Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

31 серпня 2023 року [PERSON] звернулася з позовом до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності. У позовній заяві зазначила, що у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася [PERSON] - позивач у справі. [INFO] в м. Радехів Червоноградського району Львівської області померла її мати - [PERSON] . [INFO] у с. Сушно, Червоноградського району Львівської області помер і її батько - [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса, а заповіт спадкодавцем не складався, відтак мало місце спадкування майна померлого за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право власності на земельну ділянку, загальною площею 2,6452 га, про що зазначено у Державному акті на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 045232, виданому 12 березня 2001 року. На день смерті [PERSON] разом з ним проживала без реєстрації на [ADDRESS] дочка - [PERSON] . Також зазначає, що безпосередньо після смерті тата в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини вона не зверталася. Проте, позивач здійснювала догляд за будинковолодінням та прилеглою територією, забезпечуючи поточні ремонти нерухомого майна, користувалася земельними ділянками та вважала себе повноцінним спадкоємцем. Нещодавно, під час звернення із заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом їй було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON] . Так, додатково наголосила, що у спадкові права вона, хоча і вступила у встановленому законом порядку, проте з-за відсутності належних правовстановлюючих документів на спадкову масу, не в змозі реалізувати свої майнові права спадкоємця у позасудовому порядку. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Наведене вище у сукупності унеможливили реалізацію її майнових прав, як спадкоємця у позасудовому порядку, а тому вона вимушена звернутися з позовом до суду. Отож, просить суд ухвалити рішення, яким установити факт, що [PERSON] постійно проживала на [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] до дня його смерті, тобто до [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на земельні ділянки загальною площею 2,6452 га, що складається з двох земельних ділянок площами 1,3448 га, із кадастровим номером 4623986200:05:000:1633 та 1,3005 га, із кадастровим номером 4623986200:05:000:0849, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Радехівської міської ради Червоноградського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 045232 від 12.03.2001 року, в порядку спадкування, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.3-6). 31 серпня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.31). Ухвалою судді від 5 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.1-2). У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій позов підтримує повністю та просить задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі позивача (а.с. 35). Представник відповідача надав через канцелярію суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги визнають повністю, просять розгляд справи проводити за їх відсутності за наявними в справі матеріалами (а.с. 34). З урахуванням наведеного, на підставі ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проведено за відсутності учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 206-207 ЦПК України. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов потрібно задовільнити, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд установив, що у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 2 серпня 1974 року (а.с. 11); копією Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 4 вересня 1992 року (а.с. 12); копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00038083157 від 10 січня 2023 року (а.с. 14); копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00040170006 від 20 червня 2023 року (а.с. 15). [INFO] у м. Радехів Червоноградського району Львівської області померла мати позивача - [PERSON] (копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 10 січня 2023 року, а.с. 13). [INFO] у с. Сушно Червоноградського району Львівської області помер батько позивача - [PERSON] (копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 10 січня 2023, а.с. 16). На день смерті [PERSON] разом із ним проживала без реєстрації на [ADDRESS] його дочка - [PERSON] . Заповіт спадкодавцем не складався, що підтверджується Довідкою Радехівської міської ради № 180 від 20.06.2023 року (а.с.17), отже спадкування майна померлого відбувається за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право власності на земельну ділянку, загальною площею 2,6452 га, про що зазначено у Державному акті на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 045232, виданому 12 березня 2001 року (а.с. 18). Після смерті [PERSON] позивач здійснювала догляд за будинковолодінням та прилеглою територією, забезпечуючи поточні ремонти нерухомого майна, користувалася земельними ділянками. В органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини вона звернулася 11 липня 2023 року, що видно з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №73151279 (а.с. 29). Приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Юрченко О.В. було відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON] . Зазначене підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.07.2023 №120/02-14 (а.с. 30). Інших осіб, які б претендували на майно, ні за законом ні за заповітом немає. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому, відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно із ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин і цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходять усі права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Як видно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із ч. 3 ст. 1268 ЦК України видно, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Із наведеного вище видно, що позивач є належним спадкоємцем, проте у цьому випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки існують перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Вказане узгоджується з висновком ВС КЦС у Постанові від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19, зокрема, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: approved