Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

20 травня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», ТОВ «ФК «Позика», приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович, в якому просить: застосувати наслідки недійсності договору № 11714 від 25 квітня 2021 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги в частині прав іпотеки на квартиру [ADDRESS] укладеного між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»: визнати недійсним договір купівлі-продажу предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] від 23 грудня 2020 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований у реєстрі за № 2637 від 23 грудня 2020 року. Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» був укладений договір № 11714 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладеним з позивачем. Того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40820447 від 25.04.2018 про державну реєстрацію речового права іпотеки на кв. [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Підставою виникнення іпотеки зазначено договір іпотеки, серія та номер: 1243, виданий 02 червня 2006 року, виданий приватним нотаріусом Пехлак О.В. Поряд з тим, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які відомості про реєстрацію договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. 23 грудня 2020 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Позика» укладений договір купівлі продажу вищевказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. Підставою для державної реєстрації зазначено договір іпотеки. Водночас відсутні відомості про підстави переходу до продавця прав іпотеки. Позивач вважає, що оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, то ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не набуло право іпотеки, а сам по собі факт реєстрації вказаного права у реєстрі не створює юридичних наслідків, тобто право іпотеки в нового кредитора не виникло. Вказані порушення залишені поза увагою приватного нотаріуса при реєстрації договору купівлі-продажу, що призвело до порушення прав позивача. Також зазначає, що приватним нотаріусом залишено поза увагою те, що п. 7.6.2 договору іпотеки не передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. 27 травня 2021 року вказаний позов прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання, витребувано докази. Ухвалою суду від 27 травня 2021 року вжито заходів забезпечення позову. 29 липня 2023 року надійшов відзив ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», відповідно до якого ТОВ вважає вказану позовну заяву безпідставною, необґрунтованою, посилаючись на те, що Товариства перейшли права вимоги Кредитора/Іпотекодержателя у відповідності до положень чинного законодавства. Оскаржуваний договір відступлення прав вимоги було посвідчено приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі. Посилання позивача на запис № 25893689 з реєстру речових прав на нерухоме майно є недостовірним, оскільки цей запис є первісним. Підставою виникнення іпотеки є первісний договір іпотеки, а не договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором. А підставою для внесення змін про іпотекодержателя є рішення державного реєстратора від 25.04.2018. Вказане кореспондується з нормами законодавства в галузі державної реєстрації. Таким чином, вважає твердження позивача щодо порушення порядку реєстрації договору є безпідставними. Щодо вимог про усунення порушень, зазначає, що Товариством направлялась позивачу вимога від 19.05.2018 року, яку він отримав 04.07.2018. Окрім цього, попереднім кредитором та іпотекодержателем відповідна вимога позивачу також надсилалась та була отримана позивачем, про що свідчить надана позивачем копія вимоги. З наведених підстави просить відмовити у задоволенні позову. 17.08.2021 року надійшли витребувані докази з Центрального районного суду м. Миколаєва. 14 березня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач до судового засідання надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, причину не повідомили, ТОВ «ФК «Позика» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. відзиву не подали. Третя особа в судове засідання повторно не з`явився, причину не повідомив, пояснень не надав. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. \~ \~ \~ \~02 червня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 33Ф, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 24000 доларів США 00 центів в порядку і на умовах, визначених цим договором. Цільове використання Кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №1239 від 02 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. що укладений між Позичальником та [PERSON] , згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Кредитні кошти надаються терміном до 01 червня 2026 року. \~ \~ \~ \~ 02 червня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого Іпотекодавець з метою забезпечення виконання Основного зобов`язання, що випливає з Кредитного договору, цим передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку Предмет іпотеки - трикімнатну квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~06 квітня 2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору № 33Ф від 02 червня 2006 року, яким викладено в новій редакції п. 2.3.1 Основного договору щодо методу нарахування процентів. \~ \~ \~ \~07 грудня 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 479\~441,64 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили, а заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, ухвалою суду від 29 грудня 2017 року, залишено без задоволення, про що свідчать матеріали справи №490/6688/15-ц, досліджені в судовому засіданні. Також з вказаних матеріалів справи встановлено, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2018 року замінено стягувача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». 08.06.2015 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк» було надіслано [PERSON] було надіслано вимогу про повернення коштів. 25 квітня 2018 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір №11714 про відступлення прав вимоги (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а у Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до: позичальників, заставодавців (іпотекодавців) зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до Додатку №1 до вказаного договору, Новий кредитор набуває право вимоги Банку за кредитним договором № 33Ф від 02 червня 2006 року укладеним між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»(найменування змінено на ПАТ ВіЕйБі Банк» та [PERSON] \~ \~ \~ \~25 квітня 2018 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 02 червня 2006 року, Пехлак О.В., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 1243. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстровано в реєстрі за № 279. \~ \~ \~ \~23.12.2020 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» укладено договір купівлі-продажу № 2637, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» набуло право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не набуло прав іпотекодержателя через нікчемність договору відступлення прав вимоги, а тому укладений ним договір купівлі- продажу є недійсним. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спірні правовідносини врегульовано Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку», постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинною на момент виникнення спірних правовідносин), Цивільним кодексом України. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Тобто відомості про відступлення прав іпотекодержателя підлягають державній реєстрації; внесення таких відомостей і є зміною речового права - права іпотеки. До проведення державної реєстрації відповідне право не виникає, а його перехід не відбувається. У розумінні наведених положень законодавства державна реєстрація відступлення права вимоги, яка відбувається шляхом здійснення заміни іпотекодержателя за таким предметом іпотеки у Реєстрі речових прав, є обов`язковою, а такій реєстрації передує обов`язкова реєстрація самого права іпотеки за первісним іпотекодержателем. Згідно із частиною другою статті 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Водночас за змістом частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.. Отже, момент виникнення права вимоги за іпотечним договором чинне законодавство пов`язує з фактом державної реєстрації іпотеки в порядку, визначеному законодавством. Тому виникнення прав у нового іпотекодержателя за договором іпотеки може відбутися лише після нотаріального посвідчення правочину про відступлення прав за іпотечним договором, а також державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 27 серпня 2019 року у справі № 911/2392/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 751/2322/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 569/16312/17-ц та від 12 жовтня 2020 року у справі № 15/148-10-4045. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що Договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 02 червня 2006 року, Пехлак О.В., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 1243, укладений між Публічним Акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 25 квітня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстровано в реєстрі за № 279. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.04.2018, індексний номер: 40820447, нотаріус Юдін М.А. вніс запис до Державного реєстру іпотек (номер запису про іпотеку: 25893689 (спеціальний розділ) про те, що новим іпотекодержателем за іпотечним договором №1243 є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Отже встановлено, що договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 1243 був посвідчений нотаріально та відбулась державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, тобто дотримані вимоги ст. 24 Закону України «Про іпотеку». Доводи позивача про нікчемність договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки через відсутність в державному реєстрі прав на нерухоме майно відомостей про цей договір є помилковими, оскільки він ототожнює реєстрацію договору відступлення прав вимоги з відомостями про таке відступлення, які підлягають державній реєстрації. Так, статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок державної реєстрації прав, який, зокрема, включає прийняття та перевірку документів, які подано для державної реєстрації, встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації. Умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Відповідно до пункту 12 вказаного Порядку (у редакції на час проведення реєстрації), розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав (пункт 19 Порядку). Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (частина четверта статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав може бути відмовлено в разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. Відтак, виходячи з вказаних положень, проведенню державної реєстрації прав передує прийняття відповідного рішення державним реєстратором на підставі поданих документів, а договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки є підставою для внесення змін до обтяження (запису про іпотеку) Судом не встановлено, що надані державному реєстратору документи не відповідали вимогам закону, а також, враховуючи що державна реєстрацію проводиться за результатами прийнятого рішення, позивачем не доведено неправомірність зазначення у Державному реєстрі прав підставою внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40820447 від 25.04.2018 18:34:31, приватний нотаріус Юдін Максим Анатолійович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Нотаріусом нових обтяжень не реєструвалось, а вносились зміни до вже існуючого обтяження, яке було зареєстровано раніше на підставі договору іпотеки в частині особи іпотекодержателя. Здійснюючи запис у Державному реєстрі іпотек про новий банк-іпотекодержатель, державний реєстратор діє правомірно і не обмежує право власності іпотекодавця, а, навпаки, гарантує право власності як банків-іпотекодержателів, так і їх вкладників. Підписуючи договір іпотеки, іпотекодавець добровільно погоджується на встановлення особливого порядку розпорядження іпотекодержателем об`єктом іпотеки, беручи при цьому на себе відповідні зобов`язання стосовно виконання умов кредитного договору. Про це зазначив Верховний Суд у рішенні (від 11 квітня 2018 року у справі № 826/6071/16), ухваленому в результаті касаційного перегляду адміністративної справи за позовом фізичної особи до приватного нотаріуса про визнання протиправним та скасування запису державного реєстратора щодо заміни іпотекодержателя, який придбав право вимоги за відповідним кредитним договором. З огляду на зазначене, необґрунтованими доводи позивача про нікчемність договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором та відсутність у ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права розпоряджатися спірним майном, у тому числі відчужувати його за договорами купівлі-продажу на користь ТОВ «ФК «Позика». Таким чином, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло статусу кредитора за договором іпотеки від 02.06.2006, укладеним між позивачем АТ «Всеукраїнський акціонерний банк». \~ \~ \~ \~ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від власного імені предмета іпотеки на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ( пункти 7.3, 7.4 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.06.2008). Відповідно до п.п. 7.6.2 Договору іпотеки від 02.06.2006, у випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України "Про іпотеку". При цьому передбачено право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови Іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити Іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання Іпотекодержателем цього повідомлення набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у Іпотекодержателя. Якщо таких вказана особа повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у Іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Ціна продажу предмета іпотеки має бути встановлена за згодою між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем. У разі недосягнення згоди щодо ціни продажу продаж предмета іпотеки здійснюється за ціною, не нижчою за встановлену незалежною оцінкою, що підтверджується відповідним актом про оцінку. Договір купівлі-продажу є підставою для припинення іпотеки та зняття заборони відчуження предмета іпотеки. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Таким чином, у разі дотримання іпотекодержателем вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання невиконання вимог частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про конкретний спосіб задоволення вимог іпотекодаржателя шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не має наслідком настання нікчемності такого правочину та не є підставою, за умови дотримання інших вимог закону щодо такого виду правочину, для визнання такого договору недійсним, однак може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю завданих збитків. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19). \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 19.06.2018 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за вих. № 42359 на адресу позивача [PERSON] було скеровано вимогу про усунення порушень, в якій попереджено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення дане повідомлення було одержано адресатом 04.07.2018. Відтак, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було дотримано вимог Закону «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 02.06.2006 щодо повідомлення іпотекодавця про намір звернути стягнення на іпотечне майно. Враховуючи вищевикладене, доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову і визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.12.2020. З огляду на це, суд відмовляє у задоволенні позову. Згідно п.8 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки за наслідками розгляду справи судом було ухвалено рішення про повному відмову у задоволенні позовних вимог, в силу ч.9 ст.158 ЦПК України, підстав для збереження вжитих судом заходів забезпечення поданого позову не має. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed