Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У лютому 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільним сумісним майном подружжя автомобіль марки Hyundai Sonata , тип - загальний легковий седан-В, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на спірний автомобіль, шляхом виділення його в приватну власність [PERSON] ; стягнути з [PERSON] частини грошової компенсації вартості автомобіля у розмірі 189 153,60 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 23.11.2013р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 09.12.2022р. -розірвано. Під час перебування у шлюбі подружжям було набуто у власність автомобіль та квартиру. Вартість квартири за договором купівлі- продажу склала 720 000,00 грн. Автомобіль та квартира були придбані за спільні кошти подружжя під час перебування у шлюбі позивача та відповідача, тому зазначене майно належить на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Відповідно позивачу належить частка квартири та спірного автомобіля, а тому позивач має право на компенсацію вартості своєї частки автомобіля, який є спільним майном подружжя. Просить позов задовольнити. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 09.03.2023р. вказану позовну заявунаправлено за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2023 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позові та просив задовольнити. Позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти позову. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Суд, вислухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 23.11.2013 року між сторонами Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб /а.с.17/. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] /а.с.16/. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09.12.2022р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано/а.с.18-19/. Судом встановлено, що в період шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29,7 кв.м,, яка складається з однієї кімнати/а.с.20-21/. Крім того, сторонами було придбано автомобіль « Hyundai Sonata», д/н [NUMBER] /а.с.22/. Відповідно до ч. 1,2 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України). Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Судом встановлено, що спірна квартира була придбана подружжям під час перебування у шлюбі, протилежного суду не надано, а тому дане майно є спільним сумісним майном подружжя, їх частки є рівними. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У судовому засідання сторони погодили суму грошової компенсації вартості автомобіля Hyundai Sonata (1/2 частини) у розмірі 120 000,00 грн. Враховуючи викладене, автомобіль має бути залишений у власності відповідачу, а з нього на користь позивача має бути стягнута грошова компенсація у розмірі вартості частки (погодженої між сторонами у розмірі 120 000,00 грн.) у вказаному майні. Проаналізувавши норми діючого законодавства, встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. V.Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 491,54 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Outcome: approved