Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

07 серпня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері, яка померла [INFO] . Позов мотивований тим, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після своєї матері, заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини позивач не подавала з поважних причин, а саме через початок війни у лютому 2022 року, пригнічений стан позивача внаслідок таких подій та смерть матері, необізнаність про необхідність подання заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк, хворобу позивача, зміну місця проживання позивача спочатку на м. Київ, а потім і виїзд за кордон. За таких обставин та підстав позивач звернулась до суду із даним позовом, який просила задовольнити. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою витребувано у державного нотаріуса Четвертої ДДНК Писарєвої Н.С. копію спадкової справи після смерті матері позивача. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у своїй заяві просив суд здійснити розгляд справи за відсутності свого представника та ухвалити рішення на власний розсуд відповідно до закону. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд цивільної справи по суті за наведеної явки учасників розгляду справи. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого відкрилась спадщина на належне останній майно, зокрема нерухоме, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копію свідоцтва про право власності на житло, а також іншими матеріалами спадкової справи. Судом також встановлено, що позивач, яка є дочкою померлої спадкодавиці [PERSON] , 07 березня 2023 року звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, а також 13 червня 2023 року подала до Четвертої ДДНК заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину або про видачу постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Викладені обставини підтверджуються копіями відповідних заяв, копією паспорту позивача, а також копіями свідоцтв про народження та укладення шлюбу, іншими матеріалами спадкової справи. 15 червня 2023 року у відповідь на вищевказані заяви позивача державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено позивачу у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове нерухоме майно 3/10 частини квартири [ADDRESS] . Постанова державного нотаріуса мотивована тим, що позивачем у встановлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини не було подано заяву про прийняття спадщини, а факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем на момент смерті останньої жодними документами не підтверджено. Дані обставини підтверджуються копією матеріалів спадкової справи. Відповідно до копії листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 15 березня 2023 року на момент смерті [PERSON] , [INFO] , інші зареєстровані разом із нею у житлі особи не значяться. Матеріали цивільної справи не містять жодних доказів заявлених позивачем фактів її хвороби, пригніченого стану чи зміну місця проживання переїзд до м. Києва, а потім за кордон. У відповідності до ст.82 ч.3 ЦПК України суд вважає загальновідомими, а отже такими, що не потребують доведенню, факти початку військових дій проти України 24 лютого 2022 року. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №164, Положенням про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України 27 грудня 2004 року №142/5/310 (далі Положення). Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.ст.1216, 1217, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом норм ст.ст.1220, 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 ЦК України). Нормою ст.1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом ст.1269 ЦК України, пп.3.3 п.3 глави 10 розділу ІІ Порядку заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі. Разом з тим, згідно пп.3.5, 3.23 п.3 глави 10 розділу ІІ Порядку якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Статтею 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, на дипломатичні представництва України. В свою чергу, за змістом п.1.3 глави 1, пп.3.11.3, 3.11.6 п.3.11 глави 3 Положення спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до консула. Засвідчення справжності підпису не потрібне, якщо спадкоємець особисто з`явився до консула і подав заяву. У цьому разі консул установлює особу спадкоємця і перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві і вказує найменування документа, що посвідчує особу, його номер, дату видачі, найменування установи, яка видала документ, рік народження спадкоємця. Згідно ст.68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, спадкоємець, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Правила зазначеної норми можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви про прийняття спадщини; 2) ці обставини визнані судом поважними. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2)\~велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3)\~складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4)\~перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5)\~необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Схожі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 березня 2020 року по справі №314/2550/17, від 17 червня 2021 року по справі №942/416/20, від 07 липня 2021 року по справі №286/4213/19, від 26 липня 2021 року по справі №405/7058/19, від 21 жовтня 2021 року по справі №332/3796/19, від 08 грудня 2021 року по справі №751/8889/20, від 22 грудня 2021 року по справі №759/1510/21, від 07 грудня 2022 року по справі №399/570/21, від 13 квітня 2023 року по справі №607/13549/21. Перебування за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому вчасно здійснити таку дію. Так, спеціальний механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України встановлений Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України». За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини (підпункт 3.13 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України та пункт 3.23 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства України від 22 лютого 2012 року №296/5). Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року по справі №607/13549/21. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року по справі №2516/1356/12-ц, від 21 липня 2022 року по справі №662/2401/20, від 22 березня 2023 року по справі №741/713/20, від 24 травня 2023 року по справі №291/559/21, від 31 травня 2023 року по справі №276/683/17. У постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по справі, то позивач звернулась до суду із позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказавши єдиним відповідачем по справі Четверту дніпровську нотаріальну контору, нотаріус якої здійснює ведення спадкової справи після смерті спадкодавця позивача та відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому позивач не оспорює правомірність дій відповідача. Відповідно ж до матеріалів спадкової справи позивач наразі є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері, а тому відповідно до наведеної вище правової позиції Верховного Суду належним відповідачем по даній справі мала б бути Дніпровська міська рада. Заяв, клопотань в порядку ст.51 ЦПК України щодо заміни відповідача по справі або залучення співвідповідача позивач суду не подавала, а суд згідно процесуального закону позбавлений можливості самостійно визначити коло відповідачів по справі, замінити відповідача та/або залучити співвідповідача. Натомість, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самодостатньою підставою для відмови у задоволенні даного позову. Крім того, посилання позивача в якості підстав для задоволення її позову на свій пригнічений стан внаслідок смерті спадкодавця, погіршення її стану здоров`я, хворобу в цей період фактично є недоведеними жодними доказами та/або ж з огляду на існуючу усталену судову практику не можуть бути самодостатніми обставини для виникнення у позивача дійсних, об`єктивних, непереборних причин неможливості своєчасного подання заяви про прийняття спадщини. Щодо переїзду позивача до м. Києва, а потім виїзд на певний період за кордон, то такі фактичні обставини також не доведені жодними доказами. Більш того, суд не вважає такі обставини поважними, а отже такими, що унеможливили подання позивачем заяви нотаріусу про прийняття спадщини, оскільки позивач не була позбавлена об`єктивної можливості своєчасно або подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за допомогою поштового зв`язку, або своєчасно звернутись із відповідною заявою про прийняття спадщини до консульської установи України чи дипломатичного представництва України в період свого перебування за кордоном. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 лютого 2018 року по справі №153/3/16-ц, від 19 серпня 2020 року по справі №347/2155/18, від 09 грудня 2021 року по справі №464/4722/19, від 31 серпня 2022 року по справі №148/2003/20, від 22 березня 2023 року по справі №361/8259/18-ц. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, пред`явлення їх до неналежного відповідача, що як в сукупності, так і окремо є підставами, які унеможливлюють задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed