Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

Заявниця звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із заявою в порядку окремого провадження, якою просила суд встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , уродженка м. Ізмаїл, Одеської області, є рідною донькою [PERSON] , [INFO] уродженця с. Ларжанка, Ізмаїльського району Одеської області, національність молдован, який помер [INFO] , та рідною онукою [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Ларжанка Ізмаїльського району Одеської області, національність молдован, який помер [INFO] . На обгрунтування доводів своєї заяви заявниця вказує, що після смерті [PERSON] [INFO] - батька заявниці, та після смерті діда заявниці - [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина. Встановлення даного факту потрібно заявниці для подальшого оформлення в нотаріальному порядку спадкових прав, а також встановлення коріння сім`ї і встановити факт родинних відносин. Заявниця стверджує, що підтвердити родинні відносини з батьком та дідом вона не має можливості, оскільки у актовому записі про народження її батька дата його народження вказана [INFO] . Щодо родинних відносин із дідом, то у актовому записі про народження діда ім`я дитини вказано [PERSON] (іноземною мовою, румунська). Заявниця подала заяву від 04.09.2023 року про розгляд справи у свою відсутність за наявними у ній матеріалами. Заінтересована особа орган ДРАЦС сповіщений належним чином про дату, час та місце судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , що встановлено судом зі змісту свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого 03.08.2012 року, а/з про народження № 911 від 21.09.1971 року, де в графі «Батько» вказаний [PERSON] , в графі «Мати» вказана [PERSON] . 07.02.1995 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , громадянином рф, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] повторно виданого 03.08.2012 року, а/з про шлюб № 64 від 07.02.1995 року, шлюбне прізвище дружини « [PERSON] ». В свідоцтві серії [NUMBER] виданого 07.08.2020 року про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] вказано, що жінка має громадянство рф. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що встановлено судом зі змісту свідоцтва про народження виданого Ново- Некрасовським бюро ЗАГС Ізмаїльського району Одеської області, де в графі «Батько» вказаний [PERSON] , в графі «Мати» вказана [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , що встановлено судом зі змісту свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14.06.1951 року Суворовським райбюро ЗАГС, де в графі «Батько» вказаний [PERSON] , а в графі «Мати» вказана [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER] повторно виданого 15.05.2021 року, а/з про смерть № 17 від 26.03.1996 року. Після його смерті відкрилась спадщина. Доказів своєчасного прийняття спадщини спадкоємцями померлого [PERSON] у справі не має. [PERSON] помер [INFO] , що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 27.12.2018 року, а/з про смерть № 1766 від 27.12.2018 року. Після його смерті відкрилась спадщина. Доказів своєчасного прийняття спадщини спадкоємцями [PERSON] у справі не має. Як вказано у заяві, встановлення даного юридичного факту необхідно заявниці для подальшого оформлення спадщини після смерті батька та діда. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Абзацами 1,2 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Судом встановлено, що у актових записах про народження як батька заявниці так і діда заявниці існують розбіжності, що не дозволяє заявниці довести у повному обсязі свої родинні відносини зі спадкодавцями із метою оформлення нею своїх прав на спадщину, яка залишилась після смерті діда та батька. Зокрема, факт розбіжностей у даті народження батька заявниці підтверджується листом Ізмаїльського відділу ДРАЦС в Ізмаїльському районі Одеської області від 29.03.2023 року № 251/24.11-76. Факт розбіжності у імені народженої дитини- діда заявниці підтверджується архівною довідкою від 26.08.2020 року № 73/05-22 виданою Державним архівом Одеської області. Встановлення фактів є особливою функцією суду, необхідною для підтвердження певної обставини як факту, про що просить заявник. Необхідність цього виникає у зв`язку із прогалиною в інформації або її відсутності, яка не дає змоги дійти остаточного висновку у питанні. Тому суд погоджується з тим, що вимоги заявниці в частині встановлення факту родинних відносин із дідом- [PERSON] , який помер [INFO] , із батьком - [PERSON] , який помер [INFO] , є обгрунтованими, і тому їх слід задовольнити. Разом із тим, заявниця звертаючись із заявою до суду наполягала на встановленні того факту, що дід та батько мають національність молдован. Суд приймає до уваги, що заявниця зверталась до компетентного органу Республіки Молдова із заявою про набуття громадянства Республіки Молдова, що вбачається зі змісті листа від 01.03.2023 року № 02-R-34, зі змісту якого [PERSON] рекомендовано усунути розбіжності у відповідних актових записах діда та батька. Щодо зазначення національності в актовому записі. Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Положеннями частин першої - третьої статті 49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року N 96/5 (далі - Правила). Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та в яких зазначено про можливість оскарження його у судовому порядку. Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу II Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду. Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін. Як вже зазначалось судом вище, у частині першій статті 315 ЦПК наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Але, хоч за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення). Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. При цьому чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України "Про національні меншини в Україні". Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно зі статтею 300 ЦК особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України "Про національні меншини в Україні". Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постанові від 29 травня 2019 року у справі N 398/4017/18. Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності то заява [PERSON] не підлягає розгляду в судовому порядку взагалі. Таким чином провадження у цій частині вимог слід закрити з підстав п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial