Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

16 лютого 2022 року АТ «Альфа\~Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № SME0003307 від 28 серпня 2007 року у розмірі 580574,36 грн, яка складається із 124637,44 грн. заборгованість за ставкою 3% річних на кредитну заборгованість та 455936,92 грн. заборгованість за інфляційними витратами. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 серпня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № SME0003307, за умовами якого позивач передав позичальниці грошові кошти у розмірі 90000 дол. США на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання. З метою забезпечення кредитних зобов`язань між банком та відповідачем [PERSON] 29 серпня 2007 року був укладений договір поруки. У зв`язку з порушенням позичальницею виконання зобов`язання, забезпеченого порукою, утворилася заборгованість. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2012 року з відповідачів у солідарному порядку стягнуто 830972,24 грн. заборгованості за кредитним договором. Рішення суду не виконується, тому позивач у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідачів солідарно інфляційні втрати та 3% річних за користування грошовими коштами та судові витрати. 22 квітня 2022 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачів відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. В матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якому він позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі про дату, час та місце слухання справи повідомлялися шляхом направлення судових повісток за зареєстрованими адресами місця проживання, проте вони повернулися до суду без вручення адресатам з довідкою АТ «Укрпошта» - «За закінченням терміну зберігання». Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачі вважаються такими, що повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями до суду не зверталися. Відповідачі в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подали до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 лютого 2012 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 1527/2-6730/11 з відповідачів [PERSON] та [PERSON] стягнуто у солідарному порядку на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 583488,93 гривень, суму боргу по відсоткам за користування кредитом в розмірі 197483,31 гривень, пеню в розмірі 50000 гривень, на загальну суму 830972,24 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідачами не сплачена заборгованість, яка відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2012 року складає 830972,24 грн. Позивачем було надано розрахунок інфляційних витрат та 3% річних за користування грошовими коштами у порядку ст. 625 ЦК України, за яким заборгованість відповідачів становить 580574,36 грн., яка складається із 455936,92 грн. інфляційне збільшення та 124637,44 грн. 3% річних за користування кредитом. \~ \~ \~ \~01 грудня 2022 року відбулась зміна найменування позивача з Акціонерне товариство «Альфа Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» без зміни організаційно-правової форми. Дана інформація є загальновідомими і в силу вимог ч.3 ст.82 ЦПК України не потребують доказуванню. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 у справі № 916/190/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таким чином, з ухваленням судом у 2012 році рішення про стягнення з відповідачів заборгованості не припинилося та триває до моменту фактичного виконання ним грошового зобов`язання. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача з відповідачів у рівних частинах сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 8708,62 грн.

Outcome: approved