Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

27.12.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за опалення та гарячу воду в сумі 82167,23 грн., та судовий збір в сумі 2481,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги"№ 2189-VІІвід 09.11.2017 та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Проте, обов`язку щодо повної та своєчасної сплати за надані послуги відповідачі не здійснюють, що призвело до утворення заборгованості станом на 01.10.2022 за період з 01.12.2017 по 30.09.2022 в розмірі 82167,23 грн. У зв`язку з викладеним представник позивача звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін (а.с. 7). В дане судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, в прохальній частині позовної заяви представник КП «Харківські теплові мережі» Вірютіна О.В. просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 2). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судові засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час і місце судового розгляду справи, до канцелярії суду надійшов відзив представника відповідачів - адвоката Міліруд Є.О. на позовну заяву, в якому вимоги, викладені у позовній заяві повністю заперечує. У позовній заяві позивач посилається на норми права, які зобов?язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2012 [PERSON] продала свою квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 24.03.2023 власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Таким чином, з 12.12.2012 [PERSON] не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Просить в задоволенні позовних вимог КПІ "Харківські теплові мережі" відмовити в повному обсязі (а.с. 26). Суд, вивчивши надані докази, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 25.01.2023, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Разом з тим, згідно копії договору купівлі продажу квартири від 12.12.2012, [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв 6-кімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 85,9 кв.м., загальною площею 120,5 кв.м. та сплатив за неї певну грошову суму (а.с. 29). Згідно п. 6 Договору, продавець свідчить та гарантує, що: вона є повноправним та законним власником квартири. На час укладання цього договору квартира нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, не заставлена, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, не є предметом договору найму чи шлюбного контракту, вона не передана в іпотеку, не обтяжена сервітутом, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передана, щодо неї не ведуться судові спори, як юридична адреса не використовується, прав щодо неї у третіх осіб немає, як в межах України, так і за її межами. Відсутність заборони відчуження на майно перевірена за витягом від 12.12.2012. Згідно з Витягом з Державного реєстру іпотек від 12.12.2012, відчужувана квартира в іпотеку не передана. Тобто, [PERSON] з 12.12.2012 є власником квартири [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.03.2023, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири № 397 , виданого 08.05.2019 (а.с. 30). Згідно відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з теплопостачання, яка утворилась з 01.12.2017 по 30.09.2022 у розмірі 82167,23 грн. (а.с. 3). Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов`язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначено вище, згідно копії договору купівлі продажу квартири від 12.12.2012, [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв 6-кімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 85,9 кв.м., загальною площею 120,5 кв.м. та сплатив за неї певну грошову суму (а.с. 29). Згідно п. 6.1 Договору купівлі продажу квартири від 12.12.2012, квартира не має якихось властивостей, в результаті яких може виникнути її порча, втрата або псування; відсутня заборгованість по сплаті за обов?язковими платежами, комунальними платежами, тощо та за будь-якими іншими виплатами щодо квартири, яка є предметом цього договору. Зареєстроване місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не свідчить, що вони є споживачами послуг КП «Харківські теплові мережі» в зазначений в позовній заяві період. Сам факт реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] у вказаній квартирі, після переходу права власності до інших осіб на зазначену квартиру, не свідчить, що саме вони є споживачами житлово-комунальних послуг. Позивачем таких доказів суду не надано. Довідка про нараховану заборгованість за зазначений період взагалі не містить даних про нового власника квартири. Згідно копії довідки від 17.05.2022 №1241-5001597154 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, [PERSON] є внутрішньо-переміщеною особою та фактично мешкає у Дніпропетровській області (а.с. 32). Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Клопотань позивача про заміну відповідача або залучення спів відповідача до матеріалів справи не залучено, та в ході її розгляду суду не заявлено. За таких обставин, суд вважає що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] нарахованої заборгованості по оплаті послуг теплопостачання з 01.12.2017 є безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Враховуючи викладене, суд вважає встановленим факт відсутності порушення прав позивача зі сторони відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а саме заборгованості по оплаті послуг теплопостачання, що надавались за адресою: [ADDRESS] , з 12.12.2012, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості є незаконними і необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed