Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №631419340 від 04 лютого 2020 року у розмірі 51 341,00 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 04 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №631419340 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 1 000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 0,82 % за дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У подальшому ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту 19 000,00 грн з 09 лютого 2020 року на строк дії договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. Представник позивача зазначає, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року. В подальшому, 06 грудня 2021 року, між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 06/12/2021-01. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 06 грудня 2021 року до договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 51 341,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 31 341,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Представник позивача зазначає, що 27 грудня 2022 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, проте станом на день звернення з даним позовом до суду заборгованість не погашена. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.85-87) 03 березня 2023 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить: відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] у частині стягнення процентів за користування грошовими коштами за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року в період поза межами графіка розрахунків, а саме в розмірі 25 954 грн; вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» грошових коштів за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року в розмірі 25 387,00 грн. (1 246,00 грн+24 141 грн) визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відзив мотивований тим, що дійсно 04 лютого 2020 року між [PERSON] і ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» був укладений кредитний договір № 631419340 у формі електронного документа, згідно з умовами якого їй наданий кредит у розмірі 1 000,00 грн строком на 30 днів (розрахунки визначені у відповідному графіку) зі сплатою 0,82 % за кожен день користування кредитом. У подальшому, 09 лютого 2020 року, була укладена додаткова угода до кредитного договору, відповідно до умов якої з 09 лютого 2020 року розмір кредиту збільшений на 19 000,00 грн на строк дії кредитного договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року, у зв`язку з чим графік розрахунків був викладений у новій редакції. [PERSON] висловлює незгоду з нарахуванням позивачем процентів за користування кредитом за період поза межами графіку погашення кредиту. Зокрема, відповідач посилається на пункт 1.2 кредитного договору, яким передбачено, що кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дня отримання кредиту позичальником, а також на пункт 1.3 кредитного договору, яким визначено, що на період строку (пункт 1.2 договору) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,82 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач стверджує, що згідно з графіком розрахунків до кредитного договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року розмір кредиту становить 1 000,00 грн, а розмір нарахованих відсотків - 246,00 грн, усього - 1 246,00 грн; відповідно до графіку розрахунків до додаткової угоди від 09 лютого 2020 року до кредитного договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року розмір кредиту становить 20 000,00 грн, а розмір нарахованих відсотків - 4 141,00 грн, усього - 24 141,00 грн, кінцевий термін платежу - 05 березня 2020 року. Разом з тим, згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, наданим позивачем, за період із 06 грудня 2021 року по 09 грудня 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 51 341,00 грн, із яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20 000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами - 31 341,00 грн. На думку відповідача, нарахування процентів у вказаному розмірі є очевидно необґрунтованим, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У зв`язку з цим [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» до неї про стягнення частини процентів за користування грошовими коштами за кредитним договором за період поза межами графіку розрахунків. (а.с. 97-101) Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 04 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 631419340 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти без конкретної споживчої мети в сумі 1 000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 0,82 % за дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 10-12). За умовами договору позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3. цього Договору не пізніше строку, вказаного в п. 1.2. цього Договору (п. 1.6 договору). Згідно з п. 1.7 кредитного договору розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно строку, передбаченого п. 1.2. цього договору, зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1 до Договору). У графіку розрахунків (додаток до договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року) сторони погодили такий графік розрахунків: термін платежу - 05 березня 2020 року, сума кредиту - 1 000,00 грн, нарахований процент - 246,00 грн, до сплати (разом) - 1 246,00 грн (а.с. 13). У подальшому, 09 лютого 2020 року, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року (а.с. 14), за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту до 19 000,00 грн з 09 лютого 2020 року на строк дії договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. Сторони домовилися викласти графік розрахунків (додаток №1 до договору) в новій редакції (додаток № 1 до цієї додаткової угоди) та відобразити у графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми кредиту, збільшеної на суму, зазначену п. 1 додаткової угоди (п.2 додаткової угоди). У графіку розрахунків (додаток № 1 до додаткової угоди від 09 лютого 2020 року до договору № 631419340 від 04 лютого 2020 року) сторони погодили такий графік розрахунків: термін платежу - 05 березня 2020 року, сума кредиту - 20 000,00 грн, нарахований процент - 4 141,00 грн, до сплати (разом) - 2 4141,00 грн (а.с. 15). Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором №631419340 від 04 лютого 2020 року заборгованість за кредитним договором станом на 09 грудня 2021 року складає 51 341,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 20 000,00 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 31 341,00 грн (а.с. 17). 28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року (а.с. 36-40). 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року (а.с. 41-48). У подальшому, 06 грудня 2021 року, між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 06/12/2021-01. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 06 грудня 2021 року до договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 51 341,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 31 341,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 49-56). 27 грудня 2022 року ТОВ «ФК «ЕЙС» направляло [PERSON] вимогу від 23 грудня 2022 року про усунення порушення виконання зобов`язання шляхом сплати протягом 7-ми днів з моменту отримання даної вимоги заборгованості в розмірі 51 341,00 грн, із яких: сума заборгованості по кредиту - 20 000,00 грн, сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування - 31 341,00 грн, сума заборгованості за простроченою комісією - 0,00 грн, сума заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн, сума заборгованості за відсотками по кредиту - 0,00 грн, сума заборгованості по штрафам і пені - 0,00 грн, сума заборгованості по комісії - 0,00 грн (а.с. 34, 35). [PERSON] зобов`язання за кредитним договором № 631419340 від 04 лютого 2020 року і додатковою угодою від 09 лютого 2020 року до цього договору не виконала, що стало підставою для звернення ТОВ «ФК «ЕЙС» до суду з цим позовом про стягнення заборгованості у розмірі 51 341,00 грн, яка складається з: 20 000,00 грн - заборгованості по тілу кредиту, 31 341,00 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 27 січня 2022 року після державної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » (а.с. 103). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: partial