Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про визнання майнових прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 січня 2016 року\~між Відповідачем та Позивачем укладено цивільно-правовий договір (далі - Договір 1), посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. 13 січня 2016 року за реєстровим № 4. Від імені Відповідача на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. 29 грудня 2015 року та зареєстрований в Реєстрі нотаріальних дій за № 1158, діяла третя особа. Зазначає, що відповідно до пункту 1.2 Договору Відповідач в майбутньому зобов`язується передати у власність Позивача нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (далі - Квартира) та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість Квартири. Згідно з пунктом 3.1 Договору вартість Квартири на день укладення Договору 1 364\~500 (триста шістдесят чотири тисячі п`ятсот) гривень. Стверджує, що позивачем в повному обсязі та у визначені Договором строки виконано своє грошове зобов`язання. Згідно з пунктом 2.3 Договору орієнтовний строк прийняття Квартири в експлуатацію ІV квартал 2017 року, орієнтовний строк прийняття в експлуатацію - ІІ квартал 2018 року. Також, зазначає, що 30 серпня 2017 року між Відповідачем та Позивачем укладено цивільно-правовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Власюк Т.М. 30 серпня 2017 року за реєстровим № 764 (далі Договір 2). Відповідно до пункту 1.2 Договору 2 Відповідач в майбутньому зобов`язується передати у власність ч нерухоме майно, а Позивач зобов`язується прийняти у власність будь яким, передбаченим діючим законодавством способом, нерухоме майно нежитлові приміщення, що знаходяться в [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість цих приміщень. Згідно із пунктом 3.1 Договору 2 загальна вартість нежитлових приміщень на день укладення договору 2 49\~600 (сорок дев`ять тисяч шістсот) гривень. Стверджує, що позивачем в повному обсязі та у визначені Договором 2 строки виконано своє грошове зобов`язання, що підтверджується пунктом 3.3.2 Договору 2 відповідно до якого гарантійний внесок (вартість нежитлових приміщень) оплачена в повному обсязі та актом прийому- передачі коштів від 30 серпня 2017 року . Відповідно до пункту 2.3 Договору 2 технічна здача об`єкта будівництва експлуатацію - ІV квартал 2017 року, орієнтовний строк прийняття в експлуатацію - ІІ квартал 2018 року. Відтак, як вбачається, Позивачем виконано свої зобов`язання в повному обсязі, проте у власність Відповідачем Позивачу Квартиру та нежитлові приміщення не передано, жодних дій спрямованих на укладення договору купівлі-продажу відповідачем не вжито. Так, відповідно до інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, наданої листом від 05 травня 2021 року №0505/5 на адвокатський запит [PERSON] від 15 квітня 2021 року № 27/21, відповідно до відомостей з Єдиної Державної електронної системи у сфері будівництва інформація про прийняття багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , до експлуатації, відсутня. Замовник будівництва не звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з приводу введення об`єкта будівництва, саме - багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , до експлуатації. Зазначає, що будинок до цього часу не збудований, будь-які будівельні роботи не ведуться, що свідчить про відсутність зі сторони Відповідача будь-яких дій, спрямованих на належне виконання ним умов Договору 1 та Договору 2. Позивач вважає, що зазначені дії Відповідача є такими, що порушують право Позивача, визначене та гарантоване статтею 47 Конституції України відповідно до якої кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Так, у зв`язку з укладенням Договору1 та Договору 2 у Відповідача виникло майнове право на отримання гарантійного внеску від Позивача, а у Позивача виникло майнове право на Квартиру та Нежитлові приміщення, яке в подальшому призведе до оформлення права власності на вже збудований об`єкт нерухомості - які зараз фізично відсутні з огляду на невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором 1 та Договором 2. Визнання за Позивачем майнового права на Квартиру та Нежитлові приміщення дасть йому можливість чітко ідентифікувати її, адже невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором 1 та Договором 2 по будівництву багатоквартирного будинку та передачі Квартири та [PERSON] приміщень у власність Позивачу може тривати невизначений час, тому Позивач має зменшити ризик того, що Квартира та Нежитлові приміщення можуть перейти у власність іншій особі у разі закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку, в який він інвестував свої кошти. Таким способом має бути визнання за Позивачем майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва (об`єкт інвестування) Квартиру та Нежитлові приміщення. Відтак, оскільки Позивачем виконано умови Договору 1 та Договору 2 в повному обсязі, у свою чергу Відповідачем не виконано зобов`язання щодо закінчення будівництва багатоквартирного будинку та введення його в експлуатацію, у якому наявна Квартира та Нежитлові приміщення, які після цього має стати власністю Позивача, наявні правові підстави визнати за Позивачем майнове право на Квартиру та на Нежитлові приміщення. У зв`язку з вищевикладеним [PERSON] \~ позивач просить суд визнати за ним\~ майнові права на об`єкт будівництва квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,6 кв.м., що знаходиться на 5 поверсі та нежитлові приміщення № 28, №29 загальною площею 3,1 кв.м. та 3, 1 кв.1 , в першій секції на цокольному поверсі в квартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ), 2-С (два «С»), [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 10\~000 (десять тисяч) гривень. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2016 року\~між [PERSON] та [PERSON] укладено цивільно-правовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. зареєстрований в Реєстрі нотаріальних дій за № 4. Відповідно до пункту 1.2 Договору Відповідач в майбутньому зобов`язується передати у власність Позивача нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (далі - Квартира) та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість Квартири. Згідно з пунктом 3.1 Договору вартість Квартири на день укладення Договору 1 364\~500 (триста шістдесят чотири тисячі п`ятсот) гривень. Згідно з пунктом 2.3 орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію ІV квартал 2017 року. 30 серпня 2017 року між [PERSON] до [PERSON] укладено цивільно-правовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Власюк Т.М. 30 серпня 2017 року за реєстровим № 764. Відповідно до пункту 1.2 Договору 2 Відповідач в майбутньому зобов`язується передати у власність нерухоме майно, а Позивач зобов`язується прийняти у власність будь яким, передбаченим діючим законодавством способом, нерухоме майно нежитлові приміщення, що знаходяться в [ADDRESS] , 2-С, [ADDRESS] та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість цих приміщень. Згідно із пунктом 3.1 Договору 2 загальна вартість нежитлових приміщень на день укладення Договору 2 49\~600 (сорок дев`ять тисяч шістсот) гривень. Відповідно до копії акта: №1 приймання передачі коштів на виконання в майбутньому умов договору від 12 січня 2016 року [PERSON] на виконання в майбутньому умов договору, що буде укладений між ним та [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. від 29 грудня 2015 року та зареєстрованої в Реєстрі нотаріальних дій за № 1158 діє [PERSON] , щодо придбання [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] передав [PERSON] кошти в сумі 150\~000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень; відповідно до копії акта: №2 приймання передачі коштів на виконання в майбутньому умов договору від 12 січня 2016 року [PERSON] на виконання в майбутньому умов договору, що буде укладений між ним та [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. від 29 грудня 2015 року та зареєстрованої в Реєстрі нотаріальних дій за № 1158 діє [PERSON] , щодо придбання [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] передав [PERSON] кошти в сумі 150\~000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень; відповідно до копії акта: №3 приймання передачі коштів на виконання в майбутньому умов договору від 13 січня 2016 року [PERSON] на виконання в майбутньому умов договору, що буде укладений між ним та [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. від 29 грудня 2015 року та зареєстрованої в Реєстрі нотаріальних дій за № 1158 діє [PERSON] , щодо придбання [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] передав [PERSON] кошти в сумі 64\~500 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот) гривень. Відповідно до копії акта: №1 приймання передачі коштів на виконання в майбутньому умов договору від 30 серпня 2017 року [PERSON] на виконання в майбутньому умов договору, що буде укладений між ним та [PERSON] , щодо придбання [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] (перша секція) комірки № 28, №29 передав [PERSON] кошти в сумі 49\~600 (сорок дев`ять тисяч шістсот) гривень. Загальна сума сплачених коштів [PERSON] на виконання умов договору 1 між ним та [PERSON] , щодо придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] , становить 364\~500 (триста шістдесят чотири тисячі п`ятсот) гривень. Сума сплачених коштів [PERSON] на виконання умов договору між ним та [PERSON] , щодо придбання [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] (перша секція) комірки № 28, №29, становить 49\~600 (сорок дев`ять тисяч шістсот) гривень. Відтак, як вбачається [PERSON] виконано свої зобов`язання в повному обсязі, проте у власність [PERSON] квартиру та нежитлові приміщення позивачу не передано, жодних дій спрямованих на укладення договору купівлі-продажу квартири відповідачем не вжито. Відповідно до інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, наданої листом від 05 травня 2021 року №0505/5 на адвокатський запит [PERSON] від 15 квітня 2021 року № 27/21, відповідно до відомостей з Єдиної Державної електронної системи у сфері будівництва інформація про прийняття багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , 2-С, [ADDRESS] , до експлуатації, відсутня. Замовник будівництва [PERSON] не звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з приводу введення об`єкта будівництва, саме - багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , 2-С, [ADDRESS] до експлуатації. Зазначені дії [PERSON] є такими, що порушують право [PERSON] , визначене та гарантоване статтею 47 Конституції України відповідно до якої кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду Так, у зв`язку з укладенням вказаних вище договорів у [PERSON] виникло майнове право на отримання гарантійного внеску від [PERSON] , а у [PERSON] виникло майнове право на квартиру та нежитлові приміщення, яке в подальшому призведе до оформлення права власності на вже збудований об`єкт нерухомості квартиру та нежитлові приміщення, які зараз фізично відсутні з огляду на невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за договорами. Визнання за [PERSON] майнового права на квартиру та нежитлові приміщення дасть йому можливість чітко ідентифікувати її, адже невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором 1 та Договором 2 по будівництву багатоквартирного будинку та передачі квартири та нежитлових приміщень у власність позивачу може тривати невизначений час, тому позивач має зменшити ризик того, що квартира та нежитлові приміщення можуть перейти у власність іншій особі у разі закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку, в який він інвестував свої кошти. Таким способом має бути визнання за позивачем майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва (об`єкт інвестування) квартиру та нежитлові приміщення. Відтак, оскільки [PERSON] виконано умови Договору 1 та Договору 2 в повному обсязі, у свою чергу [PERSON] не виконано зобов`язання щодо закінчення будівництва багатоквартирного будинку та введення його в експлуатацію, у якому наявна квартира та нежитлові приміщення, які після цього мають стати власністю позивача, наявні правові підстави визнати за [PERSON] майнове право на квартиру та нежитлові приміщення. Згідно з частиною 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту закінчення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право\~власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Таким чином, виходячи з положень цієї статті, інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 16 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а\~кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). Відповідно до\~статті 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також визначено необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а\~за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі\~статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~статтею 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей\~655,\~656 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Згідно зі\~статтею 177 ЦК України\~об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до\~статті 179 ЦК України\~річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно зі\~статтею 181 ЦК України\~до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.\~Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у\~просторі. Відповідно до частини першої\~статті 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі\~статтею 190 ЦК України\~майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є\~неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Аналізуючи вказані норми права, можна дійти висновку, що у\~ЦК України\~визначення майнового права відсутнє, оскільки у\~статті 190 ЦК України\~міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. Разом з тим не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої\~статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року N\~2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). У теорії цивілістики під майновими правами розуміється: 1) у широкому значенні речового права суб`єктивне цивільне право як таке, що стосується майнових цінностей і має грошову оцінку, наприклад, право власності на похідні права, зобов`язальні права (права з договорів, що укладаються з приводу передання майна у власність або користування), майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права, тощо; 2) у вузькому значенні - як суб`єктивне право, яке здатне бути самостійним об`єктом обороту; тобто у разі передання майнового права набувач отримує його як можливість претендування на майно або вчинення власних дій відносно майна. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі», заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» від 02 березня 2005 року, заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії», заява N 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (N 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява №\~44277/98). В іншій справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі\~ N 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15,від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та\~№ 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі№ 6-2124цс15, від 16 березня 2016\~року у справі № 6-290цс16, від 23 березня2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16. З огляду на вказане, громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. У разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц, провадження № 14-39цс19), від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, провадження №\~14-606цс18, Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 638/12414/17, провадження № 61-21546св19. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі\~\~№\~359/5719/17,\~\~провадження\~№ 14-8 цс 21 зазначено, що саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою\~статті 334 ЦК України\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 93\~- 95). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , виконав свої зобов`язання за Договором 1 та Договором 2, повністю оплативши вартість об`єктів (як вкладу за договором), тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів необхідних для набуття майнових прав квартири та нежитлових приміщень. Із змісту договору випливає, що його предмет становить надання послуг щодо вкладання залучених коштів в будівництво житла та оформлення права власності на це майно в інтересах замовника. Невиконання [PERSON] зобов`язань за договорами призвело до порушення прав позивача, а саме: через порушення відповідачем строку прийняття об`єкта фінансування (будівництва) в експлуатацію та порушення строку його передачі позивачу, у останнього відсутня можливість реєструвати право власності на ці об`єкти у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов`язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ч. 1 ст. 190 ЦК України вказується, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен громадянин має право на житло, держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також право власності є непорушним. Одним зі способів захисту порушених прав, ст. 16 ЦК України - передбачено визнання права. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Стаття 137\~ЦПК України\~детально описує порядок відшкодування та визначення вказаних витрат, зокрема: - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша); - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга); - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя); - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта); - у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята); - обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста). Згідно із частиною третьою\~статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію ордеру; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію договору про надання правової (правничої) допомоги №32/21 від 15 квітня 2021 року укладений між адвокатським об`єднанням «КРІДЕНС ПАРТНЕРС» та [PERSON] ; копію додаткової угоди №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 32/21 від 15 квітня 2021 року; копію платіжного доручення №18127546SB від 18 травня 2021 року. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, кількість судових засідань, присутність на них адвоката позивача, а також тривалість судових засідань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі повному обсязі. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. При розподілі судових витрат суд враховує, що позов задоволено у повному обсязі, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі ст. ст. 7, 8, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд

Outcome: approved