Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати виконавчий напис №146754, вчинений 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення заборгованості із позивача на користь відповідача за кредитним договором №300474043590005 від 04 березня 2013 року, укладеним між позивачем та ПАТ «АСТРА БАНК», у розмірі 83756,08 грн таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача всі понесені судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач надав нотаріусу документи, з яких неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки такими наданими документами був кредитний договір та графік погашення заборгованості, який є додатком до договору. Вказані документи не відображають інформацію щодо здійснення боржником останньої оплати по кредиту, не вбачається яким саме чином нараховувались відсотки за користування кредитними коштами та неможливо встановити дійсний розмір заборгованості. Вчинення виконавчого напису нотаріусом відбулося з порушенням вимог, встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, який встановлює заборгованість, а не забезпечує зобов`язання. Однак, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис всупереч закону. Також нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у наявності повідомлення позивача про заміну сторони у даних правовідносинах щодо переходу прав первісного кредитора до наступного кредитора із зазначенням розміру заборгованості та інших відомостей. Відповідачем жодної вимоги щодо погашення заборгованості за кредитом та розміру такої заборгованості позивачу не надсилалося, внаслідок чого відомостями про зміну кредитора позивач не володів. Вважає, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні усі необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку документи. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2023 року заяву позивача [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення у виконавчому провадженні №66458750 з примусового виконання виконавчого напису №146754, вчиненого 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» заборгованості у розмірі 83756,08 грн, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14 серпня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає, що новий кредитор у відповідності до вимог чинного законодавства повідомив позивача про заміну кредитора у зобов`язанні, а також про розмір заборгованості. Матеріали позовної заяви не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності будь-яких заперечень з боку позивача у відповідь на надіслану відповідачем вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання. Належних доказів на підтвердження відсутності порушення зобов`язання за кредитним договором позивач суду не надав. На виконання норм діючого законодавства відповідачем було подано нотаріусу всі документи. Будь-які докази щодо спірності розміру заборгованості відсутні. Сама по собі незгода боржника з розміром заборгованості та її розрахунком не є підставою для визнання заборгованості спірною. Вважає, що позовна заява є необґрунтованою, а тому просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Щодо заявленого позивачем розміру судових витрат зазначає, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складною, гонорар адвоката у розмірі 6600 грн не відповідає критеріям співмірності, дана вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги у аналогічних справах. У відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 01 вересня 2023 року, представник позивача зазначає, що твердження відповідача про те, що позивач був проінформований про заміну кредитора за кредитним договором є необ`єктивними. Відповідачем надано копію поштового повідомлення, відповідно до якого кореспонденція не вручена за закінченням строку зберігання. Вказана поштова кореспонденція надсилалася на адресу, яка є відмінною від адреси реєстрації та проживання позивача. При цьому, дані про реєстрацію місця проживання позивача були добре відомі відповідачу. Відсутність достатніх документів, які підтверджують безспірність заборгованості, мало б бути підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. На підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач повинен був надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. 06 вересня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у якому представник відповідача зазначив, що представник позивача не надав всіх належних та достатніх доказів, що мають підтверджувати фактичне надання послуг з правничої допомоги, а отже заявлені витрати на ці послуги не підлягають задоволенню. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 04 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «АСТРА БАНК» та позивачем укладено Кредитний договір №300474043590005, відповідно до п. 1.1. якого кредитор надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 77083,20 грн, термін користування кредитом з 04 березня 2013 року по 04 березня 2018 року включно (а.с.17-21, 49-52). За користування кредитом позичальник сплачує проценти щомісячно в розмірі 16,99% річних за користування кредитом, в гривні, починаючи з дня надання кредиту, зазначеного в п.2.2 цього Договору, до моменту повного погашення заборгованості за цим договором (п.1.4.2. кредитного договору №300474043590005 від 04 березня 2013 року). 02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «АСТРА БАНК» та Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого продавець погоджується продати (відступити), а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну (а.с.22-23, 53-54). Відповідно до Витягу з Додатку до Акта приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року, боржником за кредитним договором №300474043590005 від 04 березня 2013 року зазначено [PERSON] (а.с.55-57). 15 червня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено Договір №2258/К про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» відступає новому кредитору належні банку, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави та/або договорами та/або контрактами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору (а.с.24-25, 58-59). Згідно Додатку №2 до Договору №2258/К про відступлення прав вимоги від 15 червня 2020 року, боржником за кредитним договором №300474043590005 від 04 березня 2013 року зазначено [PERSON] (а.с.63-65). 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №146754, яким пропонує звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором №300474043590005 від 04 березня 2013 року, укладеним із первісним кредитором ПАТ «АСТРА БАНК», право вимоги за яким було відступлено до нового кредитора ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», правонаступник якого ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП». Стягнення заборгованості проводиться за період з 19 квітня 2019 року по 06 липня 2020 року. Сума заборгованості становить 83756,08 грн, що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 62876,81 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 20879,27 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 50 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача, становить 83806,08 грн (а.с.27). 10 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегул І.І. розглянуто заяву про примусове виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66458750 з виконання виконавчого напису №146754, виданого 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. (а.с.28). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із наступного. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі N 6-887цс17. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4\~ст.254 КАС України\~(в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення - з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Укладений між позивачем та банком договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі N 757/24703/18-ц (провадження N 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі N 158/2157/17 (провадження N 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі N 172/1652/18 (провадження N 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі N 910/10374/17 (провадження N 12-5гс21). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі\~статтею 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Предметом позову в даній справі є немайнова вимога (визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню). Судовий збір за подання даної позовної заяви становить 1073,60 грн, який сплачений позивачем (а.с.12). Згідно статті 4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду фізичною особою заяви про забезпечення доказів або позову ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2023 року становить 536,80 грн (2684 х 0,2). Натомість позивачем за подання до суду заяви про вжиття заходів забезпечення позову було сплачено судовий збір у розмірі 805,20 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1610,40 грн (1073,60+536,80). Щодо решти суми сплаченого судового збору судом враховуються вимоги\~статті 7 Закону України «Про судовий збір». Так пунктом першим частини першої\~статті 7 Закону України «Про судовий збір»\~передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Отже, решта суми сплаченого судового збору поверненню судом позивачу не підлягає, оскільки на час розгляду справи у суду відсутнє відповідне клопотання позивача про повернення судового збору у зв`язку з внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Також судом враховується, що у позивача відсутні перешкоди для звернення до суду з відповідним клопотанням про повернення судового збору пізніше. Позивач у позовній заяві також просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які складаються із витрат на оплату правової допомоги адвоката у фіксованому розмірі 6600 грн. На підтвердження понесених судових витрат суду надано (а.с.29-32): - копію Договору про надання правової допомоги №40-ц від 18 серпня 2021 року; - протокол узгодження видів, обсягів та договірної ціни за надання правової допомоги (виконання робіт) від 11 вересня 2021 року; - копію ордера та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Представник відповідача у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката вказує, що даний розмір витрат не підлягає задоволенню в повному обсязі через недоведеність та не співмірність зі складністю справи та обсягом виконаної роботи. Частиною четвертою\~статті 137 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з урахуванням поданого представником відповідача клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката,\~суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з 6600 грн до 4000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 5\~610,40 грн (1\~610,40+4000).

Outcome: approved