Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Лаєвської М.Л. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 25 листопада 2011 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1140. \~ \~В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначив, що з 25 листопада 2011 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Посилався, що з початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України відповідач разом з дітьми виїхала за кордон, де перебуває до теперішнього часу. Більше року вони з відповідачем не проживають однією сім`єю, не ведуть спільний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, спілкування між ними поступово зійшло нанівець, між ними відсутні спільні теми для розмов, має місце відчуження, що призвело до втрати почуття кохання. Як посилається позивач, їх з відповідачем відносини зайшли у глухий кут та, врешті решт, вичерпали себе, шлюб носить формальний характер, намір відновити шлюбно-сімейні стосунки в них відсутній. Посилався, що подальше збереження шлюбу суперечитиме його інтересам та інтересам їх малолітніх дітей, зазначив, що спір про місце проживання дітей в них з відповіадчем відсутній. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Лаєвська М.Л. у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, у поданій заяві представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення заперечень не висловили. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явилася,\~про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, судові повістки, які направлялися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини неявки відповідач суду не повідомила, процесуальним правом на подання відзиву не скористалася, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, у відповідності до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзиву відповідно до\~правил статті 280 ЦПК України,\~суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 листопада 2011 року Московськими відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1140, що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 листопада 2011 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 7). У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , про що 03 серпня 2007 року складено відповідний актовий запис №3088 та що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 23 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції; [PERSON] , [INFO] , про що 26 червня 2012 року складено відповідний актовий запис №892 та що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 червня 2012 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. З позову вбачається, що сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України\~та\~ст.\~51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Правилами ч. 3, 4\~\~ст. 56 СК України\~\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. За змістом ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що сторонами вчиняються дії, спрямовані на збереження сім`ї. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить його інтересам, та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, наявні підстави для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Таким чином, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, беручи до уваги фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідачем не надано доказів наявності передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову, а тому суд доходить висновку про можливість розірвати зареєстрований між сторонами шлюб. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved