Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати кредитний договір КД № 001-28001-270413 на суму 25 909,00 грн., а також оформлену кредитну картку на суму 15 000,00 грн., [NUMBER] , що укладено злочинним шляхом між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» припиненим, а зобов`язання за ним виконаним. Позов обгрунтовано тим, що у 2008 році невстановленою особою у позивача було викрадено паспорт та з його допомогою оформлено кредит у ПАТ «Дельта Банк» на суму 25 909,00 грн. та кредитну картку на 15 000,00 грн.. 19.07.2008 року з цього приводу позивачка звернулася до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із письмовою заявою про вчинення щодо неї злочину за ст. 185 КК України. Відповідно до постанови старшого оперуповноваженого ВКР ТВМ-2 Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві Гири А.І. від 28.07.2008 року, в порушенні кримінальної справи відмовлено. Зазначає, що 30.09.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою до позивачки про стягнення боргу за кредитним договором. Однак, ухвалою суду від 18.02.2015 року, вищевказану цивільну справу було залишено без розгляду. Вказує, що неодноразово зверталась до ПАТ «Дельта Банк» з заявами, в яких зазначала, що кредитний договір № 001-28001-270413 на суму 25 909,00 грн. та кредитна картка на суму 15 000,00 грн. були оформлені не нею. Однак, до неї надходять телефонні дзвінки від колекторської компанії ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», які вимагають від неї здійснити сплату коштів за кредитним договором № 001-28001-270413 від 27.04.2013 року, який не був оформлений позивачкою. Оскільки відсутнє волевиявлення позивача та остання жодного договору з ПАТ «Дельта Банк» не укладала, а спірний договір укладений з особою, яка скористалась викраденим паспортом позивача, тому є підстави для визнання такого договору недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 26.05.2023 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 25.09.2023 року представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що 23.01.2018 відбувся електронний аукціон, де Банком було виставлено на продаж право вимоги за кредитним договором № 003-28001-270413 від 27.04.2013 укладеним між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] , переможцем якого став ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», з яким в подальшому АТ «Дельта Банк» укладено Договір №195/К про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 09.02.2018 року. 11.04.2018 відбувся електронний аукціон, де Банком було виставлено на продаж право вимоги за кредитним договором № 003-28001-270413 від 27.04.2013 укладеним між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] , переможцем якого став ТОВ «Росвен Інвест Україна», з яким в подальшому АТ «Дельта Банк» укладено Договір №410/К про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 27.04.2018 року. Вказує, що ще в 2018 році Банк відступив прав вимоги за кредитами позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», у зв`язку з чим відбулась заміна кредитора з АТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», тобто позов пред`явлено до неналежного позивача. Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити та ухвалити відповідне рішення, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Згідно з ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частини перша і третя ст. 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (Аналогічні положення містяться в пункті п`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2008 [PERSON] звернулась до Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві із заявою про те, що 19.07.2008 року з її автомобіля були викрадені її особисті речі, в тому числі і паспорт громадянина України. відповідно до інформації, розміщеної ТОВ «Українське бюро кредитних історій» станом на 31.03.2021 року щодо позивача [PERSON] у розділі 1. Інформація за договором (245093) вказано тип кредиту - договір позики, дата видачі кредиту - 06.07.2019; сума кредиту - 2000,00; поточна заборгованість - 4302,76; поточна прострочена заборгованість - 4302,76; валюта кредиту - UAH; термін кредиту до - 02.08.2021; дата оновлення - 28.02.2021; донор інформації - Є-кеш (а.с. 7). Обґрунтовуючи позов, позивач послався на те, що 07.08.2008 невідомі особи, шляхом заміни її фотографії у втраченому паспорті громадянина України на фотокартку невідомої їй особи оформили кредит у ПАТ «Дельта Банк» на суму 25 909,00 грн. номер договору КД № 001-28001-270413 та кредитна картка на суму 15 000,00 грн. номер договору КД № 003-28001-270413, ПК № 5488740003800894, про існування оскаржуваного правочину вона не знала, нічого не підписувала та наміру його укладати з відповідачем не мала, оскільки невстановленою особою 19.07.2008 року викрадено її паспорт, за допомогою якого було укладено оспорюваний правочин. У вересні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, який ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2015 року, залишено без розгляду. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого оперуповноваженого ВКР ТВМ-2 Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві Гири А.І. від 28.07.2008 року, в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] відмовлено Таким чином, твердження позивача, що оспорюваний правочин суперечить ст. 203 ЦК України судом не приймаються як безпідставні, оскільки ці доводи базуються на власному припущенні. Іншого судом не встановлено. При цьому, суд звертає увагу, що оскільки в силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, відповідно обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв`язку із наведеним, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] необґрунтованими та безпідставними та такі, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed