Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про стягнення відсотків, пені, 3% річних та індексу інфляції, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 14.01.2014р., позивач уклала із відповідачем депозитний договір №002/01/14/0317 (далі по тексту - «Договір 1») на 233 календарні дні у відділенні №317/04 Філії ПАТАБ «Укргазбанк». Вiдповідно до п. 1.1 Договору 1 сума вкладу (депозиту) складає 11 600,00 дол. США. На виконання п. 2.1 Договору, вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на депозитний рахунок № [NUMBER] в сумі 11 600,00 доларів США на строк 233 календарних днів з 14.01.2014 по 04.09.2014 зі сплатою банком вкладнику процентів із розрахунку 8,5%рiчних за зазначений строк. Також 15.01.2014 позивач уклала із відповідачем депозитний договір №003/01/14/0317 (далі по тексту - «Договір 2») на 232 календарні дні у віддiленнi №317/04 філії ПАТ АБ «Укргазбанк». Вiдповiдно до п. 1.1 Договору 2 сума вкладу (депозиту) складає 200 000,00 гривень. На виконання п. 2.1 Договору, вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на депозитний рахунок № [NUMBER] у сумі 200 000,00 гривень на строк 232 календарних днів з 15.01.2014 по 04.09.2014 зі сплатою банком вкладнику процентів із розрахунку 18,3 % рiчних на зазначений строк. Також 20.01.2014 позивач уклала із вiдповiдачем депозитний договір №005/01/14/0317 (далі «Договір 3») на 227 календарні дні у відділенні №317/04 Філії ПАТ АБ - «Укргазбанк». Вiдповiдно до п. 1.1 Договору 3 - сума вкладу (депозиту) складає 90 000,00 гривень. На виконання п. 2.1 Договору, вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на депозитний рахунок № [NUMBER] у сумі 90 000,00 гривень на строк 227 календарних днів. 14.09.2015 позивач звернулась до відповідача із письмовою заявою про повернення вкладів. Станом на дату подання до суду банк не повернув вкладів за Договорами 1, 2, 3. У зв`язку з цим позивач вимагає стягнення відсотків, пені, 3% річних та індексу інфляції. Позивач вказує, що за Договором 1 розмір відсоткової ставки становить 8,5% річних. За період з 15.09.2015 по 04.04.2018 за чотири повні строки зберігання коштів за Договором 1 - (4 х 233 = 932 днів), а сума коштів нарахованих за відсотковою ставкою 8,5% складає: 932 х 2,70 дол. США = 2 516,40 дол. США. За Договором 1, за період з 05.04.2018 по 07.09.2018 розмір відсоткової ставки при достроковому зняттi депозитних коштів за неповний строк зберігання по процентній ставці 1% рiчний. Тому, за останній неповний строк сума по відсоткам за Договором 1 складає 156 днів х 0,3178 дол. США = 49,57 дол. США. Загальна сума відсотків по Договору 1, за період з 15.09.2015 по 07.09.2018 складає: 2 516,40 дол. США + 49,57 дол. США = 2 565, 97 дол. США. За Договором 2 розмір відсоткової ставки становить 18,30% річних. За період з 15.09.2015 по 30.03.2018, за чотири повні строки зберігання коштів за договором 2 (4 х 232 = 928 днів), а сума коштів нарахованих за відсотковою ставкою 18,30% складає: 928 х 100,27 = 93 050,56 грн. За договором 2, за період з 31.03.2018 по 07.09.2018 розмір відсоткової ставки при достроковому знятті депозитних коштів за неповний строк зберігання по процентній ставці 1% piчних, тому, за останній неповний строк сума по відсоткам складає 160 днів х 5,479 грн. = 876,64 грн. Загальна сума по відсоткам за Договором 2, за період з 15.09.2015р. по 07.09.2018р., складає: 93050,56грн.+876,64грн.= 93927,20грн. За Договором 3 розмір відсоткової ставки становить 18,3% річних. За період з 15.09.2015 по 10.03.2018, за чотири повні строки зберігання коштів за Договором 2 (4 х 227 = 908 днів), а сума коштів нарахованих відсотковою ставкою 18,30% складає: 908 х 45,12 = 40 968,96 грн. За Договором 3, за період з 11.03.2018 по 07.09.2018 розмір вiдсоткової ставки при достроковому зняттi депозитних коштів за неповний строк зберігання по процентній ставці 1% річних. Тому, за останній неповний строк сума по відсоткам складає 443,70 грн. Загальна сума по відсоткам за Договором 3, за період з 15.09.2015 по 07.09.2018, складає: 40 968.96 грн.+443.70грн=41412,66 грн. Посилаючись на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач нарахував пеню за період з 11.11.2015 по 07.09.2018: - за Договором 1 в розмірі: 15 809,30 дол. США x 0,03 x 1031 = 488 981,64 дол. США; - за договором 2 в розмірі: 354 927,20 грн. х 0,03 x 1031 = 10 977 898,30 грн.; - за договором 3 в розмірі: 158 862,66 грн. х 0,03 x 1031 = 4 913 622,07 грн. Відповідно до ст.625 ЦК України позивач нарахував три відсотки рiчних: - за Договором 1 в розмірі 15 809,30 дол. США х 3 x 1031/365 / 100 = 1 339,67 дол. США; - за Договором 2 в розмірі 354 927,20 грн. х 3 x 1031 / 365 / 100 = 30 076,43 грн.; - за Договором 3 в розмірі 158 862,66 грн. х 3 х 1031 / 365 / 100 = 13 461,97 грн. Також Позивач просить у позовній заяві стягнути борг з врахуванням індексів інфляції: -за Договором 1 в розмірі 110421,22 грн. -за Договором 2 в розмірі 130080,81 грн. -за Договором 3 в розмірі 58223,16 грн. Позивач вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 11.10.2016 у справі №760/20593/15-ц було задоволено позов про стягнення вкладів, процентів та штрафних санкцій за вказаними Договорами 1,2,3. На думку позивача встановлені обставини у справі №760/20593/15-ц, що входять в предмет доказування згідно даної позовної заяві не підлягають доказуванню. Отже, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму за депозитними договорами у розмірі 30 278 402,87 грн. 14.09.2018 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва було відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 12.12.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити, оскільки вимоги позивача не ґрунтуються на умовах договорів та суперечать ст. 1061 ЦК України. Відповідач вказує, що за Договором 1 при достроковому поверненні депозиту після закінчення строку зберігання коштів визначеному п. 1.1 договору але до закінчення продовженого строку зберігання коштів визначеного в п.1.3. Договору, банк зобов`язаний здійснити перерахунок раніше нарахованих процентів за неповний продовжений строк зберігання коштів, що починається з першого дня неповного строку зберігання коштів та закінчується в день який передує дню дострокового повернення депозиту за зниженою процентною ставкою із розрахунку 1% річних. Вклад був розміщений 14.01.2014 на 233 календарні дні по 04.09.2014 (п. 1.1. договору). В подальшому згідно з п.1.3. цього договору дія договору продовжувалась щоразу на 233 календарні дні. Як слідує з позову заява про дострокове повернення депозиту буда подана [PERSON] 14.09.2015. На цей день діяв третій продовжений строк зберігання коштів, який закінчувався 14.12.2015 року. Отже, ця заява подана до закінчення строку зберігання коштів і позивач вимагала дострокового повернення коштів. За таких обставин згідно з умовами п.3.10. договору з дати подання цієї заяви є безпідставним нарахування процентів на вклад за ставкою 8,5 % річних за період з 15.09.2015 по 04.04.2018. За Договором 2 при достроковому поверненні депозиту після закінчення строку зберігання коштів визначеному п. 1.1 договору але до закінчення продовженого строку зберігання коштів визначеного в п.1.3. Договору, банк зобовязаний здійснити перерахунок раніше нарахованих процентів за неповний продовжений строк зберігання коштів, що починається з першого дня неповного строку зберігання коштів та закінчується в день який передує дню дострокового повернення депозиту за зниженою процентною ставкою із розрахунку 1% річних. За даним договором вклад був розміщений з 15.01.2014 по 04.09.2014 на 232 календарні дні (п. 1.1. договору). В подальшому згідно з п.1.3. цього договору дія договору продовжувалась щоразу на 232 календарні дні. Заява про дострокове повернення депозиту буда подана [PERSON] 14.09.2015. На цей день діяв третій продовжений строк зберігання коштів, який мав закінчитися 12.12.2015 року. Отже, ця заява подана до закінчення строку зберігання коштів, тому за умовами п.3.10. з дати подання цієї заяви є безпідставним нарахування процентів на вклад за ставкою 18,3 % річних за період з 15.09.2015 по 30.03.2018. За Договором 3 при достроковому поверненні депозиту після закінчення строку зберігання коштів визначеному п. 1.1 договору але до закінчення продовженого строку зберігання коштів визначеного в п.1.3. Договору, банк зобов`язується здійснити перерахунок раніше нарахованих процентів за неповний продовжений строк зберігання коштів, що починається з першого дня неповного строку зберігання коштів та закінчується в день який передує дню дострокового повернення депозиту за зниженою процентною ставкою із розрахунку 1% річних. За даним договором вклад був розміщений з 20.01.2014 по 04.09.2014 на 227 календарні дні (п. 1.1. договору). В подальшому згідно з п.1.3. цього договору дія договору продовжувалась щоразу на 227 календарних днів. Заява про дострокове повернення депозиту буда подана [PERSON] 14.09.2015. На цей день діяв третій продовжений строк зберігання коштів, який мав закінчитися 02.12.2015 року. Отже, ця заява подана до закінчення строку зберігання коштів, тому за умовами п.3.10. з дати подання цієї заяви проценти на вклад нараховуються за ставкою 1% річних. Безпідставними також є вимоги про стягнення пені за договором №002/01/14/0317 у сумі 488981,64 дол.США за період з 11.11.2015 по 07.09.2018. До загальної суми, на яку здійснюється нарахування пені у розмірі 15809,30 дол.США (тіло депозиту, проценти за минулий період з 14.01.2014 по 14.09.2015, проценти за період з 15.09.2015 по 07.09.2015) неправомірно включені проценти за період з 15.09.2015 по 07.09.2018 у сумі 2565,97 дол.США. Проценти за період 15.09.2015 по 07.09.2018 нараховані позивачем невірно і сума процентів на яку нараховано пеню вказується позивачем в розмірі 2565,97 дол.США на кінцеву дату їх нарахування. Проте, цей розмір процентів виник наростаючим підсумком щомісяця за весь період з 15.09.2015 по 07.09.2018. Тобто, станом на 15.09.2015 у банка не існувало зобов`язання перед позивачем по сплаті 2565,97 дол.США процентів, відповідно і не може бути прострочки за неіснуюче зобов`язання. Безпідставними вважає відповідач вимоги позивача про стягнення пені за договором №003/01/14/0317 у сумі 10 977 898,30 грн. за період з 11.11.2015 по 07.09.2018. До суми, на яку здійснюється нарахування пені в розмірі 354 927,20 грн. (тіло депозиту, процентів за минулий період, проценти за період з 15.09.2015 по 07.09.2018) неправомірно включені проценти за період з 15.09.2015 по 07.09.2018 у сумі 93927,20 грн. Ці проценти нараховані невірно (за завищеною ставкою) і сума процентів вказується позивачем в розмірі 93927,20 грн., які нараховані в цій сумі станом на кінцеву дату. Проте, цей розмір процентів виник наростаючим підсумком щомісяця за весь період з 15.09.2015 по 07.09.2018. Тобто, станом на 15.09.2015 у банка не існувало зобов`язання перед позивачем по сплаті 93927,20 грн. процентів, відповідно і не може бути прострочки за цим зобов`язанням. Безпідставними є вимоги позивача про стягнення пені за договором №005/01/14/0317 у сумі 4 913 622,07 грн. за період з 11.11.2015 по 07.09.2018. До суми, на яку здійснюється нарахування пені в розмірі 158 862,66 грн. (тіло депозиту, процентів за минулий період, проценти за період з 15.09.2015 по 07.09.2018) неправомірно включені проценти за період з 15.09.2015 по 07.09.2018 у сумі 41412,20 грн. Ці проценти нараховані невірно (за завищеною ставкою) і сума процентів вказується позивачем в розмірі 41412,20 грн. на кінцеву дату їх нарахування. Проте, цей розмір процентів виник наростаючим підсумком щомісяця за весь період з 15.09.2015 по 07.09.2018. Тобто, станом на 15.09.2015 у банка не існувало зобов`язання перед позивачем по сплаті 41412,20 грн. процентів, відповідно і не може бути прострочки за цим зобов`язанням. Крім того, Відповідач просить застосувати позовну давність до вимог вказуючи, що до вимог про стягнення пені застосовується скорочений строк позовної давності в один рік (п. 1 ч.2 ст.258 ЦК України). Як вказує позивач обов`язок з повернення вкладу виник з 22.09.2015, тому з цієї дати згідно з ст. 261 ЦК України має починатись перебіг строку позовної давності. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України). Також відповідач вказує, що частина 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає відповідальність банку за неналежне надання фінансових послуг, однак у зв`язку з наведеним рішенням апеляційного суду між сторонами виникли правовідносини щодо несвоєчасного виконання рішення суду. Рішення суду не є фінансовою послугою банку, а тому норми цієї статті щодо стягнення пені не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Заперечуючи вимоги позивача щодо стягнення 3% річних з банку за депозитними договорами №002/01/14/0317 та №003/01/14/0317, №005/01/14/0317. Зокрема, позивачем не вказані правові підстави для стягнення 3% річних, не вказано період за який вони нараховані, не зрозуміло з чого складаються суми цими договорами (1339,67 дол.США, 30076,43 грн. та 13461,97 грн.), на які здійснено нарахування 3% річних. Крім того, ці вимоги спрямовані на подвійне стягнення, оскільки позивачем вже заявлено вимоги про сплату процентів, спростування яких наведено банком вище. Не ґрунтуються на законі та умовах договору вимоги позивача щодо стягнення індексу інфляції за договором №002/01/14/0317 від 14.01.2014 (вклад у сумі 11600,00 дол.США). Згідно з пунктами 1.1., 3.7. договору №002/01/14/0317 грошове зобов`язання за договором виражено у доларах США і підлягає виконанню в цій валюті. Відтак ст. 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції не підлягає застосуванню до зобов`язань виражених в іноземні валюті. Даний висновок підтверджується численною судовою практикою в аналогічних. Також є безпідставними вимоги про стягнення індексу інфляції за депозитними договорами №003/01/14/0317 та №005/01/14/0317. В розрахунку вказується сума на яку здійснено нарахування у розмірі 354927,20 грн. та 158 862,66 грн. Однак позовна заява не містить розрахунку з чого складається ця сума. Водночас Відповідач заперечує щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу у сумі 14096 грн. оскільки наданий до позову орієнтовний розрахунок судових витрат стосується витрат позивача на представника Бельчич Є.В., який не є адвокатом. Разом з відзивом, від відповідача надійшли клопотання про зупинення провадження у справі. 29.01.2019 до суду надійшла заява представника відповідача про відвід головуючого у справі судді. 29.01.2019 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва було відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відвід головуючого судді. 29.01.2019 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва було відмовлено у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження. 18.02.2019 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва було відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відвід головуючого судді. 30.05.2019 року на ухвалу про відкриття провадження відповідачем було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.07.2019 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.02.2020 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не бере участь у справі - [PERSON] на ухвалу про відкриття провадження від 14.09.2018. 24.06.2020 до суду від ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» надійшла зустрічна позовна заява. 24.06.2020 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва було відмовлено в прийняті зустрічного позову Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до позивача про визнання відсутнім права вимоги на стягнення процентів, пені, індексу інфляції, 3% річних за депозитними договорами 1,2,3. Протокольною ухвалою суду від 18.11.2020 у справі закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті. 18.11.2020 та 30.03.2021 ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва було відмовлено у задоволенні заяв відповідача про зупинення провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17 та № 761/16124/15-ц. 30.03.2021 від представника ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» надійшло клопотання про врахування правових позицій Конституційного Суду України та практики Великої Палати Верховного Суду по справі № 761/26293/16-ц. 03.12.2021 до суду від представника ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» надійшли доповнення до відзиву. 08.12.2021 до суду від представника ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» надійшли письмові пояснення у справі. 04.10.2022 до суду від ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» надійшло доповнення до відзиву щодо застосування судом постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц у подібних правовідносинах. У судові засідання 12.10.2022, 07.04.2023, 14.06.2023, 28.09.2023 позивач та/або її представник не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд до відома не поставили. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях по справі. Відповідно до ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.01.2014 позивач уклала із відповідачем депозитний договір №002/01/14/0317 («Договір 1») на 233 календарні дні у відділенні №317/04 Філії ПАТ АБ «Укргазбанк». Вiдповідно до п. 1.1 Договору 1 сума вкладу (депозиту) складає 11 600,00 дол. США. На виконання п. 2.1 Договору, вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на депозитний рахунок № [NUMBER] в сумі 11 600,00 доларів США на строк 233 календарних днів з 14.01.2014 по 04.09.2014 зі сплатою банком вкладнику процентів із розрахунку 8,5%рiчних за зазначений строк. Також 15.01.2014 позивач уклала із відповідачем депозитний договір №003/01/14/0317 («Договір 2») на 232 календарні дні у віддiленнi №317/04 філії ПАТ АБ «Укргазбанк». Вiдповiдно до п. 1.1 Договору 2 сума вкладу (депозиту) складає 200 000,00 гривень. На виконання п. 2.1 Договору, вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на депозитний рахунок № [NUMBER] у сумі 200 000,00 гривень на строк 232 календарних днів з 15.01.2014 по 04.09.2014 зі сплатою банком вкладнику процентів із розрахунку 18,3 % рiчних на зазначений строк. Також 20.01.2014 позивач уклала із вiдповiдачем депозитний договір №005/01/14/0317 ( «Договір 3») на 227 календарні дні у відділенні №317/04 Філії ПАТ АБ - «Укргазбанк». Вiдповiдно до п. 1.1 Договору 3 - сума вкладу (депозиту) складає 90 000,00 гривень. На виконання п. 2.1 Договору, вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на депозитний рахунок № [NUMBER] у сумі 90 000,00 гривень на строк 227 календарних днів. Відповідно до п. 1.3 Договорів сторони домовилися, що у випадку не витребування вкладником свого депозиту не раніше 7 (сьомого) банківського дня та не пізніше 2 (другого) банківського дня до дня закінчення строку зберігання коштів, вважати договір щоразу продовженим на визначену в п. 1.1 договору кількість календарних днів (продовжений строк зберігання коштів) останній продовжений строк зберігання коштів вважати кінцевим продовженим строком зберігання коштів. Згідно п. 3.7 Договорів банк зобов`язувався повернути вкладнику депозит в день закінчення строку зберігання коштів, зазначеного в п. 1.1 або в день закінчення продовженого строку зберігання коштів, зазначеного в п. 1.3 Договору, шляхом видачі готівки з каси банку або шляхом безготівкового перерахування на поточний (картковий) рахунок вкладника. Відповідно до п. 3.8 Договорів банк зобов`язався, що за першою вимогою вкладника достроково повернути депозит або його частину протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня одержання банком письмової вимоги вкладника (не враховуючи дату одержання заяви банком). При цьому вимога вкладника про дострокове повернення депозиту або його частини оформляється за формою заяви, визначеної банком. Встановлено, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/20593/15-ц від 11.10.2016 позов було задоволено: - стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь позивача депозитний вклад з процентами за договором №002/01/14/0317 від 14 січня 2014 року в розмірі 13243,33 дол. США, 3% річних в сумі 54,42 дол.США, пеню в сумі 19864,99 дол.США. - стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» суму депозитного вкладу з процентами за договором №003/01/14/0317 від 15.01.2014 року в розмірі 261 000 грн, 3% річних в сумі 1072,60 грн, суму боргу з урахуванням інфляції - 2349,00 грн., пеню в сумі 391500 грн. - стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» суму депозитного вкладу з процентами за договором №005/01/14/0317 від 20.01.2014 року в розмірі 117450 грн, 3% річних в сумі 482,67 грн, суму боргу з урахуванням інфляції - 1057,05 грн., пеню в сумі 176175,00 грн. Апеляційний суд м.Києва за апеляційною скаргою АБ «УКРГАЗБАНК» ухвалив рішення від 23.02.2017, яким змінив рішення Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/20593/15-ц від 11.10.2016, а саме зменшив суми стягнення по пені, в інший частині рішення залишив без змін. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Апеляційним судом м. Києва рішенням від 23 лютого 2017 року по справі №760/20593/15-ц встановлено наступні обставини: «…Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобовязання , кошти за договорами не повернув, а тому стягнув суми вкладів з нарахованими відсотками, пеню за час прострочення і три відсотки річних відповідно до ст. 625 ЦК України, також інфляційні втрати за договорами від 15.01.2014 та 20.01.2014». Тобто, вказаним рішенням Апеляційного суду м. Києва встановлено обставини внесення коштів позивачем та їх невчасного повернення, що входять в предмет доказування згідно цієї позовної заяви, та вони не підлягають доказуванню. Однак слід звернути увагу, що виплата передбачених договорами та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. Тобто після закінчення строку дії договору банківського вкладу правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України . Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватися положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився. Як вбачається з розрахунку пеня нарахована по трьох договорах як за період по 14.09.2015, так і після цієї дати. Однак, як встановлено у рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 11.10.2016 по справі №760/20593/15-ц позивач 15.09.2015 року подала заяви про дострокове розірвання депозитних договорів. Таким чином з цієї дати договори є розірваними і договірні відносини припиняються, в тому числі щодо нарахування за процентними ставками вказаними у договорах. Тобто, нарахування пені позивачем за несплату Банком процентів за період після 14.09.2015 є безпідставним, оскільки обов`язок сплачувати такі проценти з цієї дати у Банку відсутній. Дана позиція підтверджується Великою Палатою Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду розглянула справу з подібних відносин № 320/5115/17 та ухвалила постанову від 09.11.2021, в якій дійшла висновку, що після закінчення строку дії договору банківського вкладу та винесення судового рішення про стягнення вкладу його умови припиняють дію. Правовідносини за договором банківського вкладу припиняються, крім того виникає грошове зобов`язання з повернення коштів за судовим рішенням, за невиконання якого застосовується ст. 625 ЦК України. У зв`язку з цим, вимоги про стягнення відсотків є безпідставними та в них слід відмовити. Що стосується стягнення пені, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України). Отже, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Верховний Суд при розгляді справи з подібних правовідносин висловив правову позицію у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц, згідно якої до спірних правовідносин споживача фінансових послуг та банку в разі невиконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону про захист прав споживачів, проте дійсний зміст приписів цієї норми слід трактувати так, що пеня, яка має бути сплачена виконавцем, нараховується на суму, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі базою нарахування пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону про захист прав споживачів слід вважати проценти на суму вкладу або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України), що підлягає сплаті банком вкладникові за використання вкладу. Сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів». Також необхідно підкреслити, що договір банківського вкладу (депозиту) належить до виплатних договорів за ознакою наявності в банку обов`язку виплатити вкладнику, крім суми вкладу, також і проценти на неї або дохід в іншій формі (статті 1058,1061 ЦК України). Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 серпня 2023 року у справі №757/48968/20-ц. З матеріалів справи вбачається, що 14.09.2015 звернулась до відповідача із письмовою заявою про повернення вкладів (депозитів). Отже між сторонами припинилися договірні правовідносини за цими договорами. Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується. Наведене також узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) та постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 321 /404/19-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 757/26746/17-ц, від 21 грудня 2021 року у справі № 369/7118/18-ц, від 16 лютого 2022 року у справі № 757/38605/19-ц де касаційний суд виходив з того, що депозитні договори були достроково розірвані за ініціативою вкладників, а з моменту припинення договору банківського вкладу на правовідносини сторін не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 липня 2023 року у справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21) також вказував, що з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується. Враховуючи те, що після отримання банком заяв позивача про повернення депозитних коштів, договірні правовідносини між сторонами за договорами банківського вкладу припинені, приписи частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Позивач у позовній заяві нарахував пеню за неповернення вкладу та процентів: - за договором №002/01/14/0317 від 14.01.2014 (вклад у сумі 11600,00 дол.США) у сумі 488981,64 дол.США; - за договором №003/01/14/0317 від 15.01.2014 (вклад у сумі 200000,00 грн.) у сумі 10 977 898,30 грн; - за договором №005/01/14/0317 від 20.01.2014 (вклад у сумі 90000,00 грн.) у сумі 4913622,07 грн. До даного розрахунку включено нарахування пені за неповернення депозитів та несплачені банком проценти за користування депозитами. Враховуючи викладені позиції Верховного Суду вимоги про сплату пені нарахованої на суми депозитів не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення пені нарахованої позивачем на суми процентів суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю обов`язку відповідача нараховувати проценти після розірвання депозитних договорів. Як встановлено у рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 11.10.2016 по справі №760/20593/15-ц позивач 14.09.2015 подала заяви про дострокове розірвання депозитних договорів. Таким чином з цієї дати договори є розірваними і договірні відносини припиняються, в тому числі щодо нарахування за процентними ставками вказаними у договорах. У відзиві на позовну заяву, відповідач просив застосувати до вимог щодо стягнення пені спеціальну позовну давність в один рік. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Однак, оскільки вимоги позивача про стягнення пені є необґрунтованими, у суду відсутній обов`язок щодо застосування позовної давності до цих вимог. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення умов депозитних договорів №002/01/14/0317 від 14.01.2014, №003/01/14/0317 від 15.01.2014 та №005/01/14/0317 від 20.01.2014 не підлягають задоволенню. Що стосується стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення сум депозитних вкладів на вимогу вкладника, що підтверджується вище встановленим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахування трьох процентів річних. Оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом депозитного договору №002/01/14/0317 від 14.01.2014, індексації не підлягає, тому суд відмовляє в задоволенні вказаної частини позовних вимог. Суми, що підлягають стягненню за депозитними договорами, становить: - суму трьох відсотків річних по депозитному договору № 002/01/14/0317 від 14.01.2014, що складає 37805,48 грн. за період 11.11.2015 по 07.09.2018; - суму трьох відсотків річних по депозитному договору № 003/01/14/0317 від 15.01.2014, що складає 30076,43 грн. за період 11.11.2015 по 07.09.2018; - суму трьох відсотків річних по депозитному договору № 005/01/14/0317 від 20.01.2014, що складає 13461,97 грн. за період 11.11.2015 по 07.09.2018; - індекс інфляції за весь час прострочення по депозитному договору № 003/01/14/0317 від 15.01.2014, у розмірі 130080,81 грн. за період 11.11.2015 по 07.09.2018; - індекс інфляції за весь час прострочення по депозитному договору № 005/01/14/0317 від 20.01.2014, у розмірі 58223,16 грн. за період 11.11.2015 по 07.09.2018. Вказані розрахунки є арифметично вірними, відповідачем не спростованими. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідачами не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial