Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

До Літинського районного суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна, в якому зазначає, що 31.07.2009 вона з відповідачем зареєструвала шлюб. Від спільного проживання мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з моменту реєстрації шлюбу вони постійно разом проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом планували свої заощадження та витрати. За час шлюбу, за спільні кошти, ними був придбаний автомобіль Renault Logan MCV 1,5DCІ, який був зареєстрований за її колишнім чоловіком [PERSON] і перебував у власності подружжя в період часу з 02.05.2019 по 28.09.2019. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2022 шлюб між ними був розірваний та її відновлено дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Позов мотивує тим, що після розірвання шлюбу, при поділі майна з`ясувалося, що даний транспортний засіб був знятий та відчужений іншій особі, її свекру [PERSON] . Позов мотивує тим, що в січні 2023 року під час розгляду справи про визнання недійсних правочинів щодо відчуження автомобіля, стало відомо, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу №0545/2023/3620558 від 24.01.2023 даний транспортний засіб було продано [PERSON] . Отже, тільки в 2023 році її достовірно стало відомо про наявність юридично укладених договорів з боку відповідача з приводу відчуження спірного автомобіля. Таким чином, без її відома було відчужено спірний автомобіль, у якому є її 1/2 частка, а тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить стягнути 1/2 частину вартості відчуженого без її відома автомобіля Renault Logan MCV 1,5 DCІ [NUMBER] в сумі 150 000 грн., а також понесені нею судові витрати пов`язані із розглядом справи. 01.08.2023 ухвалою Літинського районного суду Вінницької області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження і надано відповідачу строк для подання відзиву. 29.08.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Чернілевської Р.В.., в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. Так, автомобіль Renault Logan MCV 1,5DCІ, 2019 року випуску дійсно був придбаний відповідачем [PERSON] у період перебування у шлюбі з позивачкою. Відповідач заперечує той факт, що автомобіль придбано за спільні кошти подружжя, оскільки більшу частину коштів він отримав від продажу попереднього автомобіля, який придбав за рахунок продажу автомобіля, набутого до укладення шлюбу. Решту частину грошей він взяв у кредит та самостійно його виплачував. Таким чином, відповідач повністю розрахувався за придбання спірного автомобіля і до походження коштів витрачених на придбання авто позивачка ніякого відношення не мала. Крім того, він повністю займався його утриманням, оплачував усі необхідні для підтримки справного технічного стану автомобіля роботи. Натомість, позивачка взагалі ним не цікавилась та участі у його утриманні не приймала. Зазначає, що позивач у період часу з 2011 по 2017 рік перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми, ніякого доходу не мала. Як позивач так і неповнолітні діти перебували на його повному утрмианні. Вищезазначене вказує, що позивач не має жодного стосунку до коштів, за які був придбаний спірний автомобіль та відповідно не може претендувати на частку цього майна при розподілі спільної власності подружжя. Щодо того, що позивач не знала, що автомобіль був проданий, не відповідає дійсності, оскільки вони разом прийняли таке рішення, так як були потрібні кошти для розвитку сімейного бізнесу та кошти від продажу були витрачені виключно в інтересах сім`ї. А оскільки, покупцем виступив його батько, то автомобіль залишався у їх користуванні і надалі. Зазначає, що під час перереєстрації транспортного засобу на нового власника було змінено державні номерні знаки, що не могло залишитись поза увагою позивача. Тому про продаж автомобіля її було достеменно відомо 28.09.2019, в зв`язку з чим нею пропущений строк звернення до суду з вказаним позовом. З огляду на вищезазначене, твердження позивача про відчуження відповідачем автомобіля у вересні 2019 року нібито-без її відома не відповідає дійсності та не може братися до уваги. За таких підстав, у задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. Представник позивача [PERSON] адвокат Куций Р.В. в судовому засіданні вимоги зазначені у позовній заяві підтримав повністю і просить їх задовольнити. Суду пояснив, що у період шлюб, у 2019 році, сторонами було придбано автомобіль Renault Logan, який був у користуванні всієї сім`ї, в тому числі і батьків відповідача. Про те, що даний автомобіль був проданий батькові відповідача [PERSON] її не було нічого відомо. Лише у 2022 році під час розгляду справи про розірвання шлюбу та поділ майна стало відомо, що автомобіль не є спільною власністю подружжя. Зазначає, що вони ним користувались і жодної згоди на його продаж вона не надавала. Про те, що змінені державні номери також не звертала уваги. Тому, вважає, що його довірителька має право на 1/2 частку у спірному автомобілі, а тому просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію в сумі 150 00 грн, а також понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засдіанні підтримала свого представника та просить позов задовольнити. Представник відповідача Чернілевська Р.В. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з огляду на наступне. Так, його довіритель [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] у 2019 році купив автомобіль Renault Logan MCV 1,5DCL, 2019 року випуску. Дані кошти, які були витрачені на купівлю авто були виключно його коштами, а саме отримані за продаж автомобіля придбаного до шлюбу та за кредитні кошти, які її довіритель сам сплачував. На той час позивач ніде не працювала, ніякого доходу не мала. Повністю матеріальним забезпеченням сім`ї займався її чоловік та його батьки, які мали сімейний бізнес. Коли виникла потреба у додаткових витратах, даний автомобіль ними був проданий. Про те, що він був проданий його батькові, позивачці було достеменно відомо, оскільки кошти від продажу були витрачені в інтересах сім`ї, а автомобілем вони продовжували користуватись. Зазначає, що вона звернулася до суду з пропущеним строком позовної давності. За таких підстав просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив наступне. 31.07.2009 р. сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Відповідно до свідоцтв про народження (а.с.8,9) сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2022 (а.с.10-11) шлюб мж сторонами розірвано. Відповідно до Акту прийому-передачі автомобіля від 25.04.2019 (а.с.12) та видаткової накладної на авто №ФАВ0028889 від 25.04.2019 (а.с.13) [PERSON] придбав у ТОВ "Фаворит Авто Вінниця" автомобіль Renault Logan MCV 1.5 dCi, 2019 року випуску [NUMBER] за 412963, 00 грн. Згідно договору комісії за № 4584 від 28.09.2019 (а.с. 14-15) [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали договір про те, що останній вчинить правочин щодо продажу транспортного засобу Renault Logan MCV 1.5 dCi, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 28.09.2019 № 7594/19/4584 (а.с.17-18) ФОП [PERSON] продав [PERSON] транспортний засіб Renault Logan MCV 1.5 dCi, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі-продажу 0545/2023/3620558 від 24.01.2023 (а.с.20) [PERSON] продав [PERSON] транспортний засіб Renault Logan MCV 1.5 dCi, д.н.з. [NUMBER] . На підтвердження своїх тверджень про те, що автомобіль придбаний за його кошти, відповідач [PERSON] надав суду кредитний договір №1/3662716 від 22.04.2019 та додатки до нього (а.с.47-50), Акти виконаних робіт (а.с.51,53) та рахунок (а.с.54) на підтвердження того, що саме він займався утриманням автомобіля та сплачував кошти на його ремонт; копію трудової книжки (а.с.55-56) згідно якої встановлено трудову зайнятість [PERSON] ; відповідь з Головного управління ДПС у Вінницькій області за №05/02-32-12-01-15 (а.с.60-64) згідно якої вбачається інформація про дохід [PERSON] за період з 3 кварталу 2009 року по 4 квартал 2013 року, з 1 кварталу 2013 року по 4 квартал 2017 року та за 1 квартал 2018 року по 2 квартал 2022 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. п. 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угоди (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Судом встановлено, що автомобіль Renault Logan MCV 1.5 DCІ, 2019 року випуску [NUMBER] був придбаний подружжям в період перебування у шлюбі, отже був їх спільною сумісною власністю, згідно із ст.60 СК. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема, щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме: про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина першастатті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина другастатті 365 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року у цивільній справі № 209/3085/20 зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятоїстатті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першоїстатті 3 ЦКУкрайни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя» роз`яснив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відчуження спірного автомобіля без згоди позивачки та використання коштів на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, надає право позивачу на отримання половини його вартості (правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16). Вирішуючи питання про розмір компенсації суд керується наступним. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до положень ч.2 ст. 369 ЦК Українита ч. 2 ст.65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Оскільки на момент вирішення судом спору автомобіль було відчужено і він не належить подружжю, а належить іншій особі, то майном, яке підлягає розподілу є не автомобіль, а грошові кошти, отримані від його реалізації. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що автомобіль був придбаний сторонами під час шлюбу і зареєстрований за відповідачем 25.04.2019 та 28.09.2019 відчужений ним [PERSON] . Будь-якої згоди на таке відчуження позивач не надавала та про такий правочин її нічого не було відомо. Суд не бере до уваги твердження сторони відповідача щодо того, що позивач мала би звернути увагу на змінені номерні знаки, оскільки така обставина не може слугувати доказом того, що її було відомо про продаж. Крім того, вказаний транспортний засіб перебував у користуванні сім`ї, що не заперечується сторонами по справі. За таких підстав, суд не бере до уваги твердження представника відповідача що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з вказаним позовом, оскільки її достеменно стало відомо про таке відчуження лише у 2022 році, під час судових процесів про розірвання шлюбу та поділ майна з відповідачем. Позивачем на підтвердження вартості вказаного автомобіля надано суду договір купівлі-продажу від 22.04.2019, де його вартість становила 412963,00 грн. Проте, позивачем враховано 4-х річний амортизаційний знос автомобіля та зазначено, що його орієнтовна вартість на момент розгляду справи складає 300 000 грн. Виходячи із встановлених обставин справи, з огляду на те, що на момент ухвалення судом рішення, відповідач відчужив спільне сумісне майно, а також враховуючи право позивача на компенсацію своєї частки у проданому майні, рівність вартості спільного майна, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки Renault Logan MCV 1.5 DCІ, 2019 року випуску [NUMBER] у розмірі 150 000 грн. Враховуючи повне задоволення позовних вимог позивача, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1500 грн.

Outcome: approved