Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

07.09.2023 представник позивача адвокат Коцан Р. звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON] ,\~та визначити\~місце проживання їхньої\~дочки [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~з її\~батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що 24.01.2003 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів громадського стану обласного управління юстиції. В даному шлюбі в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] .\~Проте,\~з грудня\~2022\~року сторони\~проживають окремо,\~оскільки виникали\~сварки та\~конфлікти.\~Кожен з\~них живе\~своїм особистим\~життям,\~а збереження\~шлюбу суперечить\~інтересам позивача.\~Дочка знаходиться\~на повному\~утриманні свого\~батька,\~проживає та\~зареєстрована з\~ним за\~одною адресою: [ADDRESS] . Позивач дбає про дочку, займається її вихованням, духовним та фізичним розвитком, цікавиться її дозвіллям та успіхами у садочку, та приділяє їй набагато більше уваги, ніж мати, яка проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Коцан Р.М. подав заяву, в якій просить слухати заяву без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задоволити. Відповідачка подала заяву, в якій просить слухати справу в її відсутності. Визнає позов повністю. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області подав заяву, в якій просить проводити розгляд справу без його участі та без проведення звукозапису. Щодо задоволення позову не заперечує. Учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи,\~\~ [PERSON] та\~ [PERSON] 24.01.2003 року зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів громадського стану обласного управління юстиції, актовий запис №53 (Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим 07.11.2019 року Виконавчим комітетом Стебницької міської ради, актовий запис №42. Згідно Довідки №7389/27-2023 від 23.08.2023 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно Акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Статтею 24 СК України\~закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно п.10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року\~проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Що стосується визначення місця проживання дитини, то суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно з ч. 3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 2, 7-9ст.7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За приписами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ст.\~14\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Беручи до уваги те, що дочка проживає з позивачем, який має можливість забезпечити їй місце проживання, сприяти належному вихованню та розвитку дитини, а мати проживає окремо, самоусунулась від виховання та утримання дитини, не виявляє бажання брати участь у її житті, враховуючи психологічну близькість дочки з батьком, обставини життя до яких звикла малолітня дитина, суд приходить до переконання, що слід визначити місце проживання дочки з батьком. За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як позов задоволено, а позивачу було відстрочено сплату судового збору до вирішення справи по суті, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved