить стягнути моральну шкоду на свою користь без утримання податків з доходу фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів, хоча внесеними змінами до податкового законодавства з 23.05.2020 року суми відшкодування моральної шкоди оподатковуються, тому при стягненні моральної шкоди на користь [PERSON] з присуджених сум мають бути утримані податки та збори відповідно до норм податкового законодавства. На підставі цього просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні заявлених нею позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 24 липня 2023 року було визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 15 серпня 2023 року за клопотанням представника АТ «КЗРК» розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивачка, [PERSON] , до суду не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник позивачки, адвокат Ратушна Р. П., у судовому засіданні, підтримуючи заявлені позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов [PERSON] повністю, додаючи, що [PERSON] із [PERSON] мешкали разом ще до офіційної реєстрації між ними шлюбу в 2017 році, а також заперечуючи проти оподаткування сум моральної шкоди внаслідок смерті чоловіка [PERSON] . Представник відповідача, адвокат Каретна Є. В., у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] , надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві АТ «КЗРК» на позов, тому просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю, зазначаючи, що суми моральної шкоди, спричиненої внаслідок смерті чоловіка [PERSON] , підлягають оподаткуванню відповідно до чинного законодавства. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог [PERSON] , виходячи з наступного вмотивування. Суд встановив, що [PERSON] працював з 08.01.1990 р. по 11.02.2009 р. підземним прохідником в тресті «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда», яке було перейменовано у Шахтобудівельне управління ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», правонаступником якого стало ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого став ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та правонаступником якого наразі є АТ «Криворізький залізорудний комбінат», звідки він звільнився у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (серія [NUMBER] ). На підставі Акту про нещасний випадок № 17 від 19 липня 2000 року, складеного на Шахтобудівельному управлінні ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», встановлено отримання 14 липня 2000 року [PERSON] , який працював підземним прохідником, трудового каліцтва через нещасний випадок на виробництві внаслідок падіння з висоти та переламу поперекових відростків хребта Л-2, Л-3, Л-4, Л-5 із забоєм поперековий відділу хребта, що сталось з причин порушення відповідальними особами такого підприємства законодавства про охорону праці. Також відповідно до Акту № 21 розслідування хронічного професійного захворювання від 3 квітня 2009 року, складеного на ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», встановлено наявність у [PERSON] , який працював в умовах впливу шкідливих факторів 20 років 7 місяців, з яких 18 років 1 місяць на підприємстві відповідача, професійного захворювання: вібраційна хвороба першої-другої ст. з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом зі стійкою артеріальною гіпертензією, шийною радикулопатією з дистрофічним синдромом у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст., деформуючого артрозу і періартрозу ліктьових суглобів з комбінованими контрактурами ПФ першого-другого ст. та вираженими порушеннями трофіки кистей; а також хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), фаза загострення. ЛН першого ст., що підтверджується медичним висновком «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини» від 10 лютого 2009 року, причини виникнення яких були конструктивні недоліки обладнання, інструментів та машин, що були джерелами вібрації, рівень якої перевищував допустимі нормативи, а також через перевищення допустимих нормативів запиленості повітря робочої зони, винними за ст. 153 КЗпП та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» у спричинені яких визнано керівництво тресту «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда» та Шахтобудівельного управління ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Згідно із довідками МСЕК № 008547 та № 002617 від 7 червня 2010 року вбачається, що [PERSON] внаслідок повторного огляду було встановлено 3-ю групу інвалідності безстроково через професійні захворювання та встановлено 65% стійкої втрати працездатності безстроково внаслідок трудового каліцтва (25%), вібраційної хвороби (30%) та ХОЗЛ (10%) з потребою у санаторно-курортному, медикаментозному лікуванні, масажах та ЛФК. Стаціонарне та санаторно-курортне лікування [PERSON] протягом 2009 - 2020 років у медичних закладах через отримані ним професійні захворювання підтверджуються долученими до справи виписками із його історії хвороби № 423/151, № 1506/435, № 2807/789 інституту промислової медицини, виписним епікризом № 16 та виписними епікризами від 09.02.2010 р., від 06.03.2013 р., від 06.03.2014 р., від 24.02.2015 р., від 22.02.2019 р., від 21.02.2020 р. В той же час на підставі свідоцтва про смерть, виданого Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1655 від 16 листопада 2021 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 61 років. Відповідно лікарського свідоцтва про смерть № 531 від 15 листопада 2021 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , смерть якого наступила внаслідок хронічного обструктивного бронхіту (професійне захворювання 2009 року), що підтверджується посмертним епікризом, протоколом патологоанатомічного дослідження № 518 від 15 листопада 2021 року та випискою з нього, за якими видно, що значне погіршення стану [PERSON] сталось [INFO] року рано вранці з появою вираженої задишки та приступу задухи, що призвело до смерті останнього [INFO] року об 8-00 год. внаслідок хронічного обструктивного захворювання легень (професійне захворювання 2009 року), ускладнене легеневим серцем, пневмосклерозом, емфіземою легень, застійною пневмонією. Суд вказує, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства. Виходячи ж з положень ст. 16, 23 ЦК та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 1 вересня 2020 року по справі № 216/3521/16-ц. Так за ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст. 173 КЗпП закріплюється право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Так за ст. 179 КЗпП шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно із ч. 1 ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі ч. 1-3 ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, виходячи з наведених норм, слідує висновок, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд вказує, що у п. 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також у Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Актом № 21 розслідування хронічного професійного захворювання від 3 квітня 2009 року, складеного на підприємстві відповідача, встановлено, що втрата працездатності [PERSON] настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд дійшов висновку про наявність провини відповідача, як підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди за рахунок АТ «КЗРК». Таким чином невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування відповідачем заподіяної працівнику моральної шкоди. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палата Касаційного цивільного суду у постанові від 15 червня 2020 року по справі № 212/3137/17-ц. Так відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Тлумачення ч. 2 ст. 1168 ЦК свідчить про те, що до суб`єктів, яким компенсується моральна шкода внаслідок смерті, відносяться чоловік або дружина потерпілої особи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 378 від 29 грудня 2017 року, вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON] 29 грудня 2017 року. Також відповідно до копій паспорта громадянина України на [PERSON] (серія [NUMBER] ) та паспорта громадянина України на [PERSON] (серія [NUMBER] ) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] разом були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 22 лютого 2016 року. Оскільки суд встановив, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та трудового каліцтва [PERSON] було безстроково встановлено 65% стійкої втрати працездатності та 3-ю групу інвалідності, чим безсумнівно було заподіяно моральну шкоду, в тому числі його дружині, [PERSON] , як члену родини, оскільки внаслідок професійного захворювання змінились умови життя [PERSON] та позивачки, яка змушена була весь час до смерті свого чоловіка протягом останніх п`яти років переживати його тривале лікування, відчуваючи душевні страждання за рідну людину. З рештою, смерть [PERSON] , чоловіка позивачки, яка стала наслідком отриманого професійного захворювання, хронічного обструктивного захворювання легень, є непоправною втратою для [PERSON] . В цьому сенсі суд зазначає, що призвели до смерті [PERSON] винні дії керівництва АТ «КЗРК», як правонаступника ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», оскільки причиною загибелі чоловіка позивачки стало хронічне обструктивне захворювання легень [PERSON] , професійне захворювання останнього, набуте на підприємстві відповідача. Також суд зауважує, що відповідно до «Інструкції про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.11.2005 року № 606 (далі - Інструкція), вона була розроблена на виконання вимог Законів України «Про охорону праці», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», за якими передбачено відшкодування шкоди утриманцям працівника (годувальника) у разі його смерті, якщо визначено причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом. Так за ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», за ч. 3 ст. 30 якого підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. При цьому за ч. 8 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» вказано, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. За Інструкцією причинний зв`язок смерті із професійним захворюванням - є зв`язок, який можна встановити між перебігом професійних захворювань з урахуванням форми, стадії, тяжкості функціональних порушень, розвитку ускладнень за життя, патоморфологічними та гістологічними змінами в органах та системах організму, що виявлені під час розтину, та настанням смерті. Також за відповідною Інструкцією безпосередня причина смерті - це головні клініко-морфологічні прояви основного захворювання або його ускладнення, що стали безпосередньою причиною смерті. На підставі ст. 36 ч. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я підтверджується висновком відповідного закладу охорони здоров`я. Натомість, за ст. 41 ч. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхові виплати здійснюються протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я. Отже, з наведених нормативно-правових актів вбачається, що посилання представника відповідача на необхідність для розгляду даної справи наявність висновку МСЕК для встановлення причинного зв`язку між смертю [PERSON] та його профзахворюванням є хибним, оскільки такий висновок потрібен для проведення страхових виплат Фондом соціального страхування України, тому суд відкидає той факт, що [PERSON] не було дотримано порядку, визначеного «Інструкції про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом» для підтвердження причинного зв`язку між смертю чоловіка позивачки та його професійним захворюванням, оскільки відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок смерті чоловіка від професійного захворювання, не є страховою виплатою та здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Таким чином визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи порівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 23 листопада 2022 року по справі № 686/13188/21 та від 25 травня 2022 року по справі № 487/6970/20. Суд також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже, на підставі встановлених обставин справи суд вважає доведеним той факт, що у зв`язку зі смертю [PERSON] , чоловіка позивачки, останній було безумовно заподіяно моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, з якою вона прожила щонайменше останні більш ніж п`ять років, що потягло за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя після загибелі чоловіка. Таким чином аргументи представників відповідача про те, що позивачка не підтвердила достатніми та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань, не заслуговують на увагу, оскільки смерть рідної людини є не відновлюваною втратою, що безумовно спричиняє страждання та переживання. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала така особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 3 грудня 2018 року по справі № 210/1036/17. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань [PERSON] внаслідок смерті чоловіка, як наслідок отриманого [PERSON] у 2009 році професійного захворювання, а також бере до уваги ступінь втрати працівником працездатності через отримані ним трудове каліцтво та профзахворювання, зважаючи на провину підприємства відповідача через незабезпечення безпечних умов праці такого працівника, тривалість проживання разом подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також те, що життя людини є найвищою цінністю, втрата якої для позивачки є невідновлюваною втратою. Таким чином суд дійшов висновку, що заявлений в інтересах [PERSON] адвокатом Ратушною Р. П. позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з АТ «КЗРК» в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, пов`язаною із виконанням трудових обов`язків, виходячи з глибини перенесених страждань, у розмірі 400 000 грн., що думку суду відповідатиме принципу справедливості та розумності за встановленими обставинами справи. Також суд зазначає, що згідно із п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України (далі - ПК) платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. За пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб визначається, зокрема, юридична особа (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та Розділом IV ПК. На підставі п. 163.1 ст. 163 ПК об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Відповідно до п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК (в редакції змін, внесених Законом України від 16 січня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому в попередній редакції п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК передбачав, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Отже, з 23 травня 2020 року п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК було доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають з того часу оподаткуванню. Натомість, за старою редакцією п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК було передбачено, що суми за рішенням суду про відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, не підлягали оподаткуванню. Таким чином за податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок смерті чоловіка, а отже, заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, тому вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок смерті чоловіка, пов`язаної з професійним захворюванням. При цьому моральну шкоду було завдано через смерть працівника внаслідок отримання чоловіком позивачки професійного захворювання, що відбулось у 2009 році, тобто до набрання чинності нової редакції ст. 164.2.14 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року). Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом неодноразово у постановах 23 грудня 2022 року по справі № 566/800/21, від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21, від 4 квітня 2018 року по справі № 212/2362/16-ц, від 3 грудня 2018 року по справі № 210/1036/17, від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 25 листопада 2020 року по справі № 264/5681/17, оскільки вона не відповідає сформованій пізніше за часом правовій позиції Верховного Суду, викладеної судом у даному рішенні. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивача звільнено за законом, відповідно до розміру частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 4000 грн.

Outcome: partial