Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький колісний завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Кременчуцький колісний завод» у період з 12.12.2006 року по 30.01.2023 року, що підтверджується записами у трудовій книжці та наказом про припинення трудових відносин. 30.01.2023 року її було звільнено за наказом № 6 за угодою сторін. Проте станом на дату звільнення відповідач не виплатив їй заробітну плату за період з квітня 2022 року по 01.02.2023 року. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин. Дана справа є малозначною. Ухвалою судді від 12.06.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Позивач [PERSON] надала суду докази сплати 16.06.2023 року та 19.06.2023 року відповідачем на її картковий рахунок заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2022 року по 01.02.2023 року у розмірі 28\~804 грн 64 коп. Позивач позовні вимоги підтримала, просила суд стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 74\~697 грн 51 коп., розгляд справи просила проводити без її участі. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, письмової заяви про розгляд справи в його відсутність суду не надав, відзив на позов суду не направив. За ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини справи: [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Кременчуцький колісний завод» у період з 12.12.2006 року по 30.01.2023 року, що підтверджується записами у трудовій книжці та наказом про припинення трудових відносин (а.с. 8-10, 45). Наказом № 6 від 30.01.2023 року [PERSON] було звільнено з 30.01.2023 року з посади електромонтер з обслуговування підстанції за угодою сторін (а.с. 45). Станом на день звільнення за відповідачем рахувалась невиплачена заробітна плата позивачу з квітня 2022 року по 01.02.2023 року. Так, відповідно до довідки № 06/9-204 від 30.01.2023 року та розрахункового листа по заробітній платі заборгованість Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький колісний завод» перед [PERSON] складала: -за квітень 2022 року 1\~712 грн 19 коп., -за травень 2022 року 4\~335 грн 72 коп., -за вересень 2022 року 4 879 грн 86 коп., -за жовтень 2022 року 8\~594 грн 12 коп., -за листопад 2022 року 6\~860 грн 70 коп., -за грудень 2022 року 8\~668 грн 74 коп., -за січень 2023 року 7\~103 грн 27 коп. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата працівнику повинна виплачуватися регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, що передбачено ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 04.10.2023 року позивач надала суду докази сплати 16.06.2023 року та 19.06.2023 року (а.с. 43) відповідачем на її картковий рахунок заборгованості по заробітній платі -за квітень 2022 року 1\~712 грн 19 коп., -за травень 2022 року 4\~335 грн 72 коп., -за листопад 2022 року 6\~860 грн 70 коп., -за грудень 2022 року 8\~668 грн 74 коп., -за січень 2023 року 7\~227 грн 29 коп. Заробітна плата за вересень 2022 року у розмірі 4 879 грн 86 коп. та за жовтень 2022 року у розмірі 8\~594 грн 12 коп., позивачу була виплачена 03.02.2023 року, що підтверджується роздруківкою з карткового рахунку (а.с. 14). Ураховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення заробітної плати відповідачем виплачено в ході розгляду справи у повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день ухвалення судового рішення, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п. 8 Порядку № 100). Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розрахунку заробітку за час вимушеного прогулу суд керується розрахунком, наданим позивачем, оскільки відповідач не надав іншого розрахунку, що відповідає положенням ст. 78-81, 83 ЦПК України. За даними розрахункових листів (а.с. 41, 42), останні два календарних місяці (грудень 2022 року та січень 2023 року) заробітна плата позивача склала 8\~668 грн 74 коп. та 7\~103 грн 27 коп. За розрахунок позивача її середньоденна заробітна плата складала 570 грн 21 коп. Суд не погоджується з таким розрахунком, оскільки позивачем не вірно здійснено розрахунок. Середньоденна заробітна плата позивача складала 716 грн 91 коп. (8\~668 грн 74 коп. (заробітна плата за грудень 2022 року) + 7\~103 грн 27 коп. (заробітна плата за січень 2023 року) = 15\~772 грн 01 коп.) х 2 / 44 робочі дні). За розрахунком позивача з моменту звільнення (30.01.2023 року) по 01.08.2023 року пройшов 131 робочий день, тому за цей період відповідач має сплатити на її користь середній заробіток за час затримки в розмірі 74 697 грн 51 коп. (570 грн 21 коп. х 131 день). Суд виходить з того, що заборгованість по заробітній платі була повністю погашено 19.06.2023 року, тому розрахунок середнього заробітку за час затримки слід проводити за період з 30.01.2023 року (дня звільнення) по 19.06.2023 року (день фактичної виплати заборгованості по заробітній платі в повному обсязі). З 30.01.2023 року по 19.06.2023 року пройшло 99 днів, тому середній заробіток за час затримки складає 70 974 грн 09 коп. (716 грн 91 коп. х 99 день). Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, який надає позивач, відповідач не заперечував. Ураховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку частково. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідач звільнена від сплати судового збору, проте при зверненні до суду вона сплатила судовий збір, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 1\~073 грн 60 коп. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: partial