Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому, із врахуванням зменшених позовних вимог, просить: - змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються із відповідача на її користь, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , із твердої грошової суми, на стягнення їх в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Долинського районного суду Івано - Франківської області від 12.03.2019 у справі №343/351/19, з відповідача [PERSON] на її користь стягуються аліменти, на утримання сина в розмірі по 2 000 грн щомісячно. Зазначає, що син проживає з нею, вона піклується про нього, дбає про його благополуччя та старається забезпечити його всім необхідним. Однак, є очевидним, що витрати на дитину постійно зростають. З моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів пройшов тривалий час, протягом якого змінився прожитковий мінімум на дитину і змінилась середня заробітна плата. Відповідач [PERSON] є фізично здоровою людиною, працює та має стабільний дохід, інших утриманців не має, аліменти більше нікому не сплачує, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання сина у частці від свого заробітку (доходу). З метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини вказує на своє право, як одержувачки аліментів, вимагати зміни способу їх стягнення. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Комарницький Е.Г. не з`явивлись, від останнього 02.10.2023 надійшла заява про зменшення позовних вимог та про розгляд справи без їх участі і про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про місце, дату і час такого повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення рекомендованого поштового повідомлення (а.с. 36). ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 30 червня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Представником позивачки [PERSON] - адвокатом Комарницьким Е.Г. 14.09.2023 через канцелярію суду подано додаткові докази. 02 жовтня 2023 року через канцелярію суду представник позивачки [PERSON] - адвокат Комарницький Е.Г. подав заяву про зменшення позовних вимог та розгляд справи без їх участі. 02 жовтня 2023 року ухвалою суду постановлено провести заочний розгляд даної справи. Як визначено п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідач [PERSON] повідомлявся належним чином про місце, дату і час судового засідання, позивачка через свого представника не заперечила щодо проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: у сторін по справі [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12.07.2011 (а.с. 8). Рішенням Долинського районного суду Івано - Франківської області від 12.03.2019, яке набрало законної сили 12.04.2019, справа № 343/351/19 (а.с. 10-12) з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 2 000 грн. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №3568 про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 9). Також стороною позивачки на обґрунтування позовних вимог надано виписки із медичної картки [PERSON] та копії квитанцій про оплату вартості лікування останнього (а.с. 42-49). Таким чином, між сторонами виник спір щодо підстав для зміни способу стягнення аліментів на малолітню дитину з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача. ІV. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що зменшені позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Як передбачено ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено у судовому засіданні із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Позивачка (одержувачка аліментів) на даний час бажає змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням суду. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до вказаної норми СК України, а саме те, що: «спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів», слід застосовувати в контексті змісту норм, якими передбачено: обставини визначення способу стягнення аліментів; спосіб визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини; відповідні обставини, які підлягають перевірці та враховуються при визначенні способу та розміру стягнення аліментів. При цьому слід зауважити, що ст. 192 СК України у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки норма ст. 181 СК України не містить посилань чи тверджень, які б вказували на необхідність застосування ст. 192 СК України, тобто обставин, які б підлягали перевірці судом у випадку заявлення вимог про зміну саме розміру аліментів. Слід вважати, що законодавцем при констатації у вказаній частині статті «спосіб аліментів… змінюється…» вказано на необхідність, а не можливість здійснення зміни способу аліментів і це безальтернативне твердження вказує, також, і те, що обставини, перевірка яких передбачена при застосуванні ст. 192 СК України у даному випадку значення не мають. Мають ж значення фактично згадані загальні обставини, які перевіряються судом при вирішенні питання про стягнення аліментів. Фактично судом вирішується питання про стягнення аліментів новим способом, тобто у новій формі, з перевіркою обставин, що мають значення на час розгляду справи без перевірки обставин, що мали значення в минулому. Тобто спосіб стягнення аліментів встановлюється по новому з перевіркою нових, існуючих обставин. Окрім цього, право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 644/4836/18 (провадження № 61-13257св19); від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18 (провадження № 61-10880св19). У абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України законодавець розширив можливості того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (отримувача аліментів) щодо вибору способу стягнення аліментів. Із вказаної норми закону також вбачається, що він не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися можливістю зміни способу стягнення аліментів. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, що в повній мірі відповідає вимогам ч. 3 ст. 181 СК України. Звернувшись в суд з даним позовом про зміну способу стягнення аліментів позивачка [PERSON] фактично просить стягувати передбачений законом мінімум на дитину, що визначений ст. 182, 183 СК України. Суд, застосовуючи вимоги вказаних статей, у випадку відсутності певних істотних обставин, що можуть вплинути на визначення такого мінімального розміру зобов`язаний встановити саме такий розмір. Такими, істотними обставинами, що давали б підставу стягувати аліменти у іншому розмірі, відмінному від мінімального слід вважати, наприклад, наявність поганого стану здоров`я платника аліментів (важкої хвороби, каліцтва, тощо), утриманців у платника аліментів, надзвичайно скрутного матеріального стану платника, що обумовлений об`єктивними обставинами, наявності значних доходів у дітей або отримувача аліментів, що забезпечують їх повноцінне утримання, тощо. Спосіб та розмір стягнення, про який просить позивачка є тим гарантованим державою мінімумом на утримання дитини, який забезпечить необхідний матеріальний мінімум для її утримання. А тому, з урахуванням наведеного вище, зменшені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що, згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, оскільки у даному випадку має місце зміна способу стягнення вже присуджених аліментів, новий спосіб яких сплачується з дня набрання даним рішенням законної сили, а не присудження аліментів за рішенням суду, стягнення за якими проводиться від дня пред`явлення позову, тому позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів слід задовольнити частково та стягнення аліментів в новому розмірі розпочати з часу набрання даним рішенням законної сили. Водночас суд відхиляє та не бере до уваги надані стороною позивачки письмові докази стосовно понесення нею витрат на лікування сина, оскільки в даному випадку має місце зміна способу стягнення аліментів, а не участь відповідача у додаткових витратах на дитину. V. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує положення ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та, зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при розгляді даної справи, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. Щодо понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Підсумовуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Позивачка на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу надала такі документи: - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 001814 адвоката Комарницького Е.Г. (а.с. 17); - ордер серії АТ №1045001 від 27.06.2023 на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Комарницьким Е.Г. (а.с. 18); - договір про надання правничої допомоги від 20.06.2023, укладений між [PERSON] та адвокатом Комарницьким Е.Г. (а.с. 20-26); - акт про надання правничих послуг від 28.06.2023, у якому визначено характер правової допомоги та її вартість на загальну суму 5 360 грн (а.с. 19); - квитанцію до прибуткового касового ордеру №011 від 28.06.2023, відповідно до якої [PERSON] сплатила адвокату Комарницькому Е.Г. 5 360 грн (а.с. 27). Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню, суд доходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачкою на правничу допомогу слід стягнути з відповідача на її користь. Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з відповідача в якості відшкодування витрат позивачки на професійну правничу допомогу складає 5 360 гривень і на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що основна позовна вимога задоволена повністю, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в повному розмірі. На підставі викладеного, ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, ст. 51 Конституції України, ст. 150, 180, 182-184 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial