Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Виконавчий комітет Солонянської селищної ради, як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а відомості про батьків дітей записані на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України. 17 вересня 2021 року комісія виконкому Солонянської селищної ради виїхала для з`ясування обставин за місцем мешкання відповідачки та встановила, що в будинку не створені належні умови для проживання дітей, оскільки такі умови є небезпечними для їх життя та здоров`я. Тому було прийнято рішення про негайне відібрання дітей та влаштування їх до родини [PERSON] , яка є двоюрідною бабусею дітей. Під час перебування дітей в родині [PERSON] відповідачка не відвідувала дітей, не цікавилася їхнім життям та здоров`ям. 24 грудня 2021 року було ухвалено рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області про відібрання дітей від відповідачки та про стягнення з неї аліментів на їх утримання. Згідно рішення виконкому Солонянської селищної ради від 23 лютого 2022 року малолітні діти були влаштовані до Комунального закладу «Малий груповий будинок» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області» на повне державне утримання. За час перебування дітей у вказаному закладі відповідачка не навідувала їх. Згідно розпорядження голови Криворізької районної державної адміністрації від 11 березня 2022 року діти були влаштовані до прийомної сім`ї [PERSON] , де перебувають з 16 березня 2022 року. Проте відповідачка до цього часу не цікавиться їх життям. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що з березня 2022 року діти проживають в прийомній родині [PERSON] , а відповідачка не навідує їх, не цікавиться їхнім життям, не спілкується та не утримує їх, має заборгованість по аліментам. Після ухвалення рішення суду про відібрання дітей, ставлення відповідачки до дітей не змінилося, а намагання органу опіки та піклування змінити ставлення відповідачки до дітей не досягли успіху. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про дату та час розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом направлення повістки про виклик до суду на зареєстровану адресу проживання, звідки повістка повернулася з відміткою АТ «Укрпошта» - адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.139-140). Відзив на позов не надала. Ухвалою від 21 вересня 2023 року було постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного розгляду. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Надала суду клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.125-127, 141-143). З`ясувавши думку представника позивача суд постанови здійснювати розгляд справи без участі третьої особи та відповідачки, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спірні правовідносини сторін регулюються положеннями СК України, Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Статтею 165 цього Кодексу передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а відомості про батька дитини записані на підставі ст.135 СК України (а.с.20, 26), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 17 лютого 2022 року, актовий запис №197 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. Також судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а відомості про батька дитини записані на підставі ст.135 СК України (а.с.21,27), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 17 лютого 2022 року, актовий запис №28 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. Крім того, відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а відомості про батька дитини записані на підставі ст.135 СК України (а.с.22,28), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 17 лютого 2022 року, актовий запис №91 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. 17 вересня 2021 року було складено Акт про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, яка мешкає в [ADDRESS] , за результатами якого було вирішено негайно відібрати дітей у відповідачки, про що видано відповідне рішення виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 198 (а.с.159) 24 грудня 2021 року було ухвалено рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області про відібрання дітей від відповідачки та про стягнення з неї аліментів на їх утримання, яке набрало законної сили 21 січня 2022 року (а.с.37-40). Згідно рішень виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 17 лютого 2022 року № 66, 67, 68 малолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.41-42). Згідно наказу Служби у справах дітей Солонянської селищної ради від 21 вересня 2021 року № 132 малолітні діти були тимчасово влаштовані в сім`ю [PERSON] на підставі її заяви та Актів про згоду дитини (а.с.165-172). Наказом виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 24 лютого 2022 року № 22 було визнано таким, що втратив чинність наказ від 21 вересня 2021 року № 132 (а.с.177) та 23 лютого 2022 року було видано направлення на влаштування дітей до КЗ «Малий груповий будинок» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області» (а.с.181). Рішенням виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 23 лютого 2022 року № 83 було влаштовано малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до КЗ «Малий груповий будинок» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області» на повне державне утримання (а.с.44). Згідно направлення № 6 від 09 березня 2022 року [PERSON] була направлена для знайомства з дітьми (а.с.190). На підставі Акту про знайомство з дитиною та Висновку Служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації від 18 лютого 2022 року та Актів про надання згоди дитини на влаштування в сім`ю, малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] були влаштовані в родину [PERSON] (а.с.46-48,187-196), де мешкають на даний час. З матеріалів справи з`ясовано, що з моменту негайного відібрання дітей 17 вересня 2021 року, а також з часу набрання рішенням суду про відібрання дітей законної сили, відповідачка жодним чином не спілкується з дітьми, має заборгованість зі сплати аліментів на їх утримання (а.с.49-54). З відповіді КЗ «Нивотрудівський ліцей Нивотрудівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області» від 01 травня 2023 року № 373 з`ясовано, що за час перебування [PERSON] в прийомній сім`ї [PERSON] , матір дитини лише один раз телефонувала привітати дитину з днем народження, але безпосередньо з дитиною не спілкувалася, матеріальної допомоги не надавала (а.с.56). З відповіді КЗ «Заклад дошкільної освіти «Сонечко» Нивотрудівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області» від 02 травня 2023 року № 375 з`ясовано, що мати [PERSON] та [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їх життям, навчанням та розвитком (а.с.57). З листа [PERSON] , яка на даний час є прийомною матір`ю дітей відповідачки, судом встановлено, що за час перебування дітей в її родині, [PERSON] не відвідувала дітей (а.с.58). Згідно Висновку від 15 червня 2023 року, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітніх дітей, оскільки вона не виявляє до них батьківської турботи та уваги, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.71-78). Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 7 Конвенції передбачено, що дитина має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вважає, що під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт ухилення від виконання батьківських обов`язків з боку відповідачки [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року діти були відібрані у відповідачки, а рішення набрало законної сили 21 січня 2022 року. Після ухвалення рішення відповідачка не змінила своє ставлення до дітей, що свідчить про те, що вона неналежно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, а з боку органу опіки та піклування вживалися заходи для того, щоб відповідачка змінила своє ставлення до дітей (а.с.59-69). Тому суд вважає, що відповідачка умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, не приймає жодної участі в їх вихованні, не спілкується з ними та не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їхніми успіхами, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, стану здоров`я, у зв`язку з чим є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] виключно виходячи з інтересів дітей. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного, суд оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності вважає, що існують правові підстави для задоволення позову. У зв`язку із задоволенням позову відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від цих витрат, в розмірі по 1 073 гривні 60 копійок за кожну вимогу.

Outcome: approved