Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

заявник звернулася до суду та просить встановити факт, що заповіт, складений [PERSON] у селі Ворочево від 31 травня 1994 року на користь [PERSON] , зареєстрований у реєстрі за № 02 та посвідчений Гутич Ольгою Йосипівною, головою Ворочівської сільської Ради народних депутатів від 31 травня 1994 року, дійсно належить [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] . Мотивує заяву тим, що [INFO] [PERSON] помер, а після його смерті залишився житловий будинок у [ADDRESS] . Рішенням Перечинської міської ради № 21 «Про присвоєння поштової адреси об`єктам містобудування» від 28 березня 2019 року, вказаному житловому будинку присвоєна нова поштова адреса: [ADDRESS] . Вказує, що за життя [PERSON] залишив заповіт, відповідно до якого все належне йому майно, в тому числі житловий будинок, заповів їй. Збираючи пакет документів, необхідних для оформлення спадщини, вона виявила помилку у написанні свого прізвища - у заповіті « [PERSON] », тоді як у інших правовстановлюючих документах - « [PERSON] »; після укладення шлюбу її прізвище « [PERSON] ». Оскільки внести виправлення до заповіту вже змоги не має, так як заповідач помер, тому змушена звернутися до суду та просить задовольнити її заяву. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, однак її представник - адвокат Зизич Н.Ю. подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі та задовольнити вимоги заяви у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання також не з`явився, попередньо подавав заяву про розгляд справи без участі представника міської ради та не заперечив проти задоволення заяви. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до такого висновку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Ворочівської сільської Ради 11 липня 1994 року. Тридцять першого травня 1994 року [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно, що належатиме йому на день смерті, в тому числі жилий будинок з господарськими спорудами і будовами, що знаходиться у [ADDRESS] , заповів [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Перечинської міської ради від 28 березня 2019 року №21 «Про присвоєння поштової адреси об`єктам містобудування», на виконання рішення 1 пленарного засідання 9 сесії вказаної ради № 463 «Про присвоєння назв [ADDRESS] », об`єктам містобудування у селі Ворочево присвоєно нові поштові адреси, зокрема будинку [ADDRESS] . У той же час згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ворочівською сільською радою народних депутатів Перечинського району Закарпатської області 2 жовтня 1978 року, прізвищем заявника є [PERSON] . Так само у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] , виданому виконкомом Ворочівської сільської ради Перечинського району 28 вересня 2002 року, прізвище заявника (до укладення шлюбу) записане як « [PERSON] ». Відтак наведені розбіжності перешкоджають заявнику [PERSON] як спадкоємиці майна [PERSON] за заповітом, у повній мірі реалізувати свої права на володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Як роз`яснено у Постанові Пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, а це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, зважаючи на вказані норми закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що її вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved