Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

16.03.2017 року [PERSON] звернувся до Турківського районного суду Львівської області з позовною заявою до Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, про визнання недійсними рішення Ільницької сільської ради та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, в якій посилається на те, що [INFO] померла його тітка, [PERSON] . Відповідно до заповіту від 26.05.1998 року, спадкоємцями після її смерті є її сестри, [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2009 року, його мама - [PERSON] отримала право власності на 1/2 частину дерев`яного житлового будинку [ADDRESS] , який складається з двох кімнат, житловою площею 38,8 кв.м., загальна площа будинку 51,9 кв.м. Проте земельну ділянку в урочищі «Гірка», біля житлового будинку, площею 0,58 га його мамі не вдалося успадкувати, оскільки як йому стало відомо, що рішенням Ільницької сільської ради Турківського району №39 від 08.10.1998 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування», [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,3268 га в урочищі «Гірка». В подальшому, згідно рішення Ільницької сільської ради Турківського району №39 від 08.10.1998 року, [PERSON] видано Державний акт серії ЛВ - 140, ділянка № [NUMBER] - площею 0,2154 га, ділянка № [NUMBER] - площею 0,0364 га, ділянка № [NUMBER] - 0,3274 га. [INFO] померла його мама, [PERSON] . Спадкоємцем після її смерті є він - [PERSON] . Вважає що порушено його право на земельну ділянку біля житлового будинку в [ADDRESS] , право на яку мала його тітка, [PERSON] , та в подальшому як спадкоємець згідно заповіту, його мама [PERSON] та він, як спадкоємець після смерті мами. Зазначив, що [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті сестри [PERSON] , а в подальшому йому як спадкоємцю після смерті [PERSON] мало перейти право власності на 1/2 земельної ділянки в урочищі «Гірка», біля житлового будинку, площею 0,58 га. В метою захисту його порушених прав на володіння та користування 1/2 земельної ділянки в урочищі «Гірка», біля успадкованого житлового будинку, площею 0,58 га, рішення Ільницької сільської ради Турківського району №39 від 08.10.1998 року та виданий Державний акт, серії ЛВ - 140 [PERSON] вважає, що підлягають визнанню судом недійсними. Просив визнати недійсним рішення Ільницької сільської ради Турківського району №39 від 08.10.1998 року про передачу безоплатно у приватну власність громадянці с. Ільник, [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку земельної ділянки, площею 0,25 га, яка розташована біля житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку, площею 0, 3268 га в урочищі «Гірка» та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, серії ЛВ-140, площею 0,5792 га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в с.Ільник, виданий [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2017 року справу розподілено судді Турківського районного суду Львівської області Строні Т.Г. (а.с.21). Ухвалою судді Турківського районного суду Львівської області від 10.04.2017 року у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду на 14 годину 30 хвилин 24.05.2017 року. Виключено зі складу учасників судового процесу померлу [PERSON] (а.с.29). Ухвалою судді від 24.05.2017 року заявлений суддею Строна Т.Г. самовідвід задоволено (а.с.64). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2017 року справу передано судді Федитнику І.Д. (а.с.81) 09.01.2018 року до суду від позивача [PERSON] поступила заява в порядку ст. 49 ЦПК України (а.с.143-153), в якій він просить: - визнати недійсним рішення Ільницької сільської ради Турківського району №39 від 08.10.1998 року про передачу безоплатно у приватну власність громадянці с. Ільник, [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку земельної ділянки, площею 0,25 га, яка розташована біля житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку, площею 0, 3268 га в урочищі «Гірка»; - визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, серії ЛВ-140, площею 0,5792 га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в с.Ільник, виданий [PERSON] ; - визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, серії ЯК №945477, площею 0,2154 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, с Ільник, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: 4625583200:01:002:0074, виданий [PERSON] ; - визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, серії ЯК №945479, площею 0,3274 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, с. Ільник, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер:4625583200:01:002:0075, виданий [PERSON] ; - визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, серії ЯК №945478, площею 0,0364 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, с.Ільник, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 4625583200:01:003:0067, виданий [PERSON] ; - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,3274 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, с.Ільник, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 4625583200:01:002:0075 та договір дарування земельної ділянки, площею 0,0364 га, щ о знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, с.Ільник, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 4625583200:01:003:0067, укладені 20.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Львівської області Федашем М.М.; - визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, площею 0,58 га, що знаходиться за адресою: с. Ільник Турківського району Львівської області. 20.02.2018 року від позивача [PERSON] до суду поступила заява про вжиття заходів забезпечення позову (а.с.164). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2018 року заява про забезпечення позову передана судді Кріль Л.М. (а.с.193,195,197). Ухвалою судді від 22.02.2018 року заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову задоволено (а.с.198-200). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2018 року справу розподілено судді [PERSON] у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] (а.с.202). Ухвалою судді від 03.04.2018 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання на 14 годину 16.04.2018 року (а.с.204). Ухвалою суду від 02.05.2018 року до участі в справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватних нотаріусів: Комарницьку О.Й., Федаша М.М. та Турківську державну нотаріальну контору, відстрочено сплату судового збору за подання позивачем [PERSON] заяви про уточнення та збільшення позовних вимог до ухвалення судового рішення по суті справи. Підготовче засідання відкладено на 15 годину 28.05.2018 року. Ухвалою суду від 01.08.2018 року відвід головуючого судді Кріля Л.М. задоволено. 07.09.2018 року справа надійшла до Старосамбірського районного суду Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді [PERSON] . Ухвалою судді від 10.10.2018 року справу повернуто до Турківського районного суду Львівської області у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи розпорядження голови суду про передачу справи до Старосамбірського районного суду Львівської області. 23.10.2018 року справа поступила до Старосамбірського районного суду Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року справа передана судді [PERSON] . Ухвалою судді від 29.10.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання на 14 годину 00 хвилин 09.09.2019 року, яке було відкладено на 02.10.2020 року. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 10.12.2018 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Ніточко Л.Й. - відмовлено Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю [INFO] . З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №140/07/2020 від 15.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 17.08.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 04.09.2020 року. 04.09.2020 року підготовче засідання відкладено на 11 годину 00 хвилин 02.02.2021 року. 09.09.2020 року до суду від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с.35-36, том 3), в якому він просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки право користування спірною земельною ділянкою не перейшло і не могло перейти позивачу в порядку спадкування, оскільки спадкодавець [PERSON] таке право не реалізувала та не оформила. Окрім того подав заяви про застосування строку позовної давності (а.с.33-34, том 3). Ухвалою суду від 02.02.2021 року залучено у цивільній справі у якості співвідповідача Турківську міську раду Самбірського району Львівської області, оголошено перерву судового засідання до 11 години 00 хвилин 03.08.2021 року, яке неодноразово відкладено. Ухвалою суду від 06.12.2022 року призначено земельно-технічну експертизу. Провадження у справі №458/271/17 зупинено до закінчення проведення судової земельно-технічної експертизи. 14.03.2023 року до суду надійшло клопотання фізичної особи-підприємця [PERSON] про надання проектів землеустрою спірних ділянок. Ухвалою суду від 15.03.2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засіданні на 09 годину 00 хвилин 30.03.2023 року. Ухвалою суду від 30.03.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Лука Т.М. про витребування доказів відмовлено. Ухвалою суду від 30.03.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця [PERSON] про вирішення питання виконання земельно-технічної експертизи про надання додаткових матеріалів. Залишено перелік питань з яких призначена експертиза згідно ухвали суду від 06.12.2022 року незмінними. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. 21.04.2023 року до суду від фізичної особи-підприємця [PERSON] надійшов висновок судово-земельно-технічної експертизи №04-23Е . Ухвалою суду від 24.04.2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 15.06.2023 року. Ухвалою суду від 15.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 годину 00 хвилин 01.08.2023 року, який відкладено на 14 годину 00 хвилин 09.10.2023 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що [INFO] померла сестра його мами [PERSON] - [PERSON] , яка проживала одна в своєму житловому будинку в с.Ільник. Після її смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок та надвірні споруди. Тобто, вже більше 20 років, з 2002 року тягнуться судові спори щодо земельних ділянок. Він постійно представляв інтереси своєї матері в судах. Окрім того, отримував свідоцтво про право на спадщину замість матері, яка була інвалідом І групи. Представник позивача [PERSON] адвокат Лука Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Щодо заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності, то пояснив, що позивач не міг звернутися до суду за відсутності оформленого права власності. І лише коли став власником, то зміг звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представник відповідача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відома. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їхній представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Треті особи: [PERSON] та приватний нотаріус Комарницька О.Й., приватний нотаріус Федаш М.М. та представник Турківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причина неявки суду не відома. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, оглянувши матеріали справ №2-а-20/09 та №2-234/10, всебічно і повно з`ясувавши обставини, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено,\~що що позивач [PERSON] народився [INFO] в с.Ільник Турківського району Львівської області, (а.с.11, том 1). Рішенням Виконавчого комітету Ільницької сільської ради №36 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 13.08.1998 року вирішено передати безкоштовно у приватну власність громадянці с.Ільник [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель земельну ділянку площею 0,2518 га та для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку площею 0,3274 га (а.с.131, том 1). Як було встановлено в судовому засіданні, 26.05.1998 року, [PERSON] в с.Ільник склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїм сестрам: [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с.15, том 1). Рішенням виконавчого комітету Ільницької сільської ради народних депутатів №39 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування» від 08.10.1998 року вирішено передати безкоштовно у приватну власність громадянці с.Ільник [PERSON] : для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку, площею 0,2518 га, яка розташована біля житлового будинку; для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку, площею 0,3268 га в урочищі «Гірка». Громадянці [PERSON] , яка одержала земельну ділянку у приватну власність використовувати її за цільовим призначенням, суворо дотримуватись вимог Земельного кодексу України (а.с.12, том 1). З Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ-140, відомо, що [PERSON] , жительці с.Ільник на підставі рішення Виконкому Ільницької сільської Ради народних депутатів від 08.10.1998 року №39 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,3792 га в межах згідно з планом для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.13, том 1). З Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯК №945479 відомо, що [PERSON] , жителька с.Ільник Турківського району Львівської області на підставі рішення виконкому від 08.10.1998 року №39 Ільницької сільської ради є власником земельної ділянки площею 0,3274 га у межах згідно з планом, яка розташована в с.Ільник Турківського району Львівської області, цільове призначення земельної ділянки ведення особистого селянського господарства (а.с.69). З Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯК №945478 відомо, що [PERSON] , жителька с.Ільник Турківського району Львівської області на підставі рішення виконкому від 08.10.1998 року №39 Ільницької сільської ради є власником земельної ділянки площею 0,0364 га у межах згідно з планом, яка розташована в с.Ільник Турківського району Львівської області, цільове призначення земельної ділянки ведення особистого селянського господарства (а.с.70). [INFO] померла [PERSON] , у віці 67 років в с.Ільник Турківського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 25.12.1998 року Ільницькою сільською радою Турківського району Львівської області (а.с.14, том 1). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно. Згідно довідки №622 Ільницької сільської ради від 17.11.2008 року, [PERSON] належало наступне майно: житловий будинок, надвірна споруда - стайня, земельна ділянка в урочищі «Гірка», біля житлового будинку, площею 0,58 га, буфет саморобний для посуди, посуда, лавка для сидіння (а.с.16, том 1). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2009 року, [PERSON] отримала право власності на частку спадкового майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з дерев`яного житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, позначеного на плані літерою А 1, що знаходиться в [ADDRESS] , який складається з двох кімнат, житловою площею 38.8 кв.м, загальна площа будинку 51,9 кв.м. (а.с.17, том 1). З договору дарування земельної ділянки від 12.01.2012 року відомо, що [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку, яка належала дарувальниці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯК №945479, виданого Ільницькою сільською радою Турківського району Львівської області 25.11.2011 року на підставі Рішення сесії Ільницької сільської ради від 08.10.1998 року за №39 (а.с.71, том 1). З договору дарування земельної ділянки від 12.01.2012 року відомо, що [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку, яка належала дарувальниці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №945478, виданого Ільницькою сільською радою Турківського району Львівської області 25.11.2011 року на підставі Рішення сесії Ільницької сільської ради від 08.10.1998 року за №39 (а.с.73, том 1). З свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 25.05.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області відомо, що [INFO] померла [PERSON] у віці 78 років (а.с.19, том 1). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно. З свідоцтва про право на спадщину за заповідом від 12.04.2017 року відомо, що спадкоємцями [PERSON] , яка померла [INFO] є дочка [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.55, том 1). З довідки, виданої Виконкомом Ільницької сільської ради по формі спадкування №1522 від 23.11.2012 року відомо, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , до дня смерті дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] і разом з нею був зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] (а.с.214, том 2). З свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 05.10.2016 року Турківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області відомо, що [INFO] у віці 86 років померла [PERSON] (а.с.169, том 2). З довідки Виконавчого комітету Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області №107 від 17.01.2017 року відомо, що [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: с.Ільник Турківського району Львівської області. До дня смерті разом з нею були зареєстровані та проживали: дочка - [PERSON] , [INFO] , зять - [PERSON] , [INFO] , внук - [PERSON] , [INFO] та внучка - [PERSON] , [INFO] . Від імені [PERSON] , виконавчий комітет Ільницької сільської ради 12.12.2005 року посвідчував заповіт, який зареєстрований в реєстрі за №15 (а.с.171, том 2). Як було встановлено в судовому засіданні, 12.12.2005 року [PERSON] склала заповіт, в якому на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці [PERSON] , але зобов`язала її виплатити її дітям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 500,00 гривень кожному (а.с.172, том2). Також, 12.12.2005 року [PERSON] склала заповіт, яким свої заощадження , які знаходяться на рахунку № [NUMBER] ощадної каси 6318/05 с.Ільник, заповіла своїм онукам, [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах кожній (а.с.173, том 2). Окрім того, 07.08.2007 року [PERSON] склала заповіт, в якому на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким половину житлового будинку та половину стайні, її сестри [PERSON] , яка померла в 1998 році і на які належать їй на підставі заповіту, посвідченого сільською радою 26.05.1998 року від її імені, заповіла своїй дочці [PERSON] (а.с.174, том 2). Звертаючись з позовом до суду позивач [PERSON] посилався на те, що порушене його право на земельну ділянку біля житлового будинку в [ADDRESS] , право на яку мала його тітка, [PERSON] , та в подальшому як спадкоємець згідно заповіту, його мама [PERSON] та він, [PERSON] , як спадкоємець після смерті мами. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу, приходить до такого. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Згідно з положеннями статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як було встановлено в судовому засіданні постановою Турківського районного суду Львівської області від 21.07.2009 року позов прокурора Турківського району Львівської області в інтересах [PERSON] до Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, третя особа [PERSON] задоволено та рішення №39 від 08.10.1998 року виконкому Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області про безкоштовну передачу у приватну власність [PERSON] земельних ділянок, загальною площею 0,5786 га визнано неправомірним і скасовано (а.с.47-48, справа №2-а-20/09). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2010 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Турківського районного суду Львівської області від 21.07.2009 року по справі №2а-20/09/1325 скасовано та провадження у справі закрито. (а.с.70-71, справа №58669/09/9104). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень. Частиною п`ятою статті 116 ЗК України визначено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону». У висновку №04-23Е судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі №458/271/17 провадження №2/455/270/2022 ФО-П [PERSON] встановив, що за фактичним користуванням земельна ділянка, кадастровий номер 4625583200:01:002:0074, площа 0.2154 га межує із: по осі А-Б - землі гр. [PERSON] : по осі Б-В - землі сільської Ради: по осі В-Г - землі гр. [PERSON] ; по осі Г-Д землі р. [PERSON] ; по осі Д-Е землі гр. [PERSON] ; по осі Е-А землі Ільницької сільської Ради. На ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, адреса: [ADDRESS] . Турківський район, Львівська область (техпаспорт), власник - [PERSON] . Власність спільна часткова, частка . Межі ділянки за фактичним користуванням відповідають кадастровому плану По межі Г- (сусідні землі [PERSON] , [ADDRESS] ) огорожа відсутня. Ділянки огороджені від дороги. За фактичним користуванням межі земельної ділянки, кадастровий номер 4625583200:01:003:0067, площа 0,0364 га відповідають кадастровому плану. За фактичним користуванням межі земельної ділянки, кадастровий номер 4625583200:01:002:0075, площа 0,3274 га відповідають кадастровому плану. Стосовно порушень земельного законодавства, то прокуратурою Турківського району проведено перевірку і встановлено, що рішення виконавчого комітету Ільницької сільської ради №39 від 08.10.1998 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне пнетування», яким передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2518 га, яка розташована біля житлового будинку; для ведення особистого підсобного господарства площею 0,3268 га урочищі «Гірка» визнано таким, що не відповідає вимогам земельного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки даним рішенням передано у приватну власність [PERSON] без вилучення земельної ділянки, якою згідно записів в погосподарській книзі користувалась [PERSON] та на якій розташований житловий будинок останньої. Постановою Турківського районного суду Львівської області від 21.07.2009 року адміністративний позов задоволено. Рішення №39 від 08.10.1998 року Виконавчого комітету Ільницької сільської Ради Турківського району Львівської області про безкоштовну передачу у приватну власність [PERSON] земельних ділянок загальною площею 0,5786 визнано неправомірним та скасовано. Львівським апеляційним адміністративним судом (Ухвала від 08.01.2010 року. №58669/09/9104) визнано правомірність висновку суду першої інстанції, що вимоги закону виконавчим комітетом Ільницької сільської Ради Турківського району Львівської області не дотримані оскільки при житті [PERSON] земельні ділянки у неї не вилучалися та не викуповувалися, а передані іншій особі без законних підстав. Проте Постанову Турківського районного суду Львівської області від 21.07.2009 року було скасовано з процесуальних питань. З наданої технічної документації по переоформленні Державного акту на земельну ділянку. Виконавець - ГзОВ «Лібра ВР», де вказано землекористувачем - [PERSON] а підстава для виконання робіт заява-договір №10 від січня 2011 року та Державний акт на право приватної власності на землю, серія ЛВ-140, видано гр. [PERSON] , площа 0,5792 га, жовтень 1998 року. Експерт не дав правової оцінки рішенням сільської Ради, а лише звертає увагу на те, що з наданих матеріалів очевидно, що виконавець був знайомий з рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду (Ухвала від 08.01.2010 року. №58669/09/9104), яким визнано правомірність висновку суду першої інстанції, що вимоги закону виконавчим комітетом Ільницької сільської Ради Турківського району Львівської області не дотримані, оскільки при житті [PERSON] земельні ділянки у неї не вилучалися та не викуповувалися, а передані іншій особі без законних підстав. Відповідно, експерт вважає, що і при виготовленні технічної документації на земельну ділянку, кадастровий номер 4625583200:01:003:0067, земельну ділянку, кадастровий номер 4625583200:01:002:0075, земельну ділянку кадастровий номер 4625583200:01.002:0074 було порушено вимоги земельного законодавства з тією ж аргументацією. Окрім цього, технічною документацією на земельну ділянку, кадастровий номер 4625583200:01002:0075 вул.Центральна, не враховано право власності на будинок іншого співвласника (співвласників), та не передбачено можливості доступу до власного будинку. В матеріалах справи відсутня інформація про те, чи володів виробник технічної документації (Державний акт на право приватної власності на землю, серія ЛВ-140 видано [PERSON] , площа 0,5792 га, жовтень 1998 року. Підстава - рішення №39 від 08.10.1998 року виконавчого комітету Ільницької сільської Ради) повною та достовірною інформацією щодо власника земельної ділянки, а саме Рішення №36 від 13.08.1998 року Виконавчого комітету Ільницької сільської Ради, яким ділянка безкоштовно передана у приватну власність [PERSON] ; для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель земельну ділянку, площею 0,2518 га; для ведення особистого підсобного господарства. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що Виконавчим комітетом Ільницької сільської ради всупереч вимогам земельного законодавства без вилучення земельної ділянки, якою користувалася [PERSON] та на якій розташований її будинок, було винесено рішення №39 від 08.10.1998 року "Про передачу безоплатно у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку земельної ділянки, площею 0,25 га, яка розташована біля житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, земельну ділянку, площею 0,3268 га в урочищі «Гірка», яка фактично не була землекористувачем. А відтак вимоги закону Ільницькою сільською радою Турківського району Львівської області не було дотримано, оскільки при житті [PERSON] земельні ділянки у неї не вилучалися та не викуповувалися, а були передані [PERSON] без законних підстав. Виданий на підставі вищевказаного рішення Державний акт на право приватної власності на землю, серії ЛВ-140, площею 0,5792 га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в с.Ільник, [PERSON] є неправомірним, як і державні акти на земельні ділянки площами 0,2154 га, 0,3274 га 0,0364 га. \~ \~ \~ \~ Щодо клопотання представника відповідачки [PERSON] [PERSON] щодо відмови в задоволенні позову у зв`язку із застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Позивач [PERSON] у заяві від 09.01.2018 року про уточнення та збільшення позовних вимог просить суд визнати недійсним рішення Ільницької сільської ради Турківського району №39 від 08.10.1998 року та державний акг на право приватної власності на землю серії ЛВ-140, площею 0,5792 га на землі для обслуговування житлового будинку (одна ділянка площею 0,2154 га) та для ведення особистого підсобного господарства (дві ділянки площею 0,0364га і 0,3274 га), виданий [PERSON] [INFO] (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11) та ще додаткових 4 немайнові вимоги і одна майнова. Натомість, позивачу [PERSON] , як він пояснив в судовому засіданні, було відомо з 2009 року про наявність оскаржуваного рішення №39 від 08.10.1998 року і Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ-140, площею 0,5792 га, оскільки він був представником зацікавленої особи при розгляді справи №2-а-20/09 за заявою прокурора Турківського району Львівської області в інтересах [PERSON] до Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, третя особа [PERSON] про визнання незаконним рішення №39 виконкому Ільницької сільради Турківського району Львівської області від 08.10.1998 року. Постановою суду першої інстанції від 21.07.2009 року позов задоволено, рішення №39 від 08.10.1998 року виконкому Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області про безкоштовну передачу у приватну власність [PERSON] земельних ділянок загальною площею 0,5786 га визнано неправомірним і скасовано. Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду ухвалою від 28.01.2010 року Постанову Турківського районного суду Львівської області від 21.07.2009 року по справі №2а-20/09/1325 скасувала і провадження закрила. У 2010 році слухалась інша справа №2-234/10 (головуючого-судді Кріль Л.М.) за заявою прокурора Турківського району Львівської області в інтересах [PERSON] до Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, [PERSON] про визнання незаконним рішення № 39 Ільницької сільської ради від 08.10 1998 року, визнання державного акту на право власності незаконно виданим Ухвалою суду від 03.12.2010 року позов прокурора Турківського району в інтересах [PERSON] до Ільницької сільської ради Турківського району, [PERSON] про визнання незаконним рішення Ільницької сільської ради від 08.10.1998 року та визнання державного акту на право власності незаконно виданим залишено без розгляду. Представником [PERSON] був [PERSON] , позивач у цій справі. Виходячи із норм Цивільного кодексу України, що діяв до 01.01.2004 року вбачається, що загальний строк для захисту права за позовом особи право якої порушено, позовна давність встановлюється в три роки. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Схожі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018\~року у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018\~року у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018\~року у справі № 575/476/16-ц, від 14.11.2018\~року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада\~2018\~року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 05.12.2018\~року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 07.08.2019\~року у справі №\~2004/1979/12 (пункт 71), від 18.12.2019\~року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16.06.2020\~року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)). У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення"судам роз`яснено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. В той же час, суд, не знаходить підстав для визнання поважною причиною для пропуску строку позовної давності та поновлення строку звернення до суду ту обставину, на яку звертає увагу представник позивача [PERSON] - адвокат Лука ТМ.., а саме отримання свідоцтва про право на спадщину. Суд критично ставиться до покликання представника позивача - адвоката Луки Т.М. на неможливість звернення до суду до моменту набуття спадкового майна у власність, тобто отримання відповідного свідоцтва, що мало місце 12.04.2017 року (а.с.267, том 2). Однак, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину (в даному випадку позивач [PERSON] , який проживав з померлою [PERSON] за однією адресою і подав заяву про прийняття спадщини ще 23.11.2012\~року (а.с.210, том 2), є власником із часу її відкриття, а не з моменту отримання свідоцтва на спадщину. Вказана позиція неодноразово знаходила своє підтвердження у постановах ВС, зокрема у постанові КЦС ВС від 22.03.2023 року у справі №463/6829/21-ц. В той же час позов подано до суду ще 16.03.2017 року, а датований він взагалі 01.01.2017 року, тобто ще до видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 12.04.2017 року, що суперечить позиції представника позивача про неможливість звернення до суду за відсутності оформленого права власності. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В межах розгляду даної справи позивач [PERSON] не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності. Отже, встановивши що вимоги позивача [PERSON] є обгрунтованими, але заявленими поза межами строку позовної давності, застосувати яку просив представник відповідач, суд відмовляє у задоволенні позову саме з підстав спливу позовної давності. За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, з позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 3840,00 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved