Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

До Мар`їнського районного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] про встановлення факту що має юридичне значення та визнання права власності\~на спадкове майно. Сторони у судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що 21 липня 2020 року виконкомом Максимільянівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області складено відповідний актовий запис №40 та видане свідоцтво про смерть серійний номер [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано за спадкодавцем згідно Свідоцтва про право власності на домоволодіння виданим виконавчим комітетом Максимільянівської сільської ради народних депутатів 30 січня 1996 року, що видане на підставі рішення виконкому Максимільянівської сільської ради народних депутатів №68 від 20 грудня 1995 року та земельної ділянки цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,08 га, за кадастровим номером 1423385000:03:000:0631. На день смерті разом зі спадкодавицею не була зареєстрована але проживала онука [PERSON] . 24 липня 2017 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,08 га, за кадастровим номером 1423385000:03:000:0631. Оригінали правовстановлюючих документів знаходилися за місцем проживання позивача [PERSON] : в місті Мар`їнка, однак внаслідок бойових дій та знищення житлового будинку їх було втрачено. За життя [PERSON] заповіту не склала. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо законом або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позовній заяві вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (на день відкриття спадщини Мар`їнський район), Донецька область зареєстровано 31 січня 1996 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння видане виконавчим комітетом Новоселидівської сільської ради народних депутатів 20 грудня 1995 року. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 16 серпня 1990 року, [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження 7 грудня 1956 року, зроблено відповідний запис за №92. У відповідності до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 11 лютого 1984 року [PERSON] народилася [INFO] про що в книзі реєстрації актів цивільного стану 11 лютого 1984 року виконкомом Степненської сільської ради Мар`їнського району Донецької області зроблено запис за №6. В графі батько вказано [PERSON] , мати [PERSON] . Спадкову справу №59286936 було зареєстровано 27 липня 2016 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №44590945 номер у нотаріуса 138/2016 . З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №48511993 від 24 липня 2017 року виданого Мар`їнською державною нотаріальною конторою вбачається , що позивачу [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину. У відповідності з вимогами статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частиною 1 статті 1269 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 1296 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Відповідно до ст.13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Прана людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень 1 протиправних досягань Приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.І ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприят ливе становище порівняно з опонентом. В силу статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.73; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (д.27 Постанови ГІВС України від 12.06.2009 року №2 'Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розі ляді справ у суді першої інстанції"). Отже, беручи до уваги вищевикладені обставини, надані докази, суд вважає за доцільне встановити факт, що має юридичне значення та визнати за позивачем право власності на спадкове майно. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 16, 284, 358. 364, 383, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved