Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача адвокат Кутовий Я.А. звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи вимоги тим, що 16.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, яким стягнув з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1652-МК від 22.02.2008 року в розмірі 114555,85 доларів США, що за курсом 26,18 грн. складає 2\~999\~072,115 грн. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 27.01.2023 року вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. 03.07.2023 року [PERSON] отримав письмову відповідь, з якої вбачається, що 01.03.2023 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно п.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», так як рішенням Охтирського міськрайонного суду виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню. По даному виконавчому провадженню було безпідставно стягнуто з позивача та перераховано на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 123\~000,92 грн., крім того з [PERSON] було безпідставно стягнуто виконавчий збір в сумі 167 537,85 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 318 грн., також по даному провадженню з [PERSON] було утримано 31\~865,4 грн., в якості погашення боргу, але дана сума органом примусового виконання була повернута добровільно на картковий рахунок позивача. Тому просить стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти в сумі 123\~000,92 грн., визнати протиправними та скасувати постанови Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення з [PERSON] 167\~537,85 грн. виконавчого збору та 318 грн. витрат виконавчого провадження, стягнути з державного бюджету України на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти виконавчого збору в сумі 167\~537,85 грн. та 318 грн. витрат на проведення виконавчого провадження. Процесуальні дії в справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2023 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог [PERSON] про визнання протиправними та скасування постанови Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення з [PERSON] 167\~537,85 грн. виконавчого збору та 318 грн. витрат виконавчого провадження. Відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Головного управління державної казначейської служби у Сумській області про повернення безпідставно стягнутих коштів. 18.08.2023 року від Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що орган державної влади, який контролює справляє до бюджету виконавчого збору та за наявності підстав вживає заходів щодо повернення таких коштів, має бути залучений до участі у справі в якості співвідповідача з метою надання ґрунтовних пояснень по суті справи. Позивачем до позовної заяви не додано жодних документів на підтвердження зарахування до державного бюджету 167\~537,85 грн. виконавчого збору. Розрахункових документів, які б підтверджували подальше спрямування стягнутих з позивача 318 грн. витрат виконавчого збору також не надано. На підставі вищевикладеного просили в позові відмовити. Представник АТ КБ «ПриватБанк» 11.08.2023 року отримав копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви, відзиву в установлений законом строк не подав. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у\~відповідності до положень ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Відповідно до принципу диспозитивності, на який неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Встановлено, що рішення Охтирського міськрайонного суду від 27.01.2022 року визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, зареєстрований в реєстрі за № 20943 від 16.11.2017 р., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 1652-МК від 22.02.2008 р. в сумі 114555,85 доларів США, що за курсом 26,18 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.09.2017 р. складає 2999072,15 грн., таким, що не підлягає виконанню (а.с.8-10). 01.03.2023 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно п.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», так як рішенням Охтирського міськрайонного суду виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню. Згідно листа Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.07.2023 року за № 25365 за виконавчим провадженням № 55635350 з [PERSON] стягнуто та перераховано на користь стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 123\~000,92 грн., виконавчого збору 167537,85 грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 318 грн. (а.с.13). Відповідно до частин першої, другої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту\~статті 1212 ЦК України\~можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція\~статті 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до\~статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18. Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21). Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, відпали правові підстави для набуття стягувачем коштів в розмірі 123\~000,92 грн., примусово стягнутих на виконання виконавчого напису, який визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню\~стаття 1212 ЦК України, а тому суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 123\~000,92 грн. Щодо позовних вимог про стягнення коштів виконавчого збору суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються\~Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Частиною 2\~ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Грошові кошти,\~які були\~утримані з\~позивача як\~витрати виконавчого\~провадження,\~стягнуті не\~на користь\~відповідача та\~не є\~безпідставно набутими. Законом України «Про виконавче провадження»\~встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій. За викладених обставин, відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 167537,85 грн. та 318 грн. витрат на проведення виконавчого провадження, оскільки вказані кошти не є в розумінні\~статті 1212 ЦК України\~безпідставно набутими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено стягнути суму грошових коштів в розмірі 290856,77 грн., судом задоволено частково вимоги та стягнуто 123000,92 грн., тобто позов задоволено на 42 %, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1221,6 грн. (2908,60х42%). На підставі викладеного,

Outcome: partial