Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

17 січня 2023 року представник позивача [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог представник позивача посилається на те, що 08 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №23. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом ІІ групи. Дитина потребує особливого догляду, постійного опікування та фінансових витрат на лікування. Відповідач станом здоров`я дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на лікування дитини від відповідача не надходить. Син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини відмовився. Просить суд стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої сина [PERSON] , [INFO] , 1/4 частики з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] понесені додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 6031,50 грн. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 6935,28 грн., щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в сумі 2684,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правову допомогу. 10 лютого 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 27 лютого 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов зустрічний позов. 27 лютого 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська прийнято зустрічний позов, перейшли до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та витребувано докази. 06 квітня 2023 року від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення проти заяви про збільшення позовних вимог від 03 березня 2023 року. 12 квітня 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська призначено молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Київському НДЕКЦ МВС, провадження зупинено. 20 квітня 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі поновлено та призначено підготовче судове засідання. 01 травня 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2023 року скасовано, призначено молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському НДЕКЦ МВС, провадження зупинено. 30 червня 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі поновлено та призначено підготовче судове засідання. 04 жовтня 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по зустрічній позовній заяві закрито. Від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання в якому він підтримує заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить розглядати справу без його участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON] з огляду на наступні підстави. Судом встановлено, з 08 лютого 2019 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому Самарський районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №23 (а.с.21). З копії свідоцтва про народження, Серії [NUMBER] , виданого 18 січня 2022 року Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №250 (а.с.22). [PERSON] у віці 10 місяців встановлений статус «дитина з інвалідністю, підгрупа А встановлена до 23.11.2026 року з подальшим переоглядом. група інвалідності «А» до 23.11.2026 року (а.с.23-25, 72). Відповідно до медичного висновку про дитину-інваліда до 18 років №55 від 22.09.2021 року підтверджено діагноз [PERSON] : «Хронічна хвороба нирок. 5 ст.: кістозна дисплазія обох нирок. Калікоектазія. ХНН 4 ст., термінальна стадія. Вторинна анемія середнього ступеню важкості. МКХ 10: №18.» (а.с.26). Згідно виписки із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого №8227 підтверджено діагноз: «ХХН 5 ст. ВАРСВС: кістозна дисплазія обох нирок. Калікоектазія. ХНН 4 ст., термінальна. ПАПД з 07.21 р. Вторинна анемія середнього ступеню тяжкості, змішаного генезу, мед компенсована. Вторинний гіперпаратиреоз» (а.с.27). Згідно висновку експерта №996-МГ від 22.06.2023 року, [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] . Вірогідність того, що [PERSON] є дійсно біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999999% (а.с.143-145). Згідно ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , ймовірність його батьківства складає 99,9%, а відтак між ними наявне кровне споріднення. Нормами чинного законодавства, зокрема ст.180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов`язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вимога позивача про стягнення із нього аліментів є обґрунтованою. Положеннями ч.2\~ст.182\~СК України\~визначено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду) від 03.04.2023 року № 1 виданої ФОП [PERSON] вбачається, що його заробітна плата за шість місяців становить 40350 грн.(а.с. 99 на звороті). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі\~статтею 80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд критично ставиться до вищевказаної довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду) відповідача, оскільки суду достовірно невідомо чи має відповідач інші доходи чи ні, в той час, як забезпечення своєї дитини є його безпосереднім обов`язком. Крім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 15 травня 2018 року у цивільній справі № 234/6207/17 прийшов до висновку: «Той факт, що він не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Тому доводи касаційної скарги в частині визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу». Таким чином, навіть не працевлаштованість не звільняє батька від обов`язку забезпечувати свою дитину до повноліття. В той же час, судом встановлено, що відповідач є батьком дитини-інваліда, яка потребує постійного лікування. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України\~встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою\~Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін та стан здоров`я дитини, а також обов`язок відповідача по належному утримуванню дитини. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.\~ Аналізуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача, слід визначити у розмірі 1/4 частики з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 січня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 2684,00 грн. Згідно\~ст.75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружна, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. В силу ч.4 ст.84 СК України\~ дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно вимог ч.1 ст.79\~СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст.\~88\~СК України,\~\~якщо один\~із подружжя,\~в тому\~числі і\~працездатний,\~проживає з\~дитиною з\~інвалідністю,\~яка не\~може обходитися\~без постійного\~стороннього догляду,\~і опікується\~нею,\~він має\~право на\~утримання за\~умови,\~що другий\~з подружжя\~може надавати\~матеріальну допомогу. Право\~на утримання\~триває протягом\~всього часу\~проживання з\~дитиною з\~інвалідністю та\~опікування нею\~і не\~залежить від\~матеріального становища\~того з\~батьків,\~з ким\~вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до\~частини першої статті 80\~цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб - 2684 гривні. Відтак, позивачка має право на аліменти на її утримання, оскільки з нею проживає дитина з інвалідністю, а отже суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом. Крім цього, позивачка просила стягнути з відповідача понесені додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 6031,50 грн. та додаткові витрати на утримання дитини щомісячно у розмірі 6935,28 грн., виходячи з наступного. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою було здійснено ряд необхідних аналізів та придбано обов`язкові лікарські препарати, а саме: 1.Рукавички вінілові Mercator Medical Ideal Vinil M 100 штук на загальну суму 1000,00 грн.(а.с. 79); 2.Необхідні для дитини товари на суму 2641,00 грн., а саме одноразові пелюшки, підгузки, суха молочна суміш, бальзам (а.с. 77 на звороті); 3.Рекормон 2000 МО розчин для ін`єкцій 0,3 мл шприц № 6 на загальну суму 4823,00 грн. та 1601,00 грн. (а.с. 78); 4.Аналізи на суму 580,00 грн.(77); 5.Ліки на загальну суму 1418,00 грн.(а.с. 76 на звороті). Таким чином, понесені додаткові витрати на утримання дитини становлять: 1000+2641+4823+1601+580+1418=1263. Виходячи з вищенаведеного, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивачки частину вищезазначених витрат, а саме 6031,50 грн. Крім цього, позивачка зазначає, що дитині регулярно потрібно задавати аналізи відповідно до призначеного лікування, а саме: 1.Загальний аналіз крові (Hb, Ht, PLT, MCV, MCH, лейкоцитна формула) 1 раз на 2 тижні+за показаннями; 2.Біохімічні дослідження крові (загальний білок крові та альбумін, лужна фосфатаза, ATL, AST, цукор, білірубін, ліпідний спектр) 1 раз на три місяці; 3.HbsAg, анти-HCV а/т 1 раз на три місяці; 4.Визначення ПТГ, ТТГ, Т4 1 раз на три місяці; 5.Стан кислотно-лужної рівноваги:сечовина, креатинін, K, Na, Ca, P, залізо, глюкоза 1 раз на 2 тижні; 6.Аналіз сечі загальний 1 раз на 2 тижні та за показаннями; 7.Бактеріологічний аналіз сечі 1 різ на 6 місяців та за показаннями; 8.УЗД органів черевної порожнини, нирок і сечовивідних шляхів 1 раз на три місяці та за показаннями; 9.ЕКГ, ЕхоКГ - 1 раз на три місяці та за показаннями; 10.Контроль температури тіла, АТ щоденно; 11.Контроль маси тіла кожного дня та після кожної процедури ПАПД; 12.Контроль діурезу, стілець кожного дня. Позивачка наводить розрахунок, відповідно до якого вартість вищеперерахованих аналізів становить 4470 грн. на місяць. Також відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого № 8227 від 30.09.2021 року [PERSON] призначено лікування: 1.ЗНТ методом ПАПД:р-н Діаніл 1,36%, об`єм 200 мл за 5 циклів 2.Стіл № 7; 3.Рекормон по 200 МО 1р/тиж п/ш (ПН); 4.Кальцикер по 1.0 мл 1р/д; 5.Енап по 1,25 мг 1 р/д; 6.Канефрон по 10 кап 2р/д; 7.Оксидевіт по 2 кап 1р/д на ніч; 8.Мальтофер по 10 кап 1р/д; 9.Севеломер по 400 мг 1р/2д; 10.Мікстура кватера по 1 ч.л. 1р/д; 11.Аквадетрим по 4 кап 1р/д; 12.Ет/Альфа по 4 кап 1р/д. Позивачка наводить розрахунок, відповідно до якого вартість вищеперерахованих медикаментів становить 9400,57 грн. на місяць. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат посилаючись на ту обставину, що його заробітна плата не покриває вищевказані витрати, не оспорюючи необхідність даних процедур та ліків його дитині з інвалідністю та не наводить свій розрахунок вищевказаних процедур та призначених лікарем ліків. В постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №272/118/17 викладено наступний висновок: «Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. При цьому позивач повинна довести їх необхідність. Оскільки позивач зазначила про додаткові витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то саме вона мала б надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини за кордоном (з повним текстом постанови можна ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/73902406). На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про доведеність додаткових витрат на дитину з інвалідністю та стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] понесені додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 6031,50 грн. та додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 6935,28 грн., щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу суд приходить до наступних висновків. Статтею 59 Конституції України\~визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч.1, 2\~ст.15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8\~ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). У п.п.113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої\~статті 30 Закону №5076-VI\~врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, §268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату, як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 Євро, як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72). Суд зважає на те, що сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством. У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року №01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті." Верховний суд у постанові 28 грудня 2020 року справа №640/18402/19 зробив правовий висновок: «у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен». Вказаний правовий висновок кореспондується з висновком викладеним у постанові Великої Палити Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1167416м (а.с.5), копію свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3324 (а.с.6), копію договору №б/н про надання правничої допомоги від 05.12.2022 року (а.с.7-9), копією додаткової угоди №2 до Договору про надання правничої дороги №б/н від 06.12.2022 року (а.с.12), копію акта №2 приймання-передачі наданих послуг до договору №б/н про надання правничої допомоги від 07.12.2022 року (а.с.13). В порядку ч.5 ст.137 ЦПК України від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу згідно якого представник посилаючись на недотримання адвокатом позивача вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання роботи, просить суд про істотне зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу до 201,30 грн., оскільки така сума повністю відповідає і є співмірною складності справи, кількості і складності підготованих адвокатом процесуальних документів. Суд критично ставиться до доводів представника відповідача викладених у клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та вважає їх необґрунтованими. Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 4000,00 грн. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за звернення до суду із вимогою про стягнення аліментів у розмірі 1073,60 грн., а також з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved