Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У березні 2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 31.03.2022 року на підставі наказу № 13-К його звільнено з посади майстра лісу Тарасівського лісництва у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Позивач вважає, що його звільнено незаконно, а вищевказаний наказ є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Звільнення у зв`язку з виходом на пенсію може бути ініційовано виключно самим працівником, а досягнення пенсійного віку не є підставою для звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.1993 року № 3721, забороняється відмова у прийняття на роботу і звільненні працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу з мотивів досягнення пенсійного віку. Позивач 02 лютого 2023 року отримав копію вищевказаного наказу, а 07 лютого 2023 року його представник звернувся із адвокатським запитом про отримання копії наказу. До цього часу посадові особи Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» відмовляли надавати позивачу копію наказу, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості ознайомитися із наказом. Ураховуючи вищевикладене, позивач просить поновити його на роботі в Державному підприємстві «Вищедубечанське лісове господарство» із дати звільнення на посаді майстра лісу Тарасівського лісництва. 13 квітня 2023 року до суду надійшло клопотання про виправлення описок у позовній заяві від представника позивача - адвоката Авдєєва Б.М., в якому останній просив при розгляді справи враховувати виправлення, а саме в прохальній частині позовної заяви правильно вважати «старшого майстра лісу Довгобродівського лісництва», замість помилково зазначеного «майстра лісу Тарасівського лісництва». Заперечення відповідача 05 квітня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнав. Представник відповідача зазначає, що [PERSON] ніколи не працював у ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на посаді майстра лісу Тарасівського лісництва, а був прийнятий на роботу у «Вищедубчанський лісгосп» 08.04.2014 року та переведений наказом від 30.09.2023 року на посаду старшого майстра Добгобродівського лісництва. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки останній був ознайомлений з наказом про звільнення 30 березня 2022 року, шляхом надсилання фотокопії наказу у месенджер «Viber» на особистий номер. На момент звільнення трудова книжка перебувала на руках у [PERSON] у зв`язку з чим запис про його звільнення внесений після того, як він особисто прибув до кадрової служби 28.08.2022 року і зробив відповідний підпис у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, що свідчить про ознайомлення з наказом. Отже, якщо вважати, що позивач дізнався про звільнення 28.08.2022 року, то строк звернення до суду про поновлення на роботі у зв`язку зі звільненням закінчився 28.09.2022 року, а позивач звернувся до суду лише у лютому 2023 року. З урахування викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.8). Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він не знав про те, що його звільнили, оскільки наказ про звільнення не отримував і працював після наказу про звільнення восени 2022 року. Перед Новим роком колеги почали говорити йому, про те, що він звільнений, тому у грудні він почав вимагати, щоб йому віддали трудову книгу. Наказ про звільнення та трудову книжку отримав у лютому 2023 року. Представник позивача [PERSON] - адвокат Авдєєв Б.М. у судовому засіданні зазначив, що звільнення [PERSON] неправомірне. Позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідачаДержавного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» - адвокат Зубчук О.Р. у судовому засіданні вказала, що позивачу 30.03.2022 року направлено на месенджер «Viber» копію наказу про відсторонення. Крім того, позивач звертався до держпраці щодо незаконних дій роботодавця, що підтверджує той факт, що позивач був обізнаний про його звільнення. Просила відмовити у задоволенні позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Обставини справи, що встановлені судом Наказом директора Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» Михайла Головецького про звільнення від 30 березня 2022 року №13-к вбачається, що [PERSON] , старшого майстра Довгобродівського лісництва звільнено з роботи з 31 березня 2022 року, у зв`язку з виходом на пенсію за віком (ст. 38 КЗпП України) із виплатою компенсації невикористаної відпустки 55 к.д. за період з 08.04.2020р. по 31.03.2022р. Згідно з розділом 8, п.8.4. колективного договору закріплено за [PERSON] паливну норму дров в кількості 7 (сім) м3. Відповідно до копії протоколу № 3 від 30.03.2022 року про ознайомлення [PERSON] з наказом про звільнення вбачається, що [PERSON] не засвідчив ознайомлення з текстовим повідомленням у вайбері у відповідь на надісланий наказ, однак міститься відмітка месенджера про його відкриття та прочитання. Відповідно до копії табелю обліку використання робочого часу ДП «Вищедубечанське лісове господарство» за період із 01.01.2022 року по 31.01.2022 року [PERSON] відпрацював 19 робочих днів. Відповідно до копії табелю обліку використання робочого часу ДП «Вищедубечанське лісове господарство» за період із 01.04.2022 року по 30.04.2022 року вбачається, що [PERSON] виключено з вказаного табелю. Із копії витягу із книги обліку руху трудових книжок видно, що [PERSON] видали трудову книжку при звільненні 28.08.2022 року. Із копії відповіді Київської обласної організації профспілки працівників лісового господарства від 14 серпня 2023року № 02-07/26 видно, що [PERSON] звертався до Київської обласної організації профспілки працівників лісового господарства листом на електронну адресу 22.12.2022 року із подальшим відправленням Укрпоштою з прохання про розгляд питання про, на його думку, незаконного звільнення з роботи. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 5-1 КЗпП України та ст. 43 Конституції України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У свою чергу, відповідно до приписів статті 23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Статтею 36 Кодексу законів про працю України передбачено, що підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно з приписами частин першої та другої статті 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», громадяни похилого віку мають право на працю нарівні з іншими громадянами, яке додатково гарантується державними цільовими програмами, територіальними та місцевими програмами зайнятості населення. Забороняється відмова у прийнятті на роботу і звільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу з мотивів досягнення пенсійного віку. Стаття 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачає, що у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень вищевказаного ЗаконуГлаву XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Установлено і не заперечується сторонами, що позивача [PERSON] звільнено з роботи на підставі наказу № 13-к у зв`язку з виходом на пенсію за віком (ст. 38 КЗпП України) Судом установлено і не заперечується представником відповідача, що позивач самостійно не звертався із заявою про звільнення у зв`язку з виходом на пенсію. Разом із тим, звільнення у зв`язку з виходом на пенсію може бути ініційоване виключно самим працівником. Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку з виходом працівника на пенсію не відповідає вимогам чинного законодавства. З огляду на викладене, наказ відповідача №13-к від 30 березня 2022 року в частинні звільнення [PERSON] із займаної посади суперечить вимогам чинного законодавства, тому є незаконним. Щодо строків звернення до суду. Частиною першою статті 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, щопрацівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Судом установлено, що копію наказу про звільнення відповідач направив позивачу 30 березня 2022 рокуза допомогою месенджеру «Viber», у судовому засіданні позивач підтвердив, що користувався номером телефону 0-50-371-90-63, однак заперечує проти того, що він бачив та особисто прочитав наказ від 30.03.2022 року. Фотокопія скріншоту екрану мобільного телефону, подана представником відповідача з метою підтвердження вчасного повідомлення позивача про звільнення та направлення відповідного наказу за допомогою месенджеру «Viber», суд оцінює критично, оскільки з вказаного скріншоту не зрозуміло, чи ознайомився позивач [PERSON] із таким наказом. При цьому, у судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що не отримавши підтвердження про ознайомлення із наказомза допомогою месенджеру «Viber», відповідач не вживав жодних інших заходів для ознайомлення та вручення наказу про звільнення позивачу, наприклад шляхом направлення поштою. З матеріалів справи встановлено, що позивач отримав копію наказу про звільнення 02.02.2023 року. Доказів отримання позивачем наказу про звільнення раніше цієї дати до суду не надано. Із даним позовом [PERSON] звернувся до суду 02 березня 2023 року, а тому суд приходить до переконання, що місячний строк, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, ним не пропущено. Доводи відповідача про те, що позивач отримав трудову книжку 28.08.2022 не мають ніякого правового значення для вирішення питання щодо строків звернення позивача із даним позовом, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 233 КЗпП України місячний строк звернення обраховується з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а не з дня отримання трудової книжки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про поновлення позивача на відповідній посаді у відповідача. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та те, що на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про поновлення на роботі, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1073, 60 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved