Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] (далі позивач) звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-ІНЖИНІРИНГ» (далі відповідача). Позивач просить змінити формулювання підстав звільнення та визнати її звільненою з роботи 24.05.2023 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причин порушення підприємством законодавства про працю, стягнути з відповідача борг по заробітний платі у сумі 40\~819 грн 73 коп. та вихідну допомогу у сумі 34\~135 грн 59 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що працював маляром, зайнятого на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки третього розряду котельно-зварювального цеху № 24 у відповідача, але заробітна плата виплачувалася нерегулярно. У зв`язку з цим утворилась заборгованість по заробітній платі станом на день звільнення у сумі 40\~819 грн 73 коп. 18.05.2023 подала заяву про звільнення з 24.05.2023 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з систематичним порушенням строків виплати заробітної плати. Однак наказом товариства №1448/ВК від 18.05.2023 її було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі\~ст. 38 КЗпП України, що є істотним порушенням законодавства про працю. До того ж, в день звільнення, в порушення вимог\~ст. 116 КЗпП України, відповідач не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 40\~819 грн 73 коп. З такими діями відповідача не погоджується. Вважає, що має право на звільнення з цих підстав, на виплату відповідачем заборгованості по заробітній платі та допомоги при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 34\~135 грн 59 коп.. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив справу розглянути без його участі, що стосується позовних вимог то зазначив наступне. Сума заробітної плати належної до виплати позивачу становить 20\~410\~грн 73 коп., оскільки позивачу було перераховано товариством на\~його банківській\~рахунок частину\~заробітної плати,\~а саме:31.07.2023 - перерахувало позивачу частину заробітної плати за травень 2023\~року в\~сумі 20\~409\~грн 00 коп., що підтверджується витягом зі списку робітників АТ «СМНВО - Інжиніринг» до платіжного доручення №\~29561\~від 31.07.2023 на перерахування заробітної плати за травень 2023 року. В той же час, відповідач не визнає позовні вимоги щодо зміни формулювання підстав звільнення та стягнення вихідної допомоги. Зазначив, що внаслідок військової агресії росії проти України, триваючих бойових дій, суттєво погіршився фінансово-економічний стан товариства, наслідком чого стало значне зменшення обсягів замовлень та попиту на продукцію АТ «Сумське НВО-ІНЖИНІРИНГ»; крім того відбулося ускладнення логістики або повне припинення постачання матеріалів, сировини і технологічного обладнання, які виготовлялися контрагентами південно-східних областей. Неможливість виконання товариством прийнятих на себе договірних зобов`язань з поставки готової продукції та отримання за неї оплати, призвело до зменшення оборотного капіталу, що у свою чергу викликало затримку своєчасного розрахунку з працівниками. АТ «Сумське НВО\~ІНЖИНІРИНГ» заперечує щодо зміни формулювання підстав звільнення та стягнення вихідної допомоги, адже порушення строків оплати праці виникло внаслідок військової агресії росії проти України. В подальшому\~представник відповідача\~до канцелярії\~суду подав\~заяву про\~виконання вимог\~ухвали Ковпаківського\~районного суду\~м.\~Суми від\~28.08.2023\~та додаткові\~письмові пояснення.\~Так повідомив,\~що товариство\~не погоджується\~з визначеним\~розміром стягнення\~вихідної допомоги\~у розмірі\~34\~135\~грн 59\~коп.Згідноз довідкою № 16-07/609 від 11.09.2023, наданої товариством, на виконання вимог ухвали суду, середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 10\~983\~грн 57\~коп.(без відрахування ПДФО та військового збору). Щодо розрахунку\~сум позовних\~вимогзазначив, що оскільки вихідна допомога за ч. 3 ст. 38 КЗпП виплачується працівнику у розмірі тримісячного середнього заробітку - позивачу може\~бути нарахована\~вихіднадопомога у розмірі 32 950 грн 71 коп.( 10 983,57х3=32\~950\~грн71\~коп.)\~З суми\~32\~950\~грн 71 коп. підлягають відрахуванню податки та військовий збір. Відповідно до довідки про заробітну плату колишнього працівника АТ «Сумське НВО-Інжиніринг» сума заробітної плати, належної до виплати на 11.09.2023 складає 20\~410 грн 73 коп. (після відрахування ПДФО та військового збору) Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 19.06.2023 судом прийнято позовну заяву і відкрито провадження у справі. Судовий розгляд призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 08.08.2023 о 09-00 год.. Цією ухвалою відповідачу встановлений п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву і усіх доказів суду з дня отримання ухвали. Також відповідача зобов`язано у строк до 31.07.2023 надати довідку про заборгованість по заробітній платі, середнього заробітку та розміру вихідної допомоги позивача. 08.08.2023 підготовче судове засідання відкладено на 28.08.2023 о 09-00 год. за клопотанням представника відповідача про надання додаткового часу для надання доказів та відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 28.08.2023 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до розгляду на 27.09.2023 о 15-30 год.. Вказаною ухвалою відповідача зобов`язано у строк до 25.09.2023 надати довідку про заборгованість по заробітній платі, середнього заробітку позивача. Фактичні обставини, встановлені судом Позивач працював у відповідача на посаді маляра, зайнятого на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки третього розряду котельно-зварювального цеху № 24. Середньомісячна заробітна плата позивача становила 10\~983 грн 57 коп. без відрахування ПДФО та військового збору. Також суд встановив, що відповідач нерегулярно сплачував заробітну плату позивачу. У зв`язку з цим утворилася заборгованість станом на 11.09.2023 складає 20\~410 грн 73 коп. (після відрахування ПДФО та військового збору). Зокрема, згідно розрахункових листів згідно розрахункових листів за березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року вбачається, що заборгованість перед позивачем у період з серпня 2022 року березень 2023 року послідовно збільшувалася. 18.05.2023 позивач подав відповідачу заяву про звільнення з 24.05.2023 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з систематичним порушенням строків виплати заробітної плати. 18.05.2023 відповідач видав наказ № 1448/ВК, яким звільнив позивача 24.05.2023 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Встановлені факти підтверджуються трудовою книжкою позивача, розрахунковими листами, заявою про звільнення, наказом про звільнення, копії яких додані до матеріалів справи, а також довідкою відповідача про розмір заробітної плати колишнього працівника №16-07/609 від 11.09.2023. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є трудовими та врегульовані ст.ст. 43, 64 Конституції України, ст.ст. 1, 13 Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст. 235 КЗпП України. У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Положеннями ст. 2 КЗпП України регламентовано, що право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно зі ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається (абз. 4 ст. 22 КЗпП України). Відповідно до п. 4 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Нормами ч. 3 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Верховний Суд у постанові від 22.04.2020 по справі № 199/8766/18 зазначив, що за змістом статті 38 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і, які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, він може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника. Тобто, основною підставою для застосування вказаної норми КЗпП України є факт порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи. Вказівка працівником конкретних випадків порушення трудового законодавства має наслідком в подальшому підтвердження даних фактів роботодавцем та звільнення працівника на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, або ж невизнання власником зазначених порушень та відмову у розірванні трудового договору відповідно до даної норми. Аналогічна правова позиція також висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.05.2013 по справі № 6-34цс13, від 20.06.2018 по справі № 161/10759/16-ц та від 01.02.2018 по справі № 757/25503/15-ц. Згідно вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із заяви позивача про звільнення від 18.05.2023, він просив звільнити його з займаної посади за власним бажанням з мотивів систематичного порушення строків виплати заробітної плати. Даний факт встановлений судом та повністю підтверджується копіями розрахункових листків, зазначеною довідкою доданих до матеріалів позовної заяви. Будь-яких доводів та аргументів на спростування встановлених обставин, документу, що підтверджує проведення повного розрахунку, відповідачем надано не було. Поряд з цим відповідачем надано довідку про розмір заборгованості перед працівником та розмір середньомісячної заробітної плати. За правилом ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, зважаючи на викладене, оскільки у заяві про звільнення позивачем наведено конкретні факти порушення відповідачем законодавства про працю в частині визначених строків виплати заробітної плати, які були підтверджені належними доводами під час судового розгляду та мали б бути визнані роботодавцем, що є безумовною підставою для звільнення працівника саме за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відтак заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб, обраний позивачем. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі встановленому під час розгляду, тобто у сумі 20\~410 грн 73 коп. Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі більше цієї суми. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 48 КЗпП України). Згідно з п.п. 2.26, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Частиною 5 статті 235 КЗпП України встановлено, що у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до абз. 3 п. 2 Розділу ІІ вказаного Порядку, у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (п. 5 Розділу IV Порядку). Згідно з Пунктом 8 Розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, , на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Так, середньомісячна заробітна плата позивача становила 10 983 грн 57 коп., що підтверджується довідкою 16-07/609 від 11.09.2023. Крім того, у відповідності до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. За таких обставин, з урахуванням положень вищезгаданого Поряду обчислення середньої заробітної плати № 100 від 08.02.1995, вихідна допомога, яка має бути виплачена позивачу при звільненні на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, становить 32 950 грн 71 коп. (10\~983,57х3). З цієї суми підлягають відрахуванню податки та військовий збір. Ураховуючи наведене слід задовольнити позов у частині стягнення вихідної допомоги при звільненні у сумі 32 950 грн 71 коп. з якої підлягають відрахуванню податки та військовий збір. Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення допомоги при звільненні у розмірі більше цієї суми. Вирішення питання розподілу судових витрат. За приписом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем заявлено один позов немайнового характеру про визнання звільнення та два майнового характеру. Відтак згідно ст. 4 Закону України «про судовий збір» розмір судового збору з цих вимог становить 2147,20 грн (1073,6+1073,6), який слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial