Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

09.06.2023 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд встановити факт її мешкання на день смерті [INFO] разом з померлою матір`ю [PERSON] , а також визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] . Підставою звернення до суду у порядку позовного провадження стала постанова державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області від 28.04.2023 року про відмову позивачці у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину через відсутність факту її реєстрації разом із померлою матір`ю та відсутністю факту реєстрації права власності на житловий будинок, на якій вона претендує. Ухвалою судді від 19.06.2023 року вказана позовна заява була залишена без руху через не подання копій доданих до позовної заяви документів та відсутності доказів на підтвердження вартості майна, на яке претендує позивачка (а.с.38). Вказані недоліки позовної заяви були позивачкою усунуті 03.07.2023 року (а.с.41-43). Ухвалою судді від 04.07.2023 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, наданий відповідачу час для подання відзиву, витребувано з Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.44). Ухвалою суду від 27.07.2023 року підготовче провадження у справі було відкладено через не надходження до суду копії спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , що унеможливлювало проведення підготовчого провадження (а.с.51). 07.08.2023 року на адресу суду з Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області надійшли належним чином завірені матеріали спадкової справи після померлої [PERSON] (а.с.56-64). Ухвалою суду від 28.08.2023 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.67). Перед судовим засіданням для розгляду справи по суті від позивачки по справі [PERSON] надійшла заява про проведення розгляду справи по суті без участі позивачки, підтримку заявлених позовних вимог без згоди на заочний розгляд справи (а.с.72). Відповідач в особі свого представника за посадою - сільського голови Анатолія Страхова - 27.07.2023 року надав суду заяву від 27.07.2023 року про розгляд вказаної справи за відсутності відповідача та вирішення справи за наявними матеріалами справи відповідно до чинного законодавства (а.с.50). У судове засідання сторони та їх представники не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином як засобами поштового зв`язку (позивачка, а.с.71) та засобами Електронного суду (відповідачка, а.с.69). Через неявку учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши подану позовну заяву із долученими доказами, діюче законодавство з предмету позову, суд приходить до думки, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Харківській області (актовий запис №370 від 22.10.2013 року)(а.с.61). Спадкоємець за заповітом від 16.11.2011 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Єфремівської сільської ради Первомайського району Харківської області Макіною Валентиною Григорівною (реєстровий номер 177) [PERSON] (а.с.61, зворотній бік) від прийняття спадщини відмовився на підставі власно поданої заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини від 24.12.2015 року (а.с.60, зворотній бік). Позивачка по справі є донькою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Берецьким сільським відділом ЗАЦС на той час Олексіївського району Харківської області 01.08.1959 року (актовий запис №54)(а.с.60). Із заявою про прийняття спадщини вона звернулася до Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області 25.07.2017 року, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа №220/2017 року (а.с.57, зворотній бік). Підставою подання вказаної заяви поза межами шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачка вважала той факт, що фактично мешкала із померлою матір`ю та прийняла спадщину у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. В той же час позивачка була зареєстрована за іншою, відмінною від адреси, де проживала її мати, адресою, що стало підставою для постановлення державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. 28.04.2023 року постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці відповідного свідоцтва про право на спадщину, оскільки визначених для нотаріуса доказів спільного проживання у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України надано не було (а.с.33). Спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок з надвірними будівлями побудований 1955 року. Правовстановлюючі документи на нього не видавалися та спадкодавцем [PERSON] не отримувалися. Вказаний факт підтверджується довідкою КП «Первомайське БТІ» від 18.08.2023 року №С-107 (а.с.17). Технічний паспорт на будинок був виготовлений 14.08.2017 року (а.с.19-22). Первинно вирішуючи вимогу позивачки щодо встановлення факт спільного проживання з матір`ю, суд зазначає, що достатнім доказом вказаного факту є довідка від 05.07.2018 року №02-20/526 на той час органу місцевого самоврядування - виконавчого комітету Єфремівської сільської ради Первомайського району Харківської області (а.с.14) та акт обстеження від 05.07.2018 року, який став підставою для видання довідки, відповідно до якого факт спільного проживання підтвердили сусуді по с. Новоберецьке, де мешкала померла мати позивачки (а.с.15). Вказані докази у сукупності є достатніми для встановлення заявленого у позовній заяві факту спільного проживання позивачки разом із своєю померлою матір`ю. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно зі ст.1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст.315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи наявність спору про право така вимога заявлена позивачкою у порядку позовного провадження, що відповідає вимогам процесуального закону разом із вимогою про визнання права власності на спадкове майно та її слід задовольнити на підставі досліджених судом доказів. Щодо визнання права власності на житловий будинок, який є спадковим майном, суд встановлює, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. На момент завершення будівництва (1955 рік) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до нього постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, у тому числі на території нинішньої України. Згідно зі статтею 1 вищевказаного Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 вищевказаної Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за зазначеними нормативно-правовим актами, які діють на території України на час постановлення даного судового рішення, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Факт та дата будівництва будинку встановлений погосподарською книгою на 2016-2020 роки на той час Єфремівської сільської ради Первомайського району Харківської області, що підтверджується випискою від 31.10.2017 року за №02-20/827 (а.с.18), що є достатньо правовою підставою для визнання факту набуття померлою [PERSON] права власності на вказаний будинок, навіть при відсутності на нього правовстановлюючих документів і чого достатньо суду для визнання за позивачкою саме права власності у порядку спадкування за законом. У пункті 3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов`язкової реєстрації таких прав. Право власності на збудоване до набрання чинності зазначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що до збудованих до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, а документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12 та поставі Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Таким чином, заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та підлягають задоволенню. На підставі зазначеного та

Outcome: approved