Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Короткий зміст позову Позивач [PERSON] звернулася в Шевченківський районний суд м. Чернівці з позовом до відповідача ТОВ «Прайм Парк» про поділ нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка нежитлової будівлі кафе (літ. К), загальною площею 215,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , інша 1/2 частка зазначеної нежитлової будівлі кафе (літ. К), загальною площею 215,20 кв.м., належить Товариству з обмеженою відповідальністю Прайм Парк. Зазначає, що протягом тривалого часу, спільного володіння та користування спірного нежитлового приміщення у них з відповідачем виникають непорозуміння (конфлікти) з приводу його використання. Позивач стверджує, що неодноразово зверталася до ТОВ Прайм Парк» із пропозицією про укладення договору поділу (виділу) нежитлової будівлі, проте відповідач постійно ухиляється від укладення договору. Вважає, що поділ (виділ) нежитлової будівлі пропорційно розміру часток співвласників, надасть їй змогу використовувати приміщення кафе (літ. К), загальною площею 215,20 кв. самостійно. Просить припинити право спільної часткової власності на нежитлову будівлю кафе літ. К, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та поділити її у натурі. Рух по справі та позиція сторін. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 червня 2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовче засідання. 29.08.2023 року представником позивача [PERSON] , адвокатом Веретенко Є.О. подано в суд позовну заяву в новій редакції. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14.09.2023 року закрито підготовче провадження та справу вищенаведену призначено до розгляду у відкрите судове засідання з викликом сторін. Позивач [PERSON] , в її інтересах адвокат Веретенко Є.О. в судове засідання не з?явилися, останніми до суду було скеровано заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримано позивачем в повному обсязі, які просять задовольнити. Відповідач ТОВ «Прайм Парк», інтереси якого представляє директор товариства, [PERSON] в судове засідання будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи не з?явився, до суду скеровав заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в межах заявлених вимог, у їх сукупності, суд зважає на наступне. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.\~ Згідно ч. 1 ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1ст.\~11,\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом належним чином встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової належить власності 1/2 частка нежитлової будівлі кафе літ. К загальною площею 215,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 240275997 (а.с.6). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 265265125 підтверджується те, що інша 1/2 частка зазначеної нежитлової будівлі кафе літ. К загальною площею 215,20 кв.м., належить на праві спільної часткової власності ТОВ Прайм Парк (а.с.7). З договору оренди землі №10962 від 11 грудня 2018 року вбачається, що нежитлова будівля кафе літ. «К» розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0174 га, кадастровий номер 7310136300:03:003:0020 (цільовим призначенням: для обслуговування нежитлової громадської будівлі (кафе)), яка перебуває у користуванні [PERSON] та ТОВ "Прайм Парк" (а.с.32-33). Наведене також підтверджується Додатковим договором №1/10962 до договору оренди землі від 20 липня 2022 року (а.с.32-34). 10.07.2023 року виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю кафе літ. "К" по [ADDRESS] (а.с.35-37). З експлікації приміщень громадського будинку будівля (кафе) (літера "К") по [ADDRESS] встановлено, що зазначена будівля складається з приміщення підвального поверху загальною площею 226,90 кв.м., а саме: коридор №1 площею 10,90 кв.м., комора №2 площею 3,20 кв.м., комора №3 площе 1,10 кв.м., комора №4 площею 2,20 кв.м., нежитлове приміщення №5 площею 188,50 кв.м., сходова клітина №6 площею 6,70 кв.м., комора №7 площею 1,30 кв.м., комора №8 площе 4,20 кв.м., вмивальник №9 площею 5,10 кв.м., вбиральня №10 площею 1,20 кв.м., вбиральня №11 площею 1,20 кв.м., вбиральня №12 площею 1,30 кв.м.; приміщення мансарди - тамбур № 10 площею 3,10 кв.м, нежитлове приміщення № 11 площе 69,30 кв.м., підсобне приміщення № 12 площею 5,20 кв.м., підсобне приміщення №13 площею 3,90 кв.м.; та з приміщення 1 поверху загальною площею 232,30 кв.м. - нежитлове приміщення № 1 площею 192,30 кв.м., котельня № 2 площею 8,10 кв.м., коридор № 3 площею 3,20 кв.м., вбиральня №4 площею 4,90 кв.м., вбиральня №5 площею 2,20 кв.м., комора №6 площею 1,50 кв.м., серверна №7 плошею 2,70 кв.м., сходова клітина №8 площею 4,40 кв.м., підсобне приміщення №9 площею 13,00 кв.м.; приміщення мансарди комора №14 площею 5,50 кв.м., тамбур №15 площею 20,70 кв.м., вбиральня №16 площею 3,20 кв.м., вбиральня №17 площею 3,20 кв.м., тераса площею 32,60 кв.м. (а.с.38-39). З висновку технічного обстеження будівельних конструкцій нежитлової будівлі по [ADDRESS] , яке було виконано будівельним експертом 1 категорії Сопітом В.В. реєстраційний номер 4314, сертифікат: серія AE №004609 вбачається, що за результатами технічного обстеження об`єкту в цілому, його технічний стан несучих та огороджувальних конструкцій оцінюється як нормальний, категорії технічного стану 1; експерт вважає нежитлову будівлю по [ADDRESS] придатну до безпечної експлуатації, будівництво якої виконано у відповідності з діючими нормативними актами в галузі будівництва (а.с.40-49). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій\~статті 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: множинність суб`єктів (власників) та єдність об`єкта, тобто кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Згідно з частинами першою, другою\~статті 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до\~статті 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Аналогічна правова позиція викладена у\~постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17. 01 червня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи\~№ 520/21041/18, провадження № 61-7727св22 (ЄДРСРУ № 111251156) досліджував питання щодо поділу (виділу) нерухомого майна. Як видно з правових позицій Верховний Суд зазначив, що зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить не тільки поділити в натурі нерухоме майно, а й припинити право спільної часткової власності на нього. Окрім цього, судом встановлено, що відповідач щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечує, тобто це свідчить про домовленість між сторонами. Таким чином, для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка, яка залишається в іншого власника має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні\~статті 181 ЦК України. Якщо таку вимогу висунуть усі співвласники або якщо учасників спільної часткової власності тільки двоє, настає поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності. За змістом наведених норм поділ частки зі спільного майна\~- це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом поділу частки у майні\~припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення поділу (виділу) частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці,\~як самостійний об`єкт.\~Отже, поділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок поділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Отже, системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Виходячи з аналізу змісту норм статей\~183,\~358,\~364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Згідно до ч. 3\~ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділ земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності. У постанові Верховного Суду\~в складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду від\~22\~січня 2020\~року у\~справі N\~243/6275/16-ц вказано, що тлумачення\~частини другої статті 367 ЦК України\~свідчить, що поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.\~У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 286/3653/18 наголосив на тому, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Встановлено, що позивачка діє з легітимною метою для задоволення власних інтересів, передбачених нормами матеріального права, з метою відновлення свого порушеного права на належне їй майно. Оскільки принцип верховенства права передбачає необхідність правової визначеності, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає необхідним відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15 Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у випадку недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду. За з"ясованих в засіданні обставин, установлено що відповідачем, в особі директора ТОВ "Прайм Парк" визнано позов [PERSON] в повному обсязі (ас. 60) Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним легітимній меті. У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості», щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Разом з цим, позивач не заявила про стягнення з відповідача в рахунок понесених витрат по сплаті за звернення в суд судового збору, віднісши його сплату за свій рахунок. Висновки:На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved