Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з вищевказаним позовом. В позові зазначає, що позивач здійснював постачання до 01.01.2019 року електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору про користування електричною енергією від 20.08.2013 року та відкритого особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , але обов`язків по сплаті за використану електроенергію відповідач не виконує належним чином. Споживачем за період з 01.12.2018 року по 01.01.2019 року спожито 1171 кВТ. год., вартістю 1\~889,28 гривень. За вищевказаний період споживачем здійснена оплата за використану електричну енергію у розмірі 853,28 гривень. Борг за спожиту електричну енергію на теперішній час складає 1\~036,00 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку та судові витрати. Ухвалою суду від 15.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 13.06.2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що розрахунки позивача є сумнівними, проте навіть в них зазначено, що на рахунок позивача надійшли наступні кошти; 22.01.2019 року 1\~200,48 гривень, 22.01.2019 року 299,52 гривень, що разом складає 1500,00 гривень та залишок складає 0,00 гривень. Відповідач виконує свої обов`язки в повній мірі та вчасно сплачує кошти за спожиту електроенергію згідно сформованих рахунків ПАТ «Запоріжжяобленерго», що передбачено розділом «Умови та порядок оплати» в Договорі про користування електричною енергією №93002529 від 20.08.2013 року. В січні місяці 2019 року від постачальника електричної енергії розрахункових документів не надходило. Просить застосувати строк позовної давності, оскільки ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося із позовом до суду 12.05.2023 року, при цьому період строку позовної давності почався 02.01.2019 року та сплив 02.01.2022 року. 11.09.2023 року на адресу суду від представника позивача ПАТ «Запоріжжяобленерго» - Козак Т.В. надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що заперечення відповідача з приводу відсутності заборгованості з посиланням на здійснену оплату 22.01.2019 року коштів у розмірі 1200,00 гривень та 299,52 гривень за спожиту електричну енергію є безпідставними та спростовуються наступним. Відповідачем у період з 01.11.2018 року по 01.12.2018 року (що передує спірному періоду), спожито 1325 кВт час, на суму 2\~148,00 гривень,на оплату якого виставлена квитанція від 01.12.2018 року на суму 2\~146,72 (з урахуванням оплатна попередній період). Відповідачем здійснена оплата вказаної квитанції 07.12.2018 року у сумі 1000 гривень та 24.12.2018 року у сумі 500 гривень, всього сплачено у грудні 2018 року 1500 гривень. Тож, залишок заборгованості за період з 01.11.2018 року по 01.12.2018 року (квитанція від 01.12.2018 року) у розмірі 646,72 гривень було остаточно погашено зарахування коштів, сплачених 22.01.2019 року у розмірі 1200,00 гривень. Отже, 1200 гривень 646,70 гривень = 553,28 гривень, цей остаток зараховано в погашення квитанції від 01.01.2019 (період нарахування з 01.12.2018 року по 01.01.2019 року) за спірний період. Відповідно до вкладки особового рахунку № [NUMBER] «Сальдо» споживач станом на 01 вересня 2017 року мав переплату у розмірі 114,05 гривень. В подальшому, за спожиту електричну енергію з урахуванням здійснених оплат у споживача виникла заборгованість, яка станом на 01.01.2019 року складає 1036,00 гривень. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, позивач зазначає, що закінчення строку позовної давності припало на період дії карантину (21.01.2022 року), позовна заява подана в межах строку позовної давності, оскільки такий строк продовжено в силу Закону України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19). Представник позивача в судове засідання не з`явився, 09.10.2023 року надав суду заяву, відповідно до якої просить провести судовий розгляд по справі за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи судом повідомлена у встановленому законом порядку, про що матеріали справи містять конверт, який повернувся на адресу суду 22.09.2023 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, з заявою про відкладення розгляду справи не зверталася. Частиною 2 статті 247\~ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 12.05.2023 року (а.с. 12). 20.08.2013 між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та [PERSON] укладено договір № 93002529 про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Згідно розрахунку заборгованості за електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] оформлено на відповідача [PERSON] . Вказані обставини свідчать, що відповідач є споживачем електричної енергії за вказаною позивачем адресою. Статтею 11\~ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», постачання електричної енергії - надання електричної енергії споживачу за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Енергопостачальники - учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою продажу її споживачам або з метою її експорту. Споживачі енергії - суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Згідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відносини між Енергопостачальником та споживачем електричної енергії регулюються договором купівлі-продажу, оскільки електрична енергія є товаром. Правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії регулюються Правилами користування\~електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. №1357, із наступними змінами та доповненнями (далі за текстом-ПКЕЕН). Згідно з абзацом 2 пункту 1 ПКЕЕН, ці Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідно до пункту 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно з пунктом 20 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до пункту 42 ПКЕЕН, споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Положеннями ст.509ЦК\~України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526\~ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до положень ст.525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З наданих позивачем суду доказів встановлено, що позивач надав послуги з постачання електричної енергії у квартиру [ADDRESS] , за період з 01.12.2018 року по 01.01.2019 року в обсязі 1171 кВт/год., загальною вартістю 1 889 грн. 28 коп. За вказаний період відповідачем здійснена оплата за спожиту електричну енергію в розмірі 853,28 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості та роздруківкою вкладок «Лічильник», «Нарахування», «Платежі» з програми «Побут» (а.с.5, 8-9). Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01.12.2018 року по 01.01.2019 становить 1\~036,00 гривень. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що відповідач порушила свої зобов`язання, внаслідок чого за період з 01.12.2018 року по 01.01.2019 року у неї виникла заборгованість у сумі 1 036 грн. 00 коп. Доводи позивача щодо наявної заборгованості відповідач [PERSON] належними та допустимими доказами не спростувала. Відповідач подала заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивачем заявлені вимоги поза межами строку позовної давності, перебіг якої закінчився 02.01.2022 року. Разом із тим, суд не погоджується із такими доводами відповідача, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки один рік (п. 1 ч. 2ст. 258 ЦК України). Частиною 1 ст.\~261\~ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З позовною заявою про стягнення заборгованості за період з 01.12.2018 по 01.01.2019 позивач звернувся до суду 12.05.2023 року, тобто дійсно за межами загального (трирічного) строку позовної давності. Разом з тим, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс\~України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2»\~від 11.03.2020\~№ 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Надалі постановами КМУ строк дії карантину неодноразово продовжувався і тривав до 30.06.2023 року. Отже, строк позовної давності вимог ПАТ «Запоріжжяобленерго» не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Враховуючи вказані обставини, а також те, що у даному випадку позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості, яка встановлена внаслідок зняття показників з лічильника відповідача, 01.01.2019 року, суд доходить до висновку, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» не пропущений строк позовної давності для звернення до суду із зазначеними позовними вимогами. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Запоріжжяобленерго» до [PERSON] про стягнення боргу за електричну енергію підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із вимогами ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved