Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

До суду звернулась позивач з позовними вимогами до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначила, що 11.09.2021 о 17:09 год. третя особа без самостійних вимог керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 413CD, державний номерний знак [NUMBER] , тип В: легковий автомобіль від 2001 до 3000 куб.см., VIN-код [NUMBER] в м. Києві на вулиці Коновальця, 34А, здійснюючи маневр розвороту. рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Mitsubishi Mirage, державний номерний знак [NUMBER] , який належав на праві власності позивачу в результаті чого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 11.05.2022 Печерським районним судом м. Києва винесено постанову по справі №757/52225/21-п, якою третю особу без самостійних вимог визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України - зазначеної ДТП, та звільнено від відповідальності внаслідок закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. 18.10.2021 між ФОП [PERSON] та позивачем укладено договір №112/21 на проведення оцінки майна, щодо оцінки матеріального збитку завдано власнику автомобіля Mitsubishi Mirage, реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження, станом на дату ДТП - 11.09.2021. Позивач зазначає, що оскільки власником джерела підвищеної небезпеки визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах ним володіє, пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на час завдання шкоди та звернення до суду з цим позовом належав відповідачу [PERSON] на праві володіння. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки в розмірі 39396,86 грн., судові витрати у сумі 992,40 грн. судового збору та 10000,00 грн. - надання правничої допомоги. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.08.2022 вказану позовну заяву було направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва для розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2022 справу за вказаним позовом прийнято до провадження судді Новака Р.В. та призначено до розгляду за правилами (спрощеного) позовного провадження, з викликом сторін. 30.11.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшов по справі відзив, в якому відповідач позов вважав необґрунтованим, просив відмовити, у зв`язку з наступними обставинами. Відповідач повідомив суд, що станом на дату ДТП - 11.09.2021 його цивільно-правова відповідальність була застрахована страховою компанією - приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-202925655 (строк дії полісу №ЕР-202925655 з 24.02.2021 по 23.02.2022). Вказаним полісом встановлено, що страхова сума, яка підлягає виплаті страховою компанією за шкоду, заподіяну майну, становить 130000,00 грн. франшиза - 0,00 грн. Таким чином, відповідач вказує, що оскільки його цивільно-правова відповідальність станом на дату ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-202925655, то саме на вказану страхову компанію першочергово покладається обов`язок відшкодовувати потерпілій особі шкоду. Окрім цього, відповідач зазначив, що у тому випадку, якщо б страхова компанія не виплатила страхове відшкодування за полісом №ЕР-202925655 або виплатила його у розмірі, що не у повному обсязі покривав завдану позивачу шкоду, відшкодувати позивачу розмір завданої шкоди (невиплаченої страховиком частини) повинен саме [PERSON] як особа, яка безпосередньо завдала шкоди та чия цивільно-правова відповідальність була застрахована на дату ДТП. 08.02.2023 від третьої особи по справі було подано відзив (пояснення), в якому повідомлялось про наступні обставини. [PERSON] повідомив, що в матеріалах справи міститься лист ТОВ «Нова Пошта», в якому вказано, що [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не був в трудових відносинах, однак це спростовується. Третя особа [PERSON] повідомив, що перебував у трудових відносинах з ТОВ «Новою Поштою», про що свідчить запис у трудовій книжці та довідкою ОК-5. Також зазначив, що оскільки шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не водієм. Також повідомив, що в додатках до позовної заяви відсутня експертиза вартості ремонту на дійсну вартість пошкоджень. Вказані документи щодо оплати вартості ремонту автомобіля є неналежними доказами, оскільки носять суб`єктивний характер та не базуються на експертній оцінці. За думкою [PERSON] , наданий позивачем Звіт №683/10-17 від 08.11.2017 є неналежним доказом, оскільки складений з порушенням вимог методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003. 21.02.2023 через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Коростенського В.В. були подані письмові пояснення по справі. Представник відповідача зазначив, що в п.3 свого відзиву (пояснень) [PERSON] вказує про те, що на момент ДТП він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Нова Пошта», про що свідчить запис у трудовій книжці та довідка ОК-5. З цього приводу представник відповідача зазначив, що автомобіль Mercedes-Benz, державний номер [NUMBER] належить відповідачу, а не ТОВ «Нова Пошта». Також зазначив, що вказаний автомобіль ніколи не передавався в оренду чи користування ТОВ «Нова Пошта». Водночас, відповідач та [PERSON] ніколи не перебували у трудових відносинах, а відтак, [PERSON] керуючи 11.09.2021 автомобілем Mercedes-Benz, державний номер [NUMBER] не виконував жодних трудових службових обов`язків (відносно відповідача). Доказів протилежного [PERSON] не надавалось. Крім того, як вбачається з наданої [PERSON] копії трудової книжки - він працював у ТОВ «Нова Пошта» на посаді «менеджера ділянки вантажна служба доставки», але аж ніяк не водія. А тому, посилання третьою особою у своїх поясненнях на ч.1 ст. 1172 ЦК України є абсолютно безпідставним та необґрунтованим і не заслуговує на увагу суду. Що стосується пояснень третьої особи в іншій частині, зокрема щодо необґрунтованості звіту № 112/21 та завищеної вартості відновлювального ремонту, відповідач погоджується з доводами, наведеними третьою особою в своєму відзиві. 27.02.2023 через канцелярію суду від представника позивача надійшли заперечення щодо правової позиції відповідача, обґрунтовуючи наступним. Представник позивача просив суд звернути увагу, що після даної ДТП водій (третя особа без самостійних вимог залишив місце дорожньо-транспортної пригоди чим порушив п. 2.10 (а) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП. Також, представник позивача зазначив, що на момент вчинення ДТП позивач був позбавлений можливості звернутись до будь-якої страхової компанії , оскільки позивач не знав, що третя особа без самостійних вимог вчинила на транспортному засобі, який належить відповідачу на праві власності ДТП з автомобілем позивача. 11.04.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення у справі, в яких представник відповідача повідомив, що небажання звертатись до страхової компанії, свідчать , що позивач недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом №1961-IV обов`язки, а тому він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки - відмову в захисті порушеного права. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував, просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити. В судовому засіданні третя особа та представник третьої особи проти позову заперечували, просили відмовити. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що 11.09.2021 року о 17 год. 09 хв. Третя особа без самостійних вимог керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 413CD, державний номерний знак [NUMBER] , тип В: легковий автомобіль від 2001 до 3000 куб.см., VIN-код [NUMBER] в м. Києві на вулиці Коновальця, 34А, здійснюючи маневр розвороту. рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Mitsubishi Mirage, державний номерний знак [NUMBER] , який належав на праві власності позивачу в результаті чого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 11.05.2022 Печерським районним судом м. Києва винесено постанову по справі №757/52225/21-п, якою третю особу без самостійних вимог визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України - зазначеної ДТП, та звільнено від відповідальності внаслідок закінчення строків притягнення то адміністративної відповідальності. Оскільки власником транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 413CD, державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , позивач просить суд стягнути грошові кошти в загальному розмірі 39396,86 грн. саме з [PERSON] , якого визначає відповідачем у справі. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту, (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя. здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦПК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим. якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції. чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує У встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати «(страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язанням бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Судовим розглядом встановлено, що станом на дату ДТП (11.09.2021) цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована страховою компанією - ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів NEP-202925655 (строк дії Полісу №ЕP-202925655 з 24.02.2021 по 23.02.2022). Вказаним Полісом №EP-202925655 встановлено, що страхова сума, яка підлягає виплаті страховою компанією за шкоду, заподіяну майну. становить 130000,00 грн. Франшиза - 0,00 грн. Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача - [PERSON] станом на дату ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-202925655, то саме на вказану страхову компанію першочергово покладається обов`язок відшкодувати потерпілій особі (позивачу) шкоду - тобто, виплатити страхове відшкодування за полісом №EP-202925655 (враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Ці обставини свідчать про те, що позивачем неправильно було визначено належного відповідача у даній справі, оскільки першочергово відшкодовувати позивачу вартість завданої шкоди внаслідок ДТП, яка сталась 11.09.2021, повинна страхова компанія - ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-202925655. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відтак, на переконання відповідача, сам лише факт посилання позивача на те, що [PERSON] є власником автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 413CD, а відтак, за твердженнями позивача має нести тягар відповідальності за збитки завдані третьою особою - [PERSON] (який не перебував/є в трудових відносинах з відповідачем), який керуючи автомобілем, що належить відповідачу здійснив зіткнення з автомобілем Mitsubishi, державний номер [NUMBER] , що належить позивачу є необґрунтованими та безпідставними. Тому, вимоги позивача заявлені до відповідача не підлягають задоволенню. Додатково, суд вважає необхідним зазначити наступне. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «Нова Пошта». Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 3 аналізу змісту гл. 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка е відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06.11.2013 №6-108цс13. Оскільки шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди відсутні. Відтак позов задоволенню не підлягає, у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed