Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

В жовтні 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 31-33) до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - усунути перешкоди у користуванні позивачу жилим приміщенням, а саме - квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди та надати вільний доступ позивачу до жилого приміщення, а саме до цієї квартири (далі по тексту - вимога № 1); - стягнути з відповідачки на користь позивача заподіяну моральну шкоду у розмірі 10000,0 грн. (далі по тексту - вимога № 2). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить 1/3 частина спірної квартири, решта 2/3 частини цієї квартири належить відповідачці. В зв`язку з тим, що відповідачкою було здійснено заміну замків на вхідних дверях квартири, після того, як позивач запропонував відповідачці придбати належну йому 1/3 частину квартири, позивач по теперішній час не в змозі користуватися частиною квартирою, яка йому належить. В добровільному порядку відповідачка відмовляється допустити його до квартири, а також користуватися частиною квартирою, що додатково спричиняє позивачу моральні страждання, а тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25 квітня 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачка проти позову заперечила, зазначивши, що відповідач ніколи не проживав у спірній квартирі, між сторонами відсутній порядок користування спірною квартирою. До того ж, на думку відповідачки наявність у позивача на праві власності 1/3 частини квартири не надає йому права безперешкодного доступу до цієї квартири, адже це порушуватиме право власності відповідачки на 2/3 частини цієї квартири. Також сторона відповідача вважає, що стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просили суду позов задовольнити. Відповідачка та її представник проти позову заперечили, з підстав, наведених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, сторонам на праві спільної часткової власності належить спірна квартира [ADDRESS] , так позивачу на праві власності належить 1/3 частина цієї квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03 червня 1997р. (а.с. 12), решта 2/3 частини цієї квартири належить відповідачці, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 вересня 2020р. (а.с. 49). Спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат, загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Судом встановлено, що позивач зареєстрований у вказаній квартирі, між сторонами склалися неприязні стосунки, в результаті чого, відповідачка не допускає позивача до спірної квартири, останній немає ключів від вхідних дверей квартири. Крім того судом встановлено, що в позасудовому порядку, позивач звертався до правоохоронних органів з приводу того, що відповідачкою йому чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою (а.с. 15, 16). Враховуючи відносини, які склалися між співвласниками спірної квартири, створенні відповідачкою перешкод позивачу в користуванні спірною квартирою, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення вимоги № 1. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд приходить до висновку, що правових підстав для задоволення вимоги № 2 про відшкодування моральної шкоди не вбачається, оскільки позивачем під час розгляду справи не було надано жодних доказів на обґрунтування заявленої вимоги, як і не надано доказів розрахунку розміру заподіяної моральної шкоди, при цьому судом враховано роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 5, 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р. з подальшими змінами та доповненнями. Вiдповiдно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,4 грн.

Outcome: partial