Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернулася з позовом до ПтАТ «СК «Євроінс Україна» (надалі за текстом відповідач 1) та [PERSON] (надалі за текстом відповідач 2) у якому просила стягнути з відповідача 1 страхове відшкодування у розмірі 65312,20 грн.; стягнути з відповідача 2 різницю шкоди внаслідок ДТП у сумі 118184,15 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що\~ 15 травня 2021 року о 23 годині 25 хвилин на вул. Сучкова 115 в м. Новомосковськ,\~ [PERSON] \~ керуючи автомобілем ВАЗ 2101 державний номер [NUMBER] , не дав дорогу автомобілю Opel Zafira, державний номер [NUMBER] , який належав позивачці [PERSON] , та яким по усній домовленості з власником керував водій [PERSON] .\~ Водій [PERSON] рухався по головній дорозі по вулиці Сучкова та в результаті подій відбулося зіткнення транспортних засобів. В наслідок зіткнення, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, крім цього водій ВАЗ 2101 отримав тілесні ушкодження. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, який набрав законної сили 31 травня 2022 року, водія [PERSON] \~ визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.\~ Згідно висновку авто технічної експертизи від 25.11.2021, встановлено обопільну вину обох водіїв.\~ Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від\~ 09 березня 2022 року водія [PERSON] \~ було визнано винним у скоєнні\~ адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України, а також звільнено від відповідальності у зв`язку\~ із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.\~ Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 2101 державний номер [NUMBER] застрахована відповідачем 1, який 13 липня 2022 року виплатив позивачці [PERSON] суму матеріального збитку за пошкодження автомобіля «Opel Zafra по номерний знак [NUMBER] в розмірі 52 870, 96 грн. Згідно висновку експерта №0508/22 від 03 серпня 2022 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль Opel Zafira номерний знак [NUMBER] ,\~ складає 236 368,31грн., що відповідає ринковій вартості автомобіля на момент ДТП. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel Zafira» згідно вказано висновку експертизи складає 584 583, 20, що перевищує ринкову вартість автомобіля, а тому відновлювати КТ3 «Opel Zafira» економічно недоцільно. При цьому позивачка погодилась, що її автомобіль є фізично знищеним, так як відновлювати автомобіль економічно недоцільно.\~\~\~\~\~ Винуватість кожного з водіїв дорівнює 50 %, тому зі страхової компанії слід стягнути 50% розміру матеріального збитку, з урахуванням вже сплаченої суми 65313,20 грн. Решта суми матеріального збитку підлягає стягненню з відповідача 2. Ухвалою суду від 12.09.2022 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідач 1 не погоджуючись із позовом, подав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог до страхової компанії. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що у вказаній ДТП встановлена і доведена вина обох водіїв - [PERSON] та [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність обох водіїв, за відшкодування шкоди, спричиненої цією ДТП, настає у відповідному розмірі - 50%. Відповідальність водія ТЗ «ВАЗ 2101» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , на дату ДТП була застрахована в ПРАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/0662492. Ліміт відповідальності Страховика згідно умов Полісу - 130 000.00 грн, франшиза - 2 600,00 грн.\~ З метою визначення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого ТЗ «OPEL ZAFIRA»\~ реєстраційний номер [NUMBER] , проведено його огляд, та 04.02.2022 р. складено Звіт №17284 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, відповідно до якого вартість пошкодженого ТЗ складає 223 670,40 грн. Вартість відновлювального ремонту складає 457 543,76 грн. Додатково, 04.02.2022 року було складено Висновок вартості придатних залишків №17284/1,\~ відповідно до якого вартість Т3 у пошкодженому стані складає 112 678,48грн.\~ 21.06.2022 страховою компанією складено розрахунок страхового відшкодування, та страховий акт по справі №47307/1-1/2022 на суму 53 895,95 гри. (ринкова вартість Т3 до пошкодження на момент ДТП 223 870,40 грн, мінус вартість Т3 у пошкодженому стані 112 678,48 гри х 50% (враховуючи обопільну вину) мінус франшиза згідно умов Поліса 2 600,00 грн.). 13.07.2022 р. ПРАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА" здійснило виплату страхового відшкодування на користь Позивача у розмірі 52 895,96 грн.. що підтверджується Позивачем у позовній заяві. Оскільки відповідач 1 здійснив виплату страхового відшкодування, він у повному обсязі виконав зобов`язання за договором страхування. Відповідач 2 не погоджуючись з позовом подав відзив на позовну заяву у якому просить у позові відмовити повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2022 у справі №183/9138/21, [PERSON] , який свою вину визнав повністю та обставин, викладених в обвинувальному акті не оспорював, визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 гривень 00 копійок (з урахуванням раніше сплачених 10 000 грн.). Позивач намагається стягну як з потерпілого в кримінальній справі [PERSON] так і з його Страховика ПрАТ СК «Євроінс Україна», додатково кошти, які у своїй сукупності будуть дорівнювати ринковій вартості належного їй автомобіля, при цьому ніяких претензій до основного та безпосереднього винуватця ДТП - водія автомобіля «Opel Zafira» [PERSON] , якого було засуджено за даний злочин, - не пред`являє. В наданому позивачем висновку оцінювача відсутня оцінка вартості залишків вказаного транспортного засобу, які залишились на зберіганні у власника (тобто не визначена вартість Т3 після ДТП), що унеможливлює наразі визначення реального розміру завданих матеріальних збитків [PERSON] . Позивач [PERSON] за невідомих причин не залучає у якості співвідповідача безпосереднього винуватця ДТП, - водія [PERSON] , який повинен нести матеріальну відповідальність за завдані їй збитки мінімум у рівних частинах з відповідачем [PERSON] тобто на переконання відповідача позивач хибно вважає, що винуватість сторін у вказаній ДТП становить відношення саме 50/50 відсотків, тобто ? частина від 236 368,31 грн., що складає 118 184,15 грн. та повністю покривається страховим лімітом страховика, який становить 130 000 грн. Оскільки водій [PERSON] згідно його ж показань у суді на момент ДТП рухався зі швидкістю близько 120 км/год, тобто в 2,5 рази перевищуючи допустиму в населеному пункті швидкість, враховуючи також те, що [PERSON] поніс кримінальну відповідальність за скоєний ним злочин, а водій [PERSON] скоїв лише адміністративне правопорушення, суспільна небезпека якого на порядок нижче ніж кримінальне правопорушення, вважаю, що винуватість сторін в даному випадку становить 75 на 25 відсотків (? [PERSON] на ? [PERSON] ). Позивач подала відповідь на відзив відповідача 1 у якому висловила незгоду з позицією відповідача 1. Зазначила, що у висновку звіту №17284 від 04.02.2022\~ оцінювачем вказується вартість збитків в розмірі ринкової вартості автомобіля «Opel Zafira»\~ на момент пошкодження у розмірі 223 670,40 грн, що не відповідає вимогам ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», містить суттєві протиріччя в досліджених в звіті розмірах збитків, так відновлювальний ремонт з урахуванням коефіцієнту зносу за розрахунками оцінювача [PERSON] менші за ринкову вартість автомобіля до моменту пошкодження. Оцінка вартості залишків автомобіля не містять посилань на докази того, що вартість металобрухту за 1 т. складає 5000 грн. Подані відповідачем звіти не відповідають вимогам допустимості та належності доказів. Ухвалою суду від 28.02.2023 залучено до участі у справі [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 11.04.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Павлов Є.Г. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив у позові відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Відповідач [PERSON] підтримав позицію свого представника. Представник відповідача 1 у судове засідання повторно не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не подавав. Третя особа [PERSON] у\~ судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не подавав. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля марки Opel Zafira, державний номер [NUMBER] (а.с.7). Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.03.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Судом встановлено, що 15 травня 2021 року приблизно о 23 годині 25 хвилин по вул. Сучкова, 115 в м. Новомосковську Дніпропетровської області [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», д/н [NUMBER] , виїжджаючи з прилеглої території на проїзну частину вул. Сучкова, не дав дорогу автомобілю «Opel Zafira», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався по ній, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.8). Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2022 [PERSON] \~ визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Судом встановлено, що 15 травня 2021 року приблизно о 23 години 25 хвилин водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Opel Zafira», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухався зі швидкістю приблизно 118 км/год. по автодорозі, розташованій по вул. Сучкова м. Новомосковська Дніпропетровської області зі сторони вул. Спаської в напрямку м. Дніпро, де у цей час в районі будівлі № 115/5, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, перевищуючи максимально дозволену швидкість 50 км/год., допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під\~ керуванням [PERSON] , який здійснював виїзд з прилеглої дороги з право на ліво по відношенню руху автомобіля «Opel Zafira», державний реєстраційний номер [NUMBER] . У силу ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено вину обох водіїв [PERSON] та [PERSON] у вчиненні ДТП, в результаті якого отримали механічні пошкодження транспортні засоби, в тому числі належний позивачу автомобіль. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2101» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/0662492 (далі - Поліс). Ліміт відповідальності Страховика згідно умов Полісу - 130 000.00 грн, франшиза - 2 600,00 грн. (а.с.9). 13.07.2022 відповідачем 1 здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 52870,96\~ грн.. (а.с.10). Згідно висновку експерта №0508/22 від 03 серпня 2022 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль Opel Zafira номерний знак [NUMBER] , складає 236 368,31грн., що відповідає ринковій вартості автомобіля на момент ДТП 15.01.2021. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel Zafira» згідно вказаного висновку експертизи складає 584 583, 20, що перевищує ринкову вартість автомобіля, а тому відновлювати КТ3 «Opel Zafira» економічно недоцільно (а.с.11-15). Зазначений висновок містить необхідні відомості, хід дослідження, посилання на джерела інформації; складанню висновку передував огляд транспортного засобу, про що складено протокол від 06.07.2022 (а.с.16-18), який містить детальний опис обсягу, характеру та ступеню складності ушкоджень; до висновку додано калькуляцію ремонту (а.с.19-23), складену експертом. Підстав сумніватися в обґрунтованості висновку у суду немає, а тому суд вважає зазначений висновок належним і допустимим доказом розміру спричиненої позивачу матеріальної шкоди. Поданий відповідачем 1 звіт №17284 про оцінку вартості (розміру) збитків (дата оцінки 15.05.2021, дата складання звіту - 04.02.2022)\~ суд не приймає як доказ. При поданні цього доказу відповідач 1 не дотримався вимог ч.9 ст.83 ЦПК України, відповідно до якої копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Оскільки у суду відсутні підстави вважати, що зазначений доказ наявний у всіх інших учасників справи, а відповідач при їх поданні не надіслав цей доказ іншим учасникам справи, звіт про оцінку суд не бере до уваги на підставі ч.9 ст.83 ЦПК України. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом Закон №1961-IV) та Цивільним кодексом України. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин першої, третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини. Як вже встановлено судом, у даному випадку встановлено вину обох водіїв [PERSON] та [PERSON] у вчиненні ДТП, в результаті якого пошкоджено належний позивачу автомобіль. У такому разі, зважаючи на вказані обставини, відповідальність за шкоду при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки має вираховуватись за приписами п. 3 ч. 1 статті 1188 ЦК України. Визначаючи ступінь вини кожного з водіїв, суд враховує те, що як зазначено у постанові суду від 09.03.2022 у справі №183/71/22, у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ-2101» [PERSON] не відповідали вимогам п.10.2 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з даною ДТП. Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Ореl Zafira» для водія автомобіля «ВАЗ-2101» [PERSON] встановлювалася виконанням ним вимог п.10.2 Правил дорожнього руху та для чого не було яких-небудь перешкод, технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати. Також, у вироку суду від 28.02.2022 у справі №183/9138/21 встановлено, що своїми діями водій [PERSON] грубо порушив вимоги п. п. 12.2, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху, а саме: «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год; Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил», що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Враховуючи, що дії водіїв [PERSON] та [PERSON] знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП, оцінюючи характер допущених вказаними водіями порушень Правил дорожнього руху, суд приходить до висновку, що винуватість кожного з водіїв дорівнює 50 % та у такому ж розмірі настає їх цивільно-правова відповідальність у наслідках ДТП та відшкодуванні шкоди, спричиненої подією ДТП. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV). Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога. Як було встановлено судом та не оспорюється сторонами, цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля ВАЗ 2101 державний номер [NUMBER] застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з 18.07.2020 до 17.07.2021, за шкоду заподіяну майну на суму 130000 грн., а сума франшизи складає 2600 грн. Оскільки належний позивачу автомобіль пошкоджено з вини двох водіїв, вона має право на відшкодування 50% завданих їй збитків. Відповідно до статті 30 Закону № 1961-IV, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону № 1961-IV. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд у даному питанні відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує наступну правову позицію, яка була неодноразово висловлена касаційним судом. Якщо пошкоджений ТЗ не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж ТЗ визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. Такі правові висновки висловлені в постановах КЦС у складі Верховного Суду: від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц; від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц; від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц; від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц; від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц; від 31 жовтня 2018 р, справа № 343/2372/15-ц ; від 12 грудня 2018 р, справа № 466/7010/16; від 18 грудня 2018 р, справа № 524/561/16-ц; від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц;\~ від 09 грудня 2020 року у справі № 759/5414/17 Отже, розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. У позовній заяві та у відповіді на відзив відповідача 1, позивач неодноразово наголошувала на тому, що погоджується з тим, що автомобіль є фізично знищеним. Отже, суд відхиляє доводи відповідача 1 про те, що для визначення розміру страхового відшкодування слід відняти вартість автомобіля після ДТП. З огляду на викладені обставини, з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» слід стягнути недоплачене страхове відшкодування, яке розраховується наступним чином: 236368,31 грн. (ринкова вартість автомобіля) х 50% 2600 грн. (сума франшизи) 52870,96 грн. (сплачене страхове відшкодування) = 62713,20 грн. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст. 3 Закону №1961-IV, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18. Відповідно до вимог статті 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Згідно пункту 36.6 статті 36 Закону №1961-IV встановлено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Як було встановлено судом, у позивача виникло право на відшкодування 50% розміру спричиненої їй матеріальної шкоди, що складає 118184,16 грн. (236368,31 грн. (ринкова вартість автомобіля) х 50%), з яких 115584,16 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок страховика\~ ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Таким чином, решта суми спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 2600 грн., що відповідає розміру франшизи, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Доводи позивачки та її представника про те, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума у розмірі 118184,15 грн., є помилковими, оскільки не враховують наявність вини двох водіїв у вчиненні ДТП. Тобто, позивач безпідставно стверджує, що за рахунок відповідача 1 та відповідача 2 їй має бути відшкодовано 100% шкоди, нівелюючи при цьому вину водія [PERSON] у вчиненні ДТП. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2174,12 грн., заявлено позовні вимоги на суму 183497,35 грн., з яких задоволено вимоги на суму 65313,20. Отже, з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 773,85 грн. При розподілі між відповідачами судових витрат позивача у сумі 773,85 грн., суд враховує, що до відповідача 1 заявлено вимоги на суму 65313,20 грн., з яких задоволено вимоги на суму 62713,20 грн., отже з відповідача 1 слід стягнути судові витрати у сумі 743,04 грн. Решта суми 31,81 грн. (774,85-743,04) підлягає стягненню з відповідача 2. Також з відповідача 1 підлягають стягненню витрати позивача на залучення судового експерта у сумі 5000 грн. Зазначені витрати слід стягнути саме зі страхової компанії, оскільки з відповідача [PERSON] стягнуто лише франшизи, що не має стосунку до визначення експертом розміру матеріального збитку. На підставі викладеного,

Outcome: partial