Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . А також виключити [PERSON] як батька з актових записів про народження дітей №102 від 12.04.2012 року та №411 від 23.04.2014 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем з квітня 2011 року по березень 2018 року вона перебувала в шлюбі, але фактично проживала до січня 2017 року, сімейне життя не склалося через його наркотичну залежність та аморальну поведінку. Тому шлюб розірвано 22 березня 2018 року згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області. Від вказаного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . На початку 2017 року відповідач залишив позивача з дітьми та переїхав на постійне місце проживання в квартиру своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . З того часу позивач з ними жодного разу не бачилася, він жодного разу не тільки не відвідав дітей по місцю їхнього проживання (до 2020 року) за адресою: [ADDRESS] , але і повністю самоусунувся від їх виховання та утримання. Відповідач [PERSON] з того часу не надав дітям ніякої матеріальної допомоги, жодного разу не відвідав дітей [PERSON] та [PERSON] , не привітав їх з Днем народження чи з іншим святом, не повів їх до культурного закладу, не цікавився їхнім розвитком та інтересами, не піклується про їхнє здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей - [PERSON] та [PERSON] та їхньої підготовки до самостійного життя, як це закріплено статтею 150 Сімейного кодексу України. Оскільки своїх дітей [PERSON] та [PERSON] позивач виховує, лікує, дбає про їхній духовний та фізичний розвиток і повністю утримує сама, а з липня 2019 року по теперішній час - з іншим чоловіком [PERSON] , з яким перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого в них є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , тому вважає та переконана, що відповідач не може і не має морального права бути батьком неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . А звідси - наведене вище дає право та підстави позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей. Діти з 20 жовтня 2020 року по теперішній час постійно проживають з позивачем по [ADDRESS] разом з неповнолітніми дітьми та новим чоловіком [PERSON] . Відповідач надав суду заяву в якій прохав, справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позову заперечує, просить суд не позбавляти його батьківський прав, оскільки це порушує його права та права неповнолітніх дітей. Представник позивача надав заяву в якій прохав, справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. Представник третьої\~особи надав суду заяву в якій прохав справу розглядати за його відсутності. Підтримує поданий до суду висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав та просить винести законне та обґрунтоване рішення із забезпеченням найкращих інтересів малолітніх дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Дійсно, відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 12 квітня 2012 року, та серії [NUMBER] від 23 квітня 2014 року. З копії рішення Першотравенський міський суд Дніпропетровської області від 22.03.2018 року, справа №186/267/18 вбачається, що вказаним рішенням розірвано шлюб зареєстрований 16 квітня 2011 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №78, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від якого є дві малолітні дитини, залишивши позивачці після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] . Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 вересня 2020 року встановлено, [PERSON] та [PERSON] , мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки голови правління ОСББ «Сахарова 16 Б» №11 від 28.11.2022 року вбачається станом на 28.12.2022 року за адресою [ADDRESS] , проживає без реєстрації [PERSON] , чоловік [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З висновку органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача №260001-вих-85370 від 12.07.2023 року встановлено, що за результатами розгляду на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, які відбувалися 22.06.2023 року та 06.07.2023 року, прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Висновок обґрунтований тим, що [PERSON] не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, бажає приймати участь у вихованні, забезпеченні дітей, цікавиться їх життям та розвитком. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною третьою статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд в цивільній справі №537/2238/18, Постанова від 15 вересня 2020 року. Враховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Таким чином, суд повно та всебічно з`ясувавши обставини справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed