Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

29 серпня 2023 року на адресу суду надійшла позовна заява про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , про що Летичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) складено відповідний актовий запис за № 344 від 19.10.2021 року. До дня смерті [PERSON] проживав по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №339 від 14.06.2023року Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка, за кадастровим номером 6823081200:01:001:0217, площею 0,2040 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належала спадкодавцю на підставі Рішення Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 24.12.2019 року №45/82/2019. За життя [PERSON] заповіту не залишав. Зазначає, що в силу статей 1223, 1261 Цивільного кодексу України, є спадкоємцем майна померлого як спадкоємець першої черги, оскільки є його донькою. Окрім неї спадкоємцем за законом є її сестра, [PERSON] та її мати, [PERSON] , у зв`язку з чим залучені відповідачами по справі. З метою оформлення спадщини, вона звернулась до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Лазаренко А. П., проте нотаріусом зазначено, що у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначено, що земельна ділянка перебуває у її та [PERSON] спільній сумісній власності, тому видача свідоцтва про право на спадщину на вищезгадане майно неможливо. Житловий будинок по [ADDRESS] , який розташований на вказаній земельній ділянці перебуває у її та [PERSON] спільній частковій власності, по частки кожному. Правовстановлюючими документами на дане майно є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.02.2010 року та свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 04.01.1990 року. Повідомленням №735792 від 11.07.2022 року Хмельницького бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Хмельницької міської ради підтверджується та обставина, що за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано по 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить їй з спадкодавцем на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення їх часток, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 196169956 від 14.01.2020 року. Зазначає, що оскільки за життя вона та її батько (спадкодавець) договір про поділ (виділ) частки із земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, та договір про визначення порядку володіння, користування та розпорядження вищевказаною земельною ділянкою не укладали, відповідно, визначити частку земельної ділянки, що належала померлому, нотаріус не може. Таким чином, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на цю земельну ділянку без відповідного судового рішення. 01 вересня 2023 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 02 жовтня 2023 року позивачка [PERSON] та її представник адвокат Стецькова-Бондар Л. Ф. подали заяву про розгляд справи у їхню відсутність та без звукозапису. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. \~ \~ \~ \~ 02 жовтня 2023 року від відповідачок [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їхню відсуніть та без звукозапису. Позовні вимоги визнають та просять задовольнити. 02 жовтня 2023 року представник відповідача Меджибізької селищної ради Герасімова М. В. подала заяву №02-20/1676 від 02 жовтня 2023 року про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги визнають. Справу розглянуто в порядку\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звертатися до суду за захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим, звернутися до суду щодо захисту своїх порушених Кодексом, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1\~ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Отже, відповідачі позовні вимоги фактично визнають, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про прийняття визнання позову і задоволення вимог, та припинити спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 6823081200:01:001:0217, площею 0,2040 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Визнати за [PERSON] право власності: на 1/2 частки земельної ділянки за кадастровим номером 6823081200:01:001:0217, площею 0,2040га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), як спільна часткова власність; на 1/2 частки земельної ділянки за кадастровим номером 6823081200:01:001:0217, площею 0,2040га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), як на спадкове майно після смерті батька, [PERSON] померлого [INFO] . Таке визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку в цьому випадку є відповідним способом захисту її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У заяві представник позивача вказала, що позивач судові витрати залишає за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved