Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що приватним нотаріусом Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Грисюк О.В. було видано 12.06.2021 року виконавчий напис №79942 про стягнення з неї заборгованості на користь відповідача у сумі 134 670,35 грн. Про існування оспорюваного виконавчого напису вона дізналася коли за місцем її роботи повідомили про стягнення 20% грошових коштів із заробітної плати для погашення боргу в сумі 134 670,35 грн. на користь ТОВ "Вердикт Квпітал", яке здійснюється на підставі постанови приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.12.2021. Відповідно до інформації Міністерства юстиції України діяльність приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. припинено 02.11.2021 згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 02.11.2021 року №1633/6. Вважає вчинення виконавчого напису таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки нотаріусом не було дотримано вимог чинного законодавств, зокрема вимог ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат». На момент вчинення виконавчого напису заборгованість за договором не була безспірною. Боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань. Проте, нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, стверджує, що ніяких договорів, в тому числі посвідчених нотаріально, вона не підписувала. Так, згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі "910/10374/17, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тому позивачка просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса від 12.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати та стягнуті за виконавчим написом грошові кошти в сумі 9 334,67 грн. Відповідачем -\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» 25.07.2023\~подано до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~відповідач просить\~відмовити у\~задоволенні позовних\~вимог.\~Послався на\~те,\~що вчинення\~нотаріусом виконавчого\~напису відбувається\~за фактом\~подання стягувачем\~документів,\~які згідно\~з відповідним\~Переліком є\~підтвердженням безспірності\~заборгованості або\~іншої відповідальності\~боржника перед\~стягувачем.\~Однак сам\~по собі\~цей факт\~не свідчить\~про відсутність\~спору стосовно\~заборгованості як\~такого.\~Нотаріусу для\~вчинення виконавчого\~напису відповідачем\~були надані\~документи,\~які підтверджують\~безспірність заборгованості,\~а зазначену\~в оспорюваному\~виконавчому написі\~заборгованість можна\~вважати безспірною,\~оскільки позивач\~у позові\~не зазначив\~обставин,\~які б\~свідчили протилежне.\~Заборгованість або\~інша відповідальність\~боржника визнається\~безспірною і\~не потребує\~додаткового доказування\~у випадках,\~якщо для\~вчинення виконавчого\~напису подані\~документи,\~передбачені Переліком\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку,\~затвердженим постановою\~КМ України\~від 29.06.1999\~р.\~№1172.\~При цьому,\~Верховним Судом\~України в\~постанові від\~20.05.2015\~у справі\~№6-158цс15\~висловлена правова\~позиція,\~що безспірність\~заборгованості підтверджують\~документи,\~передбачені Переліком,\~нотаріус під\~час вчинення\~виконавчого напису\~не встановлює\~права та\~обов`язки\~учасників правовідносин,\~а лише\~перевіряє наявність\~необхідних документів.\~Щодо грошових\~коштів,\~які були\~стягнуті з\~позивача в\~ході виконання\~виконавчого провадження\~вказують,\~що на\~рахунок відповідача\~надійшли кошти\~в сумі\~7\~287,24\~грн.,\~а решта\~-\~виконавчий збір.\~Тому,\~сума,\~яку просить\~стягнути позивач,\~не підлягає\~до задоволення\~ (а.с. 38-46). Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 року відкрито провадження у справі і призначено до розгляду в порядку загального провадження в підготовче засідання та витребувано від Київського обласного\~державного нотаріального\~архіву належним\~чином завірену\~копію нотаріальної\~справи за\~виконавчим написом\~№79942,\~виданого 12.06.2021\~приватним нотаріусом\~Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~коругу Київської\~області Грисюк\~Оленою Василівною\~щодо стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ "ВЕРДИКТ\~КАПІТАЛ"\~заборгованості в\~розмірі 134670,35\~грн. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 року заяву заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Тараненка П.П. про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення за виконавчим провадженням №67674189 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" заборгованості в розмірі 134 670,35 грн. на підставі виконавчого напису №79942, вчиненого 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Тараненка П.П. витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни належним чином завірену копію виконавчого провадження №67674189, відкритого за виконавчим написом №79942, виданого 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального коругу Київської області Грисюк Оленою Василівною щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" заборгованості в розмірі 134670,35 грн. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та призначити справу до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Тараненко П.П. в судове засідання не з`явилися. Від представника позивачки [PERSON] через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позов підтримують. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у судове засідання повторно не з`явився, відповідач про день, місце та час судового засідання судом повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив та згідно з надісланим до суду відзивом на позов, позовні вимоги не визнають. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Макаренко А.С. в судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено,\~що виконавчим\~написом,\~вчиненим 12\~червня 2021\~року приватним\~нотаріусом Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Київської області Грисюк О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 79942, стягнуто з позивачки по справі [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової карти платника податків [NUMBER] , на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) заборгованість за Кредитним договором № 014/3151/82/136806 від 19 вересня 2007 року, який укладений з АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 114/54 від 24.01.2018 року є ПАТ "Комерційний Індустріальний Банк", правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами КП-24012018 від 24.01.2018 року є ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами ВФ/03 від 08.04.2018 року є ТОВ «Вердикт Капітал», у загальній сумі 134 670 грн. 35 коп. (а.с. 29, 58). У зв`язку з примусовим виконанням вищевказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Макаренко А.С. 06.12.2021 винесено постанову\~про звернення\~стягнення на\~заробітну плату,\~пенсію,\~стипендію та\~інші доходи\~боржника ВП\~№67674189 (а.с. 10). Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті суд враховує наступні норми Закону. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедура вчинення виконавчих написів, чинна на момент вчинення спірного виконавчого напису, визначена в розділі 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 (далі - Інструкція). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерстваюстиції Українивід 22.02.2012№ 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20). Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20) зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд враховує висновки й мотиви Верховного Суду, висловлені у постанові від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20) та встановивши відсутність доказів отримання боржником такого листа, суд дійшов висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був належним чином повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. До подібних правових висновків дійшов також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18), постанові від 25.03.2019, у справі № 629/3881/16-ц, провадження № 61-31187св18. \~ \~ \~ \~Так, учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином нотаріус зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Однак, матеріали справи відомостей про отримання позивачкою (боржником) відповідного повідомлення не містять. Суд також бере до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), відповідно до якої вчиняючи спірний виконавчий напис приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23, відповідно до якої у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27.032017, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. З матеріалів справи вбачається, що договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Окрім цього не надано всі витребувані документи, відсутній розрахунок заборгованості. Відсутня вимога про повернення боргу, без відповідного підтвердження, що дана вимога була надіслана та отримана боржником, а тому суд позбавлений можливості його дослідити та визначити механізм нарахування суми боргу, у тому числі відсотків за користування кредитом. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги про повернення коштів, стягнутих за спірним виконавчим написом, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18. Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21). Так, в якості доказу сплачених на користь відповідача за виконавчим написом коштів позивачкою надано звіт про здійснення відрахування та виплати з орендної плати ТОВ "Агрофірма "ГРАНТ" за постановою від 06.21.2021 по виконавчому напису №79942 від 12.06.2021 в сумі 2400,00 грн.; копію платіжної інструкції про стягнення за ВП 67674189 на суму 6934,67 грн. Відповідач у своєму відзиві просить відмовити позивачці у задоволенні цієї вимоги, посилаючись на те, що вказана сума не була перерахована в повному обсязі стягувачу/відповідачу, на підтвердження чого надав довідку від 17.07.2023 №13172, згідно якої на рахунки ТОВ "Вердикт Капітал" в якості стягнення заборгованості від органів Державної виконавчої служби та Приватних виконавців за Кредитним договором №014/3151/82/136806 боржник [PERSON] здійснено зарахування на загальну суму 7287,24 грн. При цьому, позивачкою документально підтверджена відповідачем отримана сума грошових коштів за спірним виконавчим написом не спростована. Оскільки, виконавче провадження було відкрите за заявою стягувача/відповідача на підставі виконавчого напису, а тому суд вважає, що безпідставно набуті кошти в сумі 7287,24 грн. підлягають поверненню позивачу, враховуючи факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення коштів. Крім того, відповідно до матеріалів справи, позивачкою було сплачено судовий збір за розгляд судом заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн., а також за розгляд позовної заяви 1073,60 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, зазначені витрати зі сплати судового збору, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved