Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

В жовтні 2022 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.03.2020 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22033000311633, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби у розмірі 124 000,00 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі, зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів - 04.03.2023 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідачка належним чином не виконує умови договору, станом на 05.09.2022 заборгованість за кредитним договором складає загалом 161 302 грн. 38 коп., яка складається із: залишку простроченого кредиту - 112 940,18 грн., залишку прострочених відсотків - 2, 2 грн., залишку прострочених комісій - 48 360,00 грн. Банком на адресу відповідачки було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Проте станом на дату подачі позову, зазначену вимогу банку було залишено без виконання. Просив стягнути зі [PERSON] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 22033000311633 від 04.03.2020 станом на 05.09.2022 у сумі 161 302 грн 32 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. 08.02.2023 представником відповідачки [PERSON] адвокатом Ходаком В.В. поданий до суду відзив на позовну заяву. 08.02.2023 до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] в особі представника адвоката Ходака В.В. зазначила, що між [PERSON] та АТ «Банк Кредит Дніпро» 04 березня 2020 року було укладено кредитний договір № 22033000311633, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 124 000,00 грн. У першому абзаці кредитного договору зазначено, що кредитний договір складається з публічної частини договору, яким є універсальний договір банківського обслуговування, та індивідуальної частини. Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено процентну ставку, яка є фіксованою та нараховується у наступному розмірі, на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних. Також, пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 04.03.2020 по 03.01.2021 - 3% від суми кредиту, з 04.01.2021 по 03.10.2021 - 2,5% від суми кредиту, з 04.10.2021 по 03.07.2022 - 1,5% від суми кредиту, з 04.07.2022 по 04.03.2023 - 0,925% від суми кредиту. Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 зазначеного договору. Згідно розділу 4 Графіку платежів вбачається, що щомісячна комісія прирівняна (розміщена) у графі «розрахунково-касове обслуговування». Поряд з цим, представник відповідачки за первісним позовом/позивачки за зустрічним позовом зазначає, що кредитний договір № 22033000311633 від 04.03.2020 не містить опису послуги, за яку здійснюється щомісячне нарахування комісії. Отже банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за розрахунково-касове обслуговування, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, Вказаний висновок був підтверджений судом касаційної інстанції - постанова Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 712/12028/20. Просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пункту 1.2 кредитного договору № 22033000311633 від 04.03.2020 в частині «щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 04.03.2020-03.01.2021 - 3% від суми кредиту; 04.01.2021-03.10.2021 - 2,5% від суми кредиту; 04.10.2021-03.07.2022 - 1,5% від суми кредиту; 04.07.2022-04.03.2023 - 0,925 % від суми кредиту», здійснивши перерахунок залишку простроченої заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 23.02.2023 було прийнято зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Об`єднано вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості. Постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 28.06.2023 представником відповідача за зустрічним позовом/позивача за первісним позовом адвокатом Сухою М.В. подано відзив на зустрічну позовну заяву. 03.07.2023 представником відповідачки за первісним позовом/позивачки за зустрічним позовом адвокатом Ходаком В.В. подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом адвокат Сухая М.В. позовні вимоги за первісним позовом підтримала, просила їх задовольнити. У задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити. Подала до суду додаткові письмові пояснення. Представник відповідачки за первісним позовом/позивачки за зустрічним позовом адвокат Ходак В.В. у судовому засіданні вимоги за первісним позовом не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Надав суду додаткові письмові пояснення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна -встановити дійсні обставини справи. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що 04.03.2020 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22033000311633. Відповідно до пункту 1.1 договору банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені кредитним договором, а також здійснити всі інші платежі; пункт 1.2 - за цим договором банк надає клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 124 000,00 грн, строк кредитування 36 місяців, кінцева дата повернення кредиту 04.03.2023. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 04.03.2020 по 03.01.2021 - 3% від суми кредиту, з 04.01.2021 по 03.10.2021 - 2,5% від суми кредиту, з 04.10.2021 по 03.07.2022 - 1,5 % від суми кредиту, з 04.07.2022 по 04.03.2023 - 0,925% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних. Відповідно до пункту 6.9.3 пункту 6.9 «Загальні умови кредитування» Розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо. Пунктом 6.9.7 пункту 6.9 «Загальні умови кредитування» Розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», чинними на час укладення оспорюваного договору, передбачено надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати. Відповідно до розділу 4 договору сторони погодили графік платежів, де зазначено дати платежу, суми платежу за розрахунковий період, сума кредиту за договором, проценти за користування кредитом, розрахунково-касове обслуговування, тощо. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 22033000311633 від 04.03.2020 станом на 05 вересня 2022 року загальна заборгованість складає 161 302, 38 грн., яка складається з залишку простроченого кредиту 112 940,18 грн.; залишку прострочених відсотків - 2,2 грн.; залишку прострочених комісій - 48 360 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З наданих матеріалів справи, а також пояснень представника відповідачки за первісним позовом/представника позивачки за зустрічним позовом Ходака В.В. вбачається, що [PERSON] частково визнає первісний позов заявлений до неї АТ «Банк Кредит Дніпро», а саме в частині залишку простроченого кредиту у розмірі 94 340 грн. 18 коп. та залишку прострочених відсотків у розмірі 2 (дві) грн. 20 коп., в іншій частині позов вона не визнає , так як вважає деякі положення кредитного договору нікчемними. Щодо визнання недійсними умов пункту 1.2, розділу 4 кредитного договору в частині встановленої щомісячної комісії за обслуговування кредиту, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Так, оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) зроблено висновок, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 752/18564/20 (провадження № 61-20419св21) зазначено, що: «[…] у кредитних договорах не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»; банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваних кредитних договорів. За таких обставин положення підпункту «б» пункту 1 кредитного договору № 501152454, яким передбачено сплату [PERSON] щомісяця комісійної винагороди за управління кредитом у розмірі 2 % від ціни кредиту, та підпункту «б» пункту 1 кредитного договору № 501200185, яким передбачено сплату [PERSON] щомісяця комісійної винагороди за управління кредитом у розмірі 2,4 % від ціни кредиту, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки зазначені умови є нікчемними, вимога про визнання кредитних договорів у цій частині недійсними є неналежним способом захисту». У справі, що розглядається, кредитний договір № 22033000311633 від 04 березня 2020 року, укладений між ТА «Банк Кредит Дніпро» і [PERSON] , містить пункт 1.2, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 04.03.2020 по 03.01.2021 - 3% від суми кредиту, з 04.01.2021 по 03.10.2021 - 2,5% від суми кредиту, з 04.10.2021 по 03.07.2022 - 1,5% від суми кредиту, з 04.07.2022 по 04.03.2023 - 0,925% від суми кредиту. Відповідно до розділу 4 договору сторони погодили графік платежів, щомісячно по 5 914,80 грн, сума за останній місяць 5 427,22 грн, з якої в період з 04.04.2020 по 04.01.2021 - сума на погашення кредиту 2 194,70 грн, сума за розрахунково-касове обслуговування 3 720,00 грн; за період з 04.01.2021 по 04.10.2021 - сума на погашення кредиту 2 814,71 грн, розрахунково-касове обслуговування 3 100,00 грн; за період з 04.10.2021 по 04.07.2022 - сума на погашення кредиту 4 054,74 грн, розрахунково-касове обслуговування 1 860,00 грн; за період з 04.07.2022 по 04.03.2023 - сума на погашення кредиту 4 767,77 грн, розрахунково-касове обслуговування 1 147,00 грн. У кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Суд бере до уваги, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг та погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваних кредитних договорів. Отже, положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату [PERSON] щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 04.03.2020 по 03.01.2021 - 3% від суми кредиту, з 04.01.2021 по 03.10.2021 - 2,5% від суми кредиту, з 04.10.2021 по 03.07.2022 - 1,5% від суми кредиту, з 04.07.2022 по 04.03.2023 - 0,925% від суми кредиту та розділу 4 кредитного договору, яким сторони погодили графік платежів за яким передбачено сплату [PERSON] щомісяця суми за розрахунково-касове обслуговування, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, суд вважає твердження відповідачки за первісним позовом/позивачки за зустрічним позовом [PERSON] про визнання недійсними підпункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору, яким передбачено сплату [PERSON] щомісяця комісії за обслуговування кредиту, обґрунтованим та доведеним. Щодо зобов`язання АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок платежів, зарахувавши сплачену комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором, суд зазначає наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20 (провадження № 61-17825св21) зазначено, що: «У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними». Згідно частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Так у поданій зустрічній позовній заяві [PERSON] однією з вимог є вимога про зобов`язання АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору № 22033000311633 від 04.03.2020 з урахуванням нікчемних положень договору. З урахуванням того, що суд зробив висновок про нікчемність пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, вимога про зобов`язання АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору з урахуванням нікчемних положень договору є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що за наведених обставин, первісний позов АТ «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню зі [PERSON] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» підлягає прострочена заборгованість за кредитним договором № 22033000311633 від 04.03.2020 у розмірі 94 340 грн. 18 коп. та прострочені відсотки за кредитним договором у розмірі 2 грн. 20 коп., а зустрічний позов [PERSON] до АТ «Банк Кредит Дніпро» підлягає задоволенню, а саме застосуванню підлягають наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пункту 1.2 кредитного договору № 22033000311633 від 04.03.2020 в частині «щомісячна комісія за обслуговування кредиту» з зобов`язанням здійснити перерахунок залишку простроченої заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення сторонами судових витрат підтверджується відповідними платіжним дорученням та квитанцією про сплату судового збору, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог як за первісним позовом так і за зустрічним. На підставі викладеного та

Outcome: partial