Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

У травні 2023 року позивач через свого представника адвоката Звонарьова Валентина Вадимовича, за зміненою підсудністю у відповідності до ч. 7 ст.\~147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно розпорядженню Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 внаслідок припинення роботи Іллічівським районним судом м. Маріуполя з об`єктивних причин неможливості здійснення ним правосуддя в умовах воєнного стану, продовженого до 21 листопада 2023 року, звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 12 січня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей подружжя не має, однак сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів та різних поглядів на майбутнє життя. У зв`язку з бойовими діями з боку Російської Федерації та окупацією м. Маріуполя в лютому 2022 року подружжя було вимушене виїхати з м. Маріуполя та наразі тимчасово перебувають на території Республіки Литва, проте з лютого 2023 року фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідач фактично створив нову сім`ю та проживає окремо. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2023 року після усунення недоліків позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання жодного разу не з`явилась, уповноваживши представника адвоката Звонарьова В.В., який також жодного разу в судовому засіданні участі не взяв, ні особисто, ні за допомогою відеоконференцзв`язку, будучи не обмеженим у представництві позивача, вказуючи у своїй заяві, що подана через підсистему «Електронний суд» 07 липня 2023 року (зареєстрована в суді 10 липня 2023 року), про те, що наразі позивач проживає у Республіці Литва, де працює вчителем в навчальному закладі в українському підрозділі, в Україну не в`їжджала та на території України не має постійного місця проживання, що перешкоджає її явці у судове засідання. Крім цього представник позивача у заяві зазначив, що він також є внутрішньо переміщеною особою та має реєстрацію в м. Києві, а відтак, витрачати час та грошові кошти для прибуття до суду не має можливості, у зв`язку з чим представник наполягав на розгляді справи по суті у відсутності позивачки та у його відсутності, наполягаючи на задоволенні позову, не виключаючи можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте про таке ні представник позивача, ні позивач не клопотали. У зв`язку з відсутністю поштового обігу з містом Маріуполем Донецької області, де зареєстрований відповідач, і що знаходиться на тимчасово окупованій та, відповідно, непідконтрольній українській владі території України, виклик відповідача в судові засідання здійснювався шляхом розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про виклик до суду. Інших відомостей про місцезнаходження відповідача та його роботи суду позивачем не повідомлялося, а як внутрішньо переміщена особа відповідач згідно даних Національної сервісної служби України не зареєстрований. Відзив відповідачем не подавався. За таких обставин, з урахуванням відсутності заперечень позивача та її представника за правилами ст.ст.\~280, 287, 288 ЦПК України\~справа підлягає розглядові судом в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12 січня 2007 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом реєстрації міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 05, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 12 січня 2007 року, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 28). Від шлюбу сторони дітей не мають. Як вказує представник позивачки у позовній заяві у зв`язку з бойовими діями з боку Російської Федерації та окупацією м. Маріуполя в лютому 2022 року подружжя було вимушене виїхати з м. Маріуполя та наразі тимчасово перебувають на території Республіки Литва, проте з лютого 2023 року фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться, через відсутність спільних інтересів та різних поглядів на майбутнє життя. Наразі відповідач фактично створив нову сім`ю та проживає окремо від позивача. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов`язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім`ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв`язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивачки на припинення шлюбу з відповідачем, про що у своїй заяві стверджував повноважний представник адвокат Звонарьов В.В., тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу в судовому порядку. Судові витрати у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved