Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Балагурак В.В. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 06 серпня 2021 року (надійшла до суду 12 серпня 2021 року), в подальшому уточнивши коло відповідачів у справі (а.с.248-251 т.1) просила суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 29 червня 2011 року в загальному розмірі 6 425 грн. 84 коп., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 29 червня 2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н, за умовами якої він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10\~000 грн. 00 коп. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання його до угоди та дії укладеного між банком та [PERSON] кредитного договору є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦПК України. Отже, укладений договір є мішаним, оскільки містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого [PERSON] бажання, банк відкрив йому кредитний рахунок та видав кредитну картку № [NUMBER] із встановленим на ній кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено до 10\~000 грн., про що зазначено в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. [INFO] [PERSON] помер. На виконання вимог ст.1281 ЦК України 04 серпня 2020 року банком направлено претензію кредитора до спадкоємця боржника до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори. 05 жовтня 2020 року з нотаріальної контори до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь про те, що претензія кредитора перенаправлена до приватного нотаріуса Кноль О.А. за місцем заведення спадкової справи. Спадкоємцем, який постійно проживав з позичальником на час відкриття спадщини, є [PERSON] , котра в силу ч.3 ст.1268 ЦК України є такою, що фактично прийняла спадщину, у межах 6-місячного строку з часу відкриття спадщини заяв про відмову від її прийняття не подавала, а тому як спадкоємець зобов`язана задовольнити вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як кредитора за договором №б/н від 29 червня 2011 року, розмір яких станом на момент смерті позичальника склав 6\~425 грн. 84 коп., що є виключно заборгованістю за тілом кредиту. З відповідною претензією до спадкоємця позичальника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося 25 травня 2021 року до [PERSON] . Оскільки претензія залишились без задоволення, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутись до суду з метою стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Окремо представник акцентувала увагу, що в силу ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину, до якої, в тому числі, входять і кредитні зобов`язання померлого позичальника. Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.73-74 т.1). Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.77-78 т.1). Ухвалою суду від 14 березня 2023 року залучено співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] до участі у справі (а.с.262-263 т.1). Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористалася, будучи неодноразово повідомленою про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Згідно наявного в матеріалах справи клопотання, просила справу розглянути за її відсутності, пред`явлені уточнені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] повідомлені про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду невідомі. 05 квітня 2023 року відповідач [PERSON] подала клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та цього ж дня ознайомилась (а.с.7 т.2). 14 квітня 2023 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи зва її відсутності, позовні вимоги не визнала. Правом на подання відзиву на позов не скористалась (а.с.13 т.2). Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення усіх сторін, не подання відповідачами відзиву у встановлений законом строк, не заявлення відповідачем [PERSON] про свою участь в судовому засіданні, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів за відсутності учасників справи. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів змагальності, об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до таких висновків. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 29 червня 2011 [PERSON] підписав анкету-заяву №б/н, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом позичальника у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.18 т.1). Цього ж дня [PERSON] отримав в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок емітовану банком кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] , із встановленим на ній кредитним лімітом 8\~000 грн., який було збільшено до 10\~000 грн. з 26 травня 2017 року та встановлено на рівні 0 грн. 06 серпня 2019 року, що слідує з довідки про зміну умов кредитування (а.с.17 т.1). У межах дії кредитного договору №б/н від 29 червня 2011 року кредитну картку було неодноразово перевипущено: 30 грудня 2013 року за № [NUMBER] зі строком дії 08/17 та № [NUMBER] зі строком дії до 12/17; 21 січня 2014 року за № [NUMBER] зі строком дії до 07/17, 17 серпня 2016 року за № [NUMBER] зі строком дії до 03/20. Відомості про перевипуск картки після закінчення строку її дії в матеріалах справи відсутні (а.с.46 т.1). З 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14 червня 2018 року. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27 лютого 2012 року, позивачем долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайтіhttps://privatbank.ua/terms/, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.19, 20-45 т.1). Згідно з ч.1 та ч.2\~ст.207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору із [PERSON] ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов, Витяг з Тарифів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що\~встановлена до укладеного із нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Однак, доведеність факту отримання [PERSON] кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, в подальшому неодноразово зміненим, активне користування нею, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] активно почав користуватися кредитними коштами з19 січня 2012 року, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах та використовуючи їх шляхом здійснення безготівкових розрахунків, зняття готівки, зарахування коштів за іншими правочинами (зокрема страхового відшкодування 19 січня 2012 року) (а.с.14-16 т.1). Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 21 липня 2021 року заборгованість склала 6425 грн. 84 коп., що є заборгованістю за тілом кредиту (а.с.13 т.1). З виписки по рахунку позичальника (а.с.14-16 т.1) слідує, що востаннє активні дії позичальника з користування кредитною карткою мали місце 17 березня 2017 року, при цьому у подальшому 15 числа кожного місяця до 15 березня 2019 року мали місце погашення заборгованості за рахунок регулярного платежу по 400 грн. з іншої картки позичальника. Після цього по рахунку мали місце лише нарахування процентів, неустойки, за рахунок чого збільшувалась сума боргу. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13 квітня 2019 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.51 т.1). Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.1216, ст.1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст.1282 ЦК України. Як вказував неодноразово Верховний Суд в постановах від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, від 10 червня 2020 року у справі №646/6493/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст.1282 ЦК України; при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 04 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило претензію кредитора до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с.52, 53 т.1), в якій просило повідомити, чи відкривалася спадкова справа після померлого позичальника [PERSON] , включити кредиторські вимоги банку на суму 6\~425 грн. 84 коп. в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті позичальника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до пункту 3.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. Згідно з відповіддю Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори за вих.789-790/01-16 від 07 вересня 2020 року (а.с.54 т.1), після смерті [PERSON] спадкову справу було заведено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кноль О.А., а відтак претензію кредитора перенаправлено за належністю. 19 вересня 2020 року за вих. №155/02-14 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кноль О.А. надано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідь на претензію кредитора. Так, нотаріусом повідомлено, що претензію кредитора зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №155 від 19 вересня 2020 року, спадкова справа №24/2019. При цьому, у наданні інформації щодо спадкоємців відмовлено з метою захисту їх персональних даних (а.с.55 т.1). Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги. Як зазначено в п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців слід враховувати, що з урахуванням ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України. До того ж включення до складу спадщини обов`язків спадкодавця зумовлено універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обов`язків, які належали право попереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 25 травня 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило на адресу [PERSON] лист-претензію за місцем реєстрації позичальника: [ADDRESS] , яку залишено без реагування (а.с.56, 57 т.1). За даними Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Саксаганському районі Управління з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Виконкому Криворізької міської ради (а.с.89 т.1) встановлено, що на момент смерті [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] значились зареєстрованими: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (помер [INFO] , знятий з обліку 10 вересня 2020 року). Із витребуваних судом копій матеріалів спадкової справи №24/2019 (а.с.122-234 т.1), заведеної 04 травня 2019 року після смерті [PERSON] 12 квітня 2019 року встановлено, що із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] (син, свідоцтво про народження а.с.133 т.1), [PERSON] (син, свідоцтво про народження, а.с.148 т.1), [PERSON] (дружина, свідоцтво про одруження а.с.148-зворот т.1). За життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватний нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Волошко О.М. 23 березня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №194, що встановлено за інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 04 травня 2019 року №56041788 (а.с.136 т.1). За змістом заповіту (а.с.139 т.1), [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому автомобіль марки Mitsubishi Pagero, 2006 року випуску, р/н [NUMBER] , та належну йому частку нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] заповів [PERSON] ; земельну ділянку, призначену для ведення садівництва, розташовану на території Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, садове товариство «МРІЯ», ділянка № [NUMBER] , та все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на момент смерті заповів [PERSON] 01 листопада 2019 року за вих. №391/01-16 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кноль О.А. на адресу [PERSON] направлено листа про те, що він не включений до кола спадкоємців за заповітом [PERSON] , а тому заявивши про свої права на спадщину за законом має право на спадкування у випадку наявності підстав, визначених ст.1241 ЦК України. З огляду на це йому визначено строк для надання доказів на підтвердження існування обставин, що давали б йому право на спадкування за законом (а.с.154 т.1). 12 грудня 2019 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кноль О.А. було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцям [PERSON] , а саме: [PERSON] на частку автомобіля марки Mitsubishi Pagero, 2006 року випуску, р/н [NUMBER] (свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №1428, а.с.216 т.1); [PERSON] на частку земельної ділянки розміром 0,0600 га, кадастровий номер 1221881300:02:001:0938, призначену для ведення садівництва, розташовану на території Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, садове товариство «МРІЯ», ділянка № [NUMBER] (свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №1430, а.с.219 т.1), та на комплекс, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №1431, а.с.221 т.1). Крім того, [PERSON] було видано свідоцтва про право власності на належну їй у праві спільної сумісної власності подружжя - частку автомобіля марки Mitsubishi Pagero, 2006 року випуску, р/н [NUMBER] (свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №1427, а.с.215 т.1) та на частку земельної ділянки розміром 0,0600 га, кадастровий номер 1221881300:02:001:0938, призначену для ведення садівництва, розташовану на території Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, садове товариство «МРІЯ», ділянка № [NUMBER] (свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №1429, а.с.218 т.1). Про наявність іншого спадкоємця [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] позивачеві стало відомо з витребуваних судом матеріалів спадкової справи, з якими представник ознайомилась 11 січня 2023 року. Вимоги до [PERSON] як до спадкоємця банком пред`явлено 15 лютого 2023 року у спосіб подання уточненого позову (а.с.248-259, 260 т.1). Отже,\~аналізуючи встановлені\~судом обставини\~за їх\~хронологічністю суд\~приходить до\~висновку,\~що кредитор\~в межах\~визначеного ст.1281\~ЦК України\~строку реалізував\~своє суб`єктивне\~право на\~виконання спадкоємцями\~боргових зобов`язань\~померлого позичальника,\~тобто преклюзивного (присічного, обмежувального) строку пред`явлення вимоги до спадкоємців позичальника банком не пропущений. Разом з тим, невиконання спадкоємцями покладених на них в силу ч.1 ст.1281 ЦК України обов`язків повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини (за явної обізнаності з наявністю невиконаних її батьком за життя кредитних зобов`язань) тягне за собою наслідки, визначені ч.3 ст.1281 ЦК України та в черговий раз доводить пред`явлення кредитором вимоги в межах визначеного законом строку. Виходячи зі змісту ст.1281 ЦК України, допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України через консула, що узгоджується з п.2.1 п.2 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. З огляду на те, що про обов`язок погасити кредитну заборгованість в межах успадкованого майна відповідачі знали, вимогу кредитора в добровільному порядку станом на момент ухвалення рішення не виконали, тому суд приходить до висновку про дійсність наявності між сторонами спору та необхідність захисту прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», порушення яких є доведеним, адже відмова виконувати спадкоємцями вимоги кредитора добровільно є обов`язковою умовою задоволення позову кредитора. Згідно ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Враховуючи, що спадкування належного за життя [PERSON] майна, прав та обов`язків здійснювалось його спадкоємцями за заповітом за розподілом спадкової маси між ними за розпорядженням самого [PERSON] , тому у відповідальність вони несуть в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині. Оскільки [PERSON] не був включений до кола спадкоємців за заповітом, складеним за життя [PERSON] , не надав нотаріусу доказів наявності обставин, визначених ст.1241 ЦК України, які б давали йому право на спадкування за законом, жодного майна у спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, тому суд вважає, що правові підстави для задоволення пред`явлених до нього вимог відсутні. Відтак в задоволенні позову в частині вимог, пред`явлених до [PERSON] слід відмовити за недоведеністю. Що стосується вимог банку, заявлених до [PERSON] як спадкоємиці [PERSON] , то хоча й вона успадкувала частку майна після смерті [PERSON] , однак з огляду на те, що умовами заповіту чітко було визначено обсяг спадкової маси, яким заповідач розпорядився на її користь, не включивши до нього обов`язки, які йому належали б на момент смерті, у тому числі й боргові, тому правові підстави для задоволення пред`явлених до неї вимог також відсутні. Відтак в задоволенні позову в частині вимог, пред`явлених до [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Однак, враховуючи, що [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] на тих умовах та в обсязі, що вказаний у заповіті, у тому числі щодо обов`язків заповідача, отримав свідоцтво про право на спадщину, тому саме він має відповідати перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за невиконаними за життя [PERSON] зобов`язаннями за кредитним договором №б/н від 29 червня 2011 року у розмірі 6425 грн. 84 коп. Заявлений розмір вимог є обґрунтованим, правильно розрахованим, доказів на його спростування відповідачами суду не надано, а судом з обсягу наявних у справі доказів не встановлено. Отже, розмір заборгованості спадкодавця [PERSON] на час його смерті за кредитним договором №б/н від 29 червня 2011 року, який підлягає стягненню зі спадкоємця [PERSON] , становить 6425 грн. 84 коп., однак погашення заборгованості може бути виключно в межах вартості успадкованого ним майна. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує задоволення позову за вимогами до [PERSON] , тому саме з нього на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. 00 коп. (а.с.1 т.1). Правові підстави для покладення на інших відповідачів судових витрат відсутні, оскільки заявлені до них вимоги залишено без задоволення.

Outcome: partial