Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Медведівської сільської ради про встановлення у позовному провадженні факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, зазначивши, що [INFO] померла його мати [PERSON] . На день відкриття спадщини померлій належало право на земельну частку (паю) розміром 1,60 умовних кадастрових гектарів в адмінмежах Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0135540, який був виготовлений на ім`я [PERSON] та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 809, що підтверджується відповідною архівною довідкою, виданою архівним відділом № 6 Черкаської РДА від 17.09.2021 за № 04-05/73-1. Спадщину після смерті [PERSON] фактично одноосібно прийняв її чоловік та батько позивача [PERSON] , спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 530 ЦК УРСР, оскільки після її смерті протягом шести місяців користувався майном та речами померлої, а також був зареєстрований і проживав з нею за однією адресою на день її смерті і таким чином вступив в управління та володіння майном померлої та відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину. Вказаний факт також підтверджується і постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.03.2023 за № 154/02-31, у якій зазначено, що [PERSON] був спадкоємцем майна померлої [PERSON] , який прийняв після її смерті спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] , хоч і прийняв фактично спадщину після смерті своєї дружини, але не встиг оформити право власності на спадкове майно, оскільки [INFO] помер. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді належної [PERSON] земельної частки (паю), належної [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,12 г. (кадастровий номер 7125484000:01:002:0357), розташована в адмінмежах Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 478393 від 30.03.2006, виготовленого та зареєстрованого за № 010679800293 на ім`я померлого. Також до спадкової маси увійшов належний [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований у [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв його син та позивач по справі одноосібно, оскільки на день смерті [PERSON] він постійно проживав разом з ним за однією адресою у [ADDRESS] . Відповідно до заповіту, посвідченого 27.03.1996 Виконавчим комітетом Мельниківської сільської ради народних депутатів Чигиринського району, [PERSON] все своє майно заповів своїм синам: [PERSON] та позивачу [PERSON] . Вказаний заповіт на день смерті заповідача не був змінений чи скасований. Брат позивача [PERSON] не приймав у встановленому порядку спадщину. [INFO] брат позивача [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] заведена відповідна спадкова справа, яка перебуває у Чигиринській державній нотаріальній конторі. Інші спадкоємці, які прийняли б спадщину відсутні. Позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] до Чигиринської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено. Нотаріальна відмова обґрунтована тим, що відсутнє підтвердження факту прийняття ним спадщини після смерті батька, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.07.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, розгляд справи призначено до підготовчого засідання. Під час підготовчого засідання за клопотанням позивача суд ухвалою від 22.08.2023 витребував додаткові докази, а саме завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також відомості про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказані докази були надані суду у визначений ухвалою строк. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 11.09.2023 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, та просив суд його задовольнити. Допитані під час судового розгляду свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, надали суду показання, якими підтвердили, що є сусідами та знають родину [PERSON] протягом тривалого часу. Також вказані свідки підтвердили, що після смерті матері позивача [PERSON] за місцем їх проживання залишився проживати батько [PERSON] . Згодом разом із ним почав проживати син [PERSON] , оскільки батько хворів та потребував стороннього догляду. Після смерті батька позивач продовжував господарювати на території належного батькам домоволодіння. Відповідач Медведівська сільська рада, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, участь уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечила, на адресу суду надіслала заяву, відповідно до якої позов визнала та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Розгляд справи просила проводити у відсутність представника відповідача. Суд, заслухавши позивача та свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини є правовідносинами з приводу спадкування, відповідно ураховуючи час їх виникнення до них підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), а також положення Книги шостої «Спадкове право» Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. На підставі ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. На підставі ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України). На підставі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). Під час розгляду справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , актовий запис про смерть 29, зареєстрований Виконавчим комітетом Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, на підтвердження чого наявне відповідна копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.02.2021(а.с.12). На момент смерті [PERSON] мала право на земельну частку (пай) розміром 1,60 в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0135540, виготовленого на ім`я [PERSON] та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 809, що підтверджується відповідною архівною довідкою, виданою архівним відділом №6 Черкаської РДА від 17.09.2021 року за № 04-05/73-1 (а.с. 21). На день відкриття спадщини спадкодавця перебувала у зареєстровано шлюбі із [PERSON] , з якими вони були зареєстровані та проживали за однією адресою, а саме: [ADDRESS] (а.с. 33-34). Відповідно спадщину після смерті її смерті прийняв її чоловік в порядку ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року). До регулювання спадкових правовідносин щодо спадкування майна та майнових прав після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , ураховуючи час їх виникнення, суд застосовує положення Книги шостої «Спадкове право» Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). На підставі ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, у тому числі через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину та відсутністю захисту такого права в інший спосіб. На підставі ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Зі змісту статті 328 Цивільного кодексу України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту частини другої статті 16 ЦК України вбачається, що способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Під час розгляду справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис про смерть № 14, зареєстрований Виконавчим комітетом Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.02.2021 року (а.с.13). На день відкриття спадщини померлому належало майнове право, а саме право на земельну частку (пай) розміром 1,60 умовних кадастрових гектара в адмінмежах Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, яке він успадкував після смерті [PERSON] . Також [PERSON] на день своєї смерті був власником земельної ділянки загальною площею 1,12 га, (кадастровий номер 7125484000:01:002:0354), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адмінмежах Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 478393, який виданий на підставі розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації від 30.08.2005 № 187, зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 010679800293 від 30.03.2006 . Також наданою суду довідкою Виконавчого комітету Медведівської міської ради Черкаського району Черкаської області № 87-(02-22) від 27.02.2023 підтверджено, що за [PERSON] , який помер [INFO] , рахується житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, до складу майна, власником якого був померлий, входять такі будівлі та споруди: житловий будинок (А), веранда (а1), літня кухня-сарай (Б), прибудова (б1), сарай (б2), сарай (б3), сарай (В), колодязь (№1) (а.с. 27-29). З наданого суду заповіту від 27 березня 1996 року, посвідченого Виконавчим комітетом Мельниківської сільської ради народних депутатів Чигиринського району Черкаської області, зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій № 22 , вбачається, що все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день його смерті належатиме йому і на що він за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в селі Мельники, Чигиринського району, Черкаської області, заповів своїм синам: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). З наданої суду копії свідоцтва про смерть від 19.07.2017 встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , актовий запис про смерть № 06, зареєстрований Виконавчим комітетом Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області (а.с. 15). Відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Медведівської міської ради Черкаського району Черкаської області від 27.02.2023 № 92-(02-22), судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на день своєї смерті [INFO] , проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Інші члени сім`ї, малолітні, неповнолітні, утриманці, квартиронаймачі за вищевказаною адресою, на день смерті [PERSON] не були зареєстровані (а.с. 35) Також згідно до довідки Виконавчого комітету Медведівської міської ради Черкаського району Черкаської області від 27.02.2023 № 86-(02-22), [PERSON] , [INFO] , постійно проживав зі своїм батьком - [PERSON] , [INFO] , на день його смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, були поєднані спільним побутом. [PERSON] доглядав та провів поховання свого батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 36). За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач у зв`язку із постійним проживанням разом зі спадкодавцем, оскільки від прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не відмовлявся, є таким, що прийняв спадщину, відповідно він набув право на належного померлому майна та майнових прав в порядку спадкування за заповітом. Також судом установлено, що позивач є сином померлого [PERSON] , відповідно являється спадкоємцем належного померлому майна та майнових прав як спадкоємець першої черги за законом. Оскільки, як встановлено судом раніше, позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв, наявні підстави для визнання за ним права власності на майно та права на майнові права на іншу частину у порядку спадкування за законом. У свою чергу, оскільки предметом спору у даній справі є визнання права власності на належне померлому майно та належні померлому майнові права, позивач набув це право на різних правових підставах (право на частину набуте в порядку спадкування за законом, а право на іншу частину набуте ним в порядку спадкування за заповітом), у силу закону він є власником спірних об`єктів нерухомого майна та майнових прав у повному обсязі. Щодо позовної вимоги про встановлення у позовному провадженні факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини суд зауважує, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів не визначений нормами статті 16 Цивільного кодексу України. Встановлення вказаного факту необхідно було позивачеві для доведення факту вчинення [PERSON] комплексу юридично значимих дій, наслідком яких є прийняття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, з метою визнання у судовому порядку права на спадкове майно та права майнові права. За таких обставин встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем є підставою поданого позову, відповідно цей факт є встановлений судом під час розгляду справи та вирішення спору щодо належності позивачеві спірного майна. Така вимога без інших вимог не може сприяти меті цивільного судочинства, відповідно не є належним способом захисту порушеного, невизнаного чи оспореного цивільного права або інтересу і окремому встановленню у позовному провадженні такий факт не підлягає. Отже заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial