Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Городенківської міської ради Івано-Франківської області та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за вищевказаною адресою, належав [PERSON] та [PERSON] . За архівними даними ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на даний житловий будинок станом на 31.12.2012 не було зареєстровано. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.07.2023 право власності на житлове господарство по [ADDRESS] не зареєстроване. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,13 га. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 41,0 кв.м, житловою - 16,7 кв.м, господарських будівель і споруд. Ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 120 100 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, однак діяла на час побудови будинку, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно виписок з погосподарських книг Поточищенської сільської ради за 1959- 2022 роки вбачається, що житлове господарство в [ADDRESS] обліковувалося, як колгоспний двір, у якому були зареєстровані [PERSON] - голова господарства та [PERSON] - його дружина. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] . На час його смерті разом з ним проживала дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка. За заповітом, посвідченим 21.05.2002 секретарем Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 35, [PERSON] належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, присадибну земельну ділянку та все інше рухоме і нерухоме майно, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачці [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] померла [INFO] . На час смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала сама. З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я., де була заведена спадкова справа №100/2022. 05.06.2023 позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні [PERSON] земельні ділянки. Однак, нотаріус відмовила позивачці у видачі документів на спадщину на житлове господарство через відсутність правовстановлюючого документу на нього у спадкодавця. Покликаючись на ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, захист його права здійснюється судом, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 21.07.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.09.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка у заяві, поданій до суду 19.07.2023 разом із позовною заявою, та у заяві, поданій до суду 19.09.2023, просила судовий розгляд справи проводити без її участі, зазначивши, що позов підтримує. Дії позивачки не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Городенківська міська рада 17.08.2023 від відправника [INFO] > на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами, яка не скріплена електронним цифровим підписом, що підтверджується відміткою працівника канцелярії «без КЕП». Частиною першою, другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». За визначеннями, наведеними у підпунктах 14, 16 пункту 1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, електронний документ - це оригінал електронного документу з обов`язковими реквізитами, що надають йому юридичної сили, в тому числі з електронним цифровим підписом автора. Електронний цифровий підпис - це електронний цифровий підпис в форматі, що забезпечує можливість встановлення дійсності підпису у довгостроковому періоді (після закінчення строку чинності сертифіката), визначеному відповідно до вимог законодавства. ЕЦП використовується в АСДС для підписання та погодження (візування) інформаційних ресурсів в цілому або фіксування певних дій з ними (внесення зауважень, пропозицій, погодження частини тексту тощо). Вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення передбачені ст.183 ЦПК України, відповідно до ч.2 якої письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Враховуючи те, що заява, надіслана на електронну пошту суду 17.08.2023 від Міська Рада Городенка gmr.if.ua@gmail.com>, не підписана електронним цифровим підписом, її слід повернути заявнику без розгляду, що відповідає ч.4 ст. 183 ЦПК України. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу з погосподарської книги Поточищенської сільської ради за 1991-1995 роки та виписками з погосподарських книг Поточищенської сільської ради № 1 за 1959-1962, 1963-1966, 1967-1970, 1971-1973, 1974-1976, 1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995 роки, виданими Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради 19.06.2023 за № 12-188, № 12-189, № 12-190, № 12-191, № 12-192, № 12-193, № 12-194, № 12-195, № 12-196, № 12-197, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспники». Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (стара назва [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 у домогосподарстві по [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: голова двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , 1932 р.н., що стверджується довідкою № 12-185, виданою 19.06.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному. [PERSON] помер [INFO] у віці 77 років у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16 від 02.07.2002, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.07.2002 Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (стара назва [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , 1932 р.н., що стверджується довідкою № 12-211, виданою 04.07.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 24 квітня 1980 р., запис за № 16 від 25 жовтня 1956 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. [PERSON] заповіту не вчиняв. Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 694/2003, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, 18.03.2003 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно спадкодавця. Їй 18.11.2003 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1808, на спадкове майно, яке складається з грошового вкладу з процентами та відповідною індексацією, який належав померлому на підставі ощадних книжок. 09.02.2004 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 227, на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) розміром 64,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлому на підставі сертифікату про земельну частку (пай) серії РН № 221516. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Однак, [PERSON] не зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на дану частку спадкового майна. За заповітом, посвідченим 21.05.2002 секретарем виконавчого комітету Поточищенської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі під № 35, [PERSON] , жителька с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, належний їй жилий будинок з надвірними спорудами, присадибну ділянку та все інше майно рухоме і нерухоме, що буде належати їй згідно закону, заповіла [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 44978779 (номер в реєстрі нотаріальних дій 35), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69434028, виданої 11.07.2022 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. [PERSON] у зв?язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 1 від 22 квітня 2004 р., складений виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджується копією Витягу № 00040967656 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 15 серпня 2023 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Даний шлюб розірвано рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2011 р. по справі № 2-492/11, яке набрало законної сили 01 серпня 2011 р., після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] померла [INFO] у віці 90 років у с. Поточище Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 393 від 31 травня 2022, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 31 травня 2022 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч.1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , 1932 р.н., на день смерті ( [INFO] ) проживала і була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 12-183, виданою 19.06.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії спадкової справи № 100/2022, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського РНО Стефурак Н.Я., вбачається, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (11.07.2022). Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. [PERSON] мала статус одинокої, дітей не мала, про що свідчить довідка № 12-186, видана 19.06.2023 Поточищенським старостинським округом. Позивачка, прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, 05.06.2023 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно спадкодавця. Їй 05.06.2023 приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу видано чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 1479, № 1480, № 1481 та за № 1482, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Поточищенської сільської ради Коломийського (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) Івано-Франківської області, площами: 0,3469 га, кадастровий номер 2621683400:06:002:0341; 0,3503 га, кадастровий номер 2621683400:06:002:0274; 0,3508 га, кадастровий номер 2621683400:06:002:0207; 1,5489 га, кадастровий номер 2621683400:02:002:0105, що належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії: ІФ № 063770, ІФ № 063712, ІФ № 063654 та ІФ № 062776. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 1/2 частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/2 частки успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на дану частку спадкового майна [PERSON] не оформила. Підставою звернення позивачки до суду стало те, що постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стефурак Н.Я. від 17 липня 2023 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з посиланням на те, що правовстановлюючий документ на будинок відсутній, а подані позивачкою документи не підтверджують права власності померлої на зазначений житловий будинок. Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 10886 від 04.04.2023 стверджується, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 338172953, сформованої 06.07.2023, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.2), порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 15.05.2023 вбачається, що житловий будинок споруджено в 1959, господарські будівлі та споруди - в 1961, 1970, 1985, 1988 роках. Їх ринкова вартість станом на 09.06.2023 становить 120100 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За господарством по [ADDRESS] числиться земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,13 га, що стверджується довідкою № 12-187, виданою 19.06.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Про реєстрацію будинку [ADDRESS] у виконкомі місцевої ради свідчать копії виписок з погосподарських книг № 1 Поточищенської сільської ради за 1959-1962, 1963-1966, 1967-1970, 1971-1973, 1974-1976, 1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2022 роки, виданих Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради 19.06.2023 за № 12-188, № 12-189, № 12-190, № 12-191, № 12-192, № 12-193, № 12-194, № 12-195, № 12-196, № 12-197, № 12-198, № 12-199, № 12-200, № 12-201, № 12-202, за даними яких в період з 1959 по 2002 роки головою господарства був [PERSON] , [INFO] , в період з 2002 по 2022 роки головою господарства була [PERSON] , 1932 р.н. Судом встановлено, що вищезгадане нерухоме майно набуто спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] у законний спосіб, належало їм за життя на праві власності, тому увійшло до складу спадщини після їх смерті. [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, успадкована після смерті чоловіка [PERSON] 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак документи на дану частку спадкового майна не оформила. Позивачка, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, однак через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. За змістом ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених наведеною статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 112, 120, 123, 524-526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 368, 370, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved