Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. АТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 10000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Позивач покликається на те, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме, надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак позичальником не виконується зобов`язання щодо повернення кредиту та плати за користування ним, в зв`язку з чим станом на 30.04.2023 року утворилась заборгованість в сумі 58720 грн. 06 коп., що включає: 9820 грн. 22 коп. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 37862,52 грн. загального залишку заборгованості за відсотками; 11037,32 грн. - нарахованої пені; 0.00 грн. - нарахованої комісії. З урахуванням\~наведеного,\~позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати у розмірі 2684.00 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 18.08.2023 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Представник позивача згідно письмової заяви підтримав позовні вимоги в повному об`ємі, просить розглядати справу у його відсутності; у випадку неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яким особі було надіслано судову повістку (поштове відправлення №3460003250751, отримано 13.09.2023 року). Відповідно до ч.1 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку. На підставі вказаного положення ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до ч. 2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до підписаної анкети заяви від 07.12.2006 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 30.04.2023 року становить 58720 грн. 06 коп., що включає: 9820 грн. 22 коп. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 37862,52 грн. загального залишку заборгованості за відсотками; 11037,32 грн. - нарахованої пені; 0.00 грн. - нарахованої комісії. Як вбачається із виписки за договором №б/н за період з 18.12.2006 року по 17.05.2023 року [PERSON] здійснював користування кредитними коштами. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), банк просить також стягнути 37862,52 грн. загального залишку заборгованості за відсотками; 11037,32 грн. - нарахованої пені. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Однак при дослідженні Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної відповідачем, встановлено, що остання не містить даних про розмір відсотків та порядок їх нарахування Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку як невід`ємні частини спірного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З урахуванням зазначеного, на думку суду, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими. Такі висновки відповідають правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, суд зазначає, що відповідно до довідки АТ КБ "ПриватБанк" між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким було видано наступні кредитні картки: [NUMBER] ( дата відкриття 18.12.2006, термін дії 12/12), [NUMBER] (дата відкриття 28.02.2007, термін дії 12/12). Будь-яких інших доказів щодо перевипуску вказаних карток після завершення терміну їх дії - 12/12, чи доказів, які б свідчили про продовження терміну дії вказаних карток, сторона позивача суду не представила. Відповідач в судове засідання не з"явився, будь-яких доказів щодо спростування факту укладення кредитного договору чи користування кредитними коштами, суду не надав. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту; суд вважає, що підстави для стягнення 37862,52 грн. загального залишку заборгованості за відсотками; 11037,32 грн. - нарахованої пені відсутні. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення від 04.08.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» сплатило 2684 грн. судового збору при зверненні із позовом до суду, а тому згідно вищевказаної норми закону, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 448 грн. 76 коп.

Outcome: partial