Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти в розмірі 2100 доларів США. Позов обґрунтовано тим, що 13 лютого 2022 року позивач, з метою подальшого придбання у власність, надала відповідачу грошові кошти в розмірі 2100 доларів США в якості задатку за купівлю нерухомості, про що було зазначено у розписці. В обговорено, що в подальшому продаж будинку буде здійснюватися частинами суми у розмірі 2900 доларів США строком до 15.09.2022 року та з подальшим оформленням договору купівлі-продажу. Згодом позивачу стало відомо, що вищезазначений будинок не перебуває у власності відповідача. В подальшому позивач відмовилась від наміру придбати нерухомість та звернулась до відповідача з запитом про повернення грошей, оскільки відповідач проявив невідповідальну поведінку та ігнорував дзвінки. Відповідач відмовився повернути гроші,не надавши жодних пояснень. Через неповернення зазначених коштів, позивач була змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 14 серпня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав до суду заяву про закриття провадження у справі. Заперечував, що за розпискою від 13.02.2022 року, яка знаходиться в матеріалах справи передавались кошти. Пояснив, що дійсно, відповідач отримував від позивача кошти, але за оренду будинку та комунальні послуги, але в іншій кількості та в інший час. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія розписки, в якій зазначено, що 13 лютого 2022 року [PERSON] передає [PERSON] в якості задатка за будинок грошові кошти у розмірі 2100 доларів США з майбутньою виплатою частинами суми у розмірі 2900 доларів США строком до 15.09.2022 року та з подальшим оформленням договору купівлі-продажу. Дану розписку засвідчено підписами [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем грошових коштів. Зміст розписки містить відомості про намір передати позивачем грошові коштм, проте факт передачі та отримання грошей відповідачем не підтверджується. Так, на думку суду, використання слова "передаю" в розписці з боку позивача не може свідчити про факт отримання відповідачем грошових коштів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано доказів того, що грошові кошти були передані відповідачу, а відповідач заперечує факт отримання коштів за зазаченою позивачем розпискою. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Також, ВС підкреслив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши те, що відповідач не виконав умов укладеного із особою_3 договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного підписання якої та отримання спірної суми коштів підтвердив у поданій 18 жовтня 2016 року до Франківського районного суду м. Львова позовній заяві про визнання, у тому числі й спірного правочину удаваним, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, зробив правильний висновок, що боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, судами попередніх інстанцій правильно вказано, що особою_4 не надано підтверджень, що між ним та позивачем виникли правовідносини із договору про спільну діяльність, а не із договору позики грошових коштів, бо вказана розписка містить відомості, що відповідач отримав кошти із зобов`язанням повернення, а не отримав їх на іншій підставі, зокрема для здійснення спільної діяльності у визначеній сумі». Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів є недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами. З огляду на відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed