Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить стягувати з її колишнього чоловіка [PERSON] , аліменти на її користь на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10000,00 гривень щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову на весь період непрацездатності сина. В обґрунтування позову покладається на те, що в період перебування її у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом першої «А» групи з дитинства та проживає з нею та знаходиться на її утриманні, оскільки потребує постійної сторонньої допомоги. З 2021 року відповідач сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття. Після того, як син досяг повноліття, відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на його утримання. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.01.2023 року, [PERSON] , [INFO] визнано недієздатним та позивача призначено опікуном останнього, у зв`язку із чим потребує постійної матеріальної допомоги, догляду та лікування, а відповідач не надає матеріальної допомоги якої потребує [PERSON] , [INFO] , хоча має таку можливість. Відповідач є працездатним, здоровим, офіційно не працевлаштований, проте має доходи, має в наявності житло та автомобілі, за станом здоров`я, віком, наявністю обов`язків по утриманню осіб, може сплачувати аліменти на утримання сина. Просить позов задовільнити у судовому порядку. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити. Наголосила, що відповідач є працездатним, здоровим, хоча офіційно не працевлаштований, проте має доходи, оскільки займається ремонтом автомобілів, має в наявності нещодавно придбаний\~ автомобіль, може сплачувати аліменти на утримання сина та як батько приймати участь в утриманні повнолітнього непрацездатного сина, незважаючи на те, що у нього на утриманні є неповнолітня донька. Також пояснила, що з приводу добровільної сплати коштів на утримання сина до відповідача не зверталася. Представник відповідача, [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, додатково пояснила, що\~ відповідач є працездатним, здоровим, офіційно не працевлаштованим, проте має доходи, має в наявності житло та автомобілі, за станом здоров`я, віком, наявністю обов`язків по утриманню осіб, може сплачувати аліменти на утримання сина. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач 29.12.2016 року припинив підприємницьку діяльність, відповідно, з тих пір офіційних доходів не декларує. Разом з тим, згідно відповіді на адвокатський запит, 07.04.2023 року, позивач придбав автомобіль КІА SPORTAGE 2005 року випуску, ринкова вартість якого згідно інформації з АВТО-РІА, складає 6000-8000 доларів США, а згідно відомостей з сайту https://ua.carplates.app, автомобіль КІА SPORTAGE 2005 року держ. номер [NUMBER] , відповідач придбав за 7280 доларів СШA, що вказує на те, що витрати відповідача перевищують його заробіток (дохід), що є підставою для застосування ч. 3 ст. 182 СК України. Просила стягнути з [PERSON] , аліменти на користь позивача на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 10000,00 гривень щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову на весь період непрацездатності сина, а також судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 7300,00 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти сплати аліментів на користь позивача на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2000,00 гривень, щомісячно. Додатково пояснив, що позивач до нього з метою досудового врегулювання спору по утриманню їхнього спільного сина не зверталася та він не заперечує, щодо необхідності утримувати сина, але в розумних розмірах. Також пояснив, що офіційно не працює, але має мінливі заробітки, оскільки береться за будь-яку роботу, яку запропонують та працює по найму та з цих грошей утримує також неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Також пояснив, що спілкується з дітьми, забезпечує продуктами харчування та іграшками, підтвердив, що з сином йому важко спілкуватися, оскільки останній за станом здоров`я та встановленою групою інвалідністю, взагалі не розмовляє та не ходить. З приводу придбання автомобіля, пояснив, що придбав його у не робочому стані за 80000,00 грн. за кошти вилучені з продажу власних транспортних засобів та частину коштів йому надала цивільна дружина.\~ Представник відповідача, адвокат Мовчан В.В. у судовому засіданні підтримав доводи [PERSON] , просив позов задовільнити частково, додатково пояснивши, що відповідно до Сімейного кодексу батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Також підтвердив, що відповідач офіційно не працює, має нестабільний дохід за роботу по найму, що стосується позивача [PERSON] , остання перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу на догляд за сином інвалідом першої «А» групи у розмірі 2589,00 грн. щомісячно та державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 1 групи у розмірі 7131,10 грн., щомісячно. Крім цього позивач отримує з відповідача [PERSON] аліменти на утримання їхньої спільної доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, (доходу) батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 31.05.2021 року до досягнення дитиною повноліття, аліменти сплачує своєчасно без затримок та має переплату по аліментам. Що стосується заявленої вимоги представником позивача про застосування ч. 3 ст. 182 СК України, оскільки відповідач придбав автомобіль КІА SPORTAGE 2005 року випуску за 7280 доларів СШA, що вказує на те, що витрати відповідача перевищують його заробіток, заперечував, оскільки як встановлено з договору купівлі-продажу від 25.03.2023 року даний автомобіль було придбано за 80000,00 грн. за кошти з продажу власних транспортних засобів, що підтверджується довідкою територіального сервісного центру МВС № 0544. Що стосується витрат на правничу допомогу у розмірі 7300,00 грн. зазначив, що дана сума завищена, оскільки категорія справ зі спірних правовідносин відноситься до справ незначної складності, по яким є стала судова практика, а тому написання процесуальних документів не потребувало додаткових зусиль та знань. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що живе по сусідству зі сім`єю [PERSON] . Відповідач по справі дуже трудолюбива людина та майстер на всі руки, робить та береться за буть-яку роботу, ремонтує будь-які автомобілі. Пояснила, що після розлучення сторони проживають окремо, де саме на даний час проживає відповідач [PERSON] , свідку не відомо, але майже кожного дня вона вітається з ним коли йде на роботу, біля будинку його батьків, де останній займається ремонтом автомобілів, оскільки там щодня з`їжджається велика кількість автомобілів. Чим саме займається відповідач на території домоволодіння батьків, свідку не відомо, оскільки там вона жодного разу не була, також свідку не відомо, чи отримує відповідач кошти за ремонт, оскільки свідком такої події вона не була, а зробила припущення, що оскільки біля будинку збирається багато автомобілів, то відповідач займається їхнім ремонтом. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що проживає по сусідству з домоволодінням батьків відповідача, на території якого відповідач [PERSON] разом зі своїм братом здійснюють ремонти автомобілів, оскільки щодня біля даного домоволодіння збираються багато автомобілів. Чи отримує відповідач кошти за ремонт та в якій кількості свідку не відомо, оскільки свідком такої події він не був. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] .(а.с. 7) Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААГ №022468 від 03.06.2004 року [PERSON] , [INFO] встановлена І «А» група інвалідності з дитинства, безтерміново. Потребує постійного стороннього догляду та допомоги. (а.с. 8) Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 316 від 20.10.2022 року [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді розумової відсталості тяжкого ступеня з відхиленнями у поведінці, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також потребує встановлення опіки та призначення опікуна. (а.с. 10-12) Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.01.2023 року, [PERSON] , [INFO] визнано недієздатним та позивача призначено опікуном останнього.(а.с. 13-14). Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 25.05.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 15-6) Згідно довідки Управління соціального захисту населення від 29.05.2023 року за № 932, [PERSON] , перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу на догляд за сином інвалідом першої «А» групи у розмірі 2589,00 грн., щомісячно (а.с. 50) Згідно довідки Управління соціального захисту населення від 29.05.2023 року за № 932, [PERSON] , перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 1 групи у розмірі 7131,10 грн., щомісячно. (а.с. 51). Згідно довідок виданих виконавчим комітетом Тульчинської міської ради Вінницької області від 22.08.2023 року за № 733 та від 28.06.2023 року за № 557,\~ [PERSON] здійснює фактично постійно догляд за сином - [PERSON] , [INFO] , інвалідом з дитинства І групи А, який потребує постійного стороннього догляду.(а.с. 73-74) Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Тульчинської міської ради Вінницької області від 28.06.2023 року за № 558, [PERSON] має наступний склад сім`ї: Мати - [PERSON] , 1948 року народження; син [PERSON] , 2004 року народження; донька [PERSON] [INFO] .(а.с. 75) Згідно довідки виданої Тульчинським центром комплексної реабілітації для дітей та осіб з інвалідністю «Промінь надії» від 29.06.2023 року за № 34, [PERSON] , 2004 року народження, особа з інвалідністю І група підгрупа А, з червня 2021 року по даний час є відвідувачем Тульчинського центру комплексної реабілітації для дітей та осіб з інвалідністю «Промінь надії». З 24 лютого 2022 року заклад переведено на дистанційну роботу із відвідувачами та надання індивідуальних соціальних послуг згідно програми реабілітації клієнта, але з обов`язковою присутністю одного із батьків. Можливість щоденного відвідування закладу клієнтами відсутня з моменту повномасштабного вторгнення рф на територію України із-за відсутності на території закладу укриття.(а.с. 76) Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач [PERSON] 29.12.2016 року припинив підприємницьку діяльність.(а.с. 18) Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.03.2023 року, [PERSON] має у приватній спільній частковій власності (1/2) частка житлового будинку в [ADDRESS] . (а.с. 17) Згідно довідки Територіального сервісного центру № 0544 від 24.05.2022 року № 31/2/0544-Л14 за\~ [PERSON] зареєстровані наступні транспортні засоби, станом на 23.05.2023 року: - КІА SPORTAGE, 2005 року випуску, дата реєстрації 07.04.2023року; - ВАЗ 21061, 1993 року випуску, дата реєстрації 05.06.2012 року; - ЗАЗ 968М, 1992 року випуску, дата реєстрації 04.04.2000 року; ТАРЗ 1П, 1998 року випуску, дата реєстрації 08.09.2000 року. Згідно листа Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.05.2023 року за № 15265, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, (доходу) батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 31.05.2021 року до досягнення ними повноліття. Заборгованість станом на 01.05.2023 року відсутня, переплата по аліментам становить 571,67 грн. (а.с.54-55) Згідно листа Головного управління ДПС у Вінницькій області щодо отримання інформації про доходи [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , за період І квартал 2017 по II квартал 2023 pp., надає відомості з інформаційної бази Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, за період І квартал 2017 по 4 квартал 2021 pp. відсутня інформація; за ІІ квартал травень 2023 року зафіксовано продаж рухомого майна.(96-97) Згідно листа Територіального сервісного центру № 0544 (на правах відділу, м. Тульчин) регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області (ФІЛІЯ ГСЦ МВС), надає копії договору купівлі-продажу транспортного засобу на автомобіль КІА SPORTAGE, державний номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 07.04.2023 року та копію договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3230 від 25.03.2023 року, який став підставою для реєстрації даного транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно статті 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати У частині першій статті 200 СК України, передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Виходячи із змісту вищевказаних статей, для виникнення обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей необхідні наявність трьох умов: дитина повинна бути непрацездатною; вона потребує матеріальної допомоги; а батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дитину. Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоров`я, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід). Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова. Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи. Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. Прикладом часткової втрати працездатності є інвалідність. При цьому, необхідно відмітити, що існує два критерії визначення інвалідності медичний та економічний. З медичної точки зору це розлад функцій організму, з економічної точки зору це таке порушення, яке призводить до втрати працездатності: професійної чи загальної. Інвалідність це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю. Під тимчасовою втратою працездатності розуміють неспроможність особи виконувати свою трудові обов`язки внаслідок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатність має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності. Висновки органів медико-соціальної експертизи про умови і характер праці інвалідів є обов`язковими для власників та адміністрації підприємств, установ і організацій. Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України постановою від 4 квітня 1994 р., № 221. Так, у медико-соціальних експертних комісіях (МСЕК) проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров`я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів. У даному випадку, згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №022468 від 03.06.2004 року [PERSON] , [INFO] встановлена І «А» група інвалідності з дитинства, безтерміново. Останній потребує постійного стороннього догляду та допомоги. (а.с. 8) У відповідності до поданого позивачем висновку судово-психіатричного експерта № 316 від 20.10.2022 року [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді розумової відсталості тяжкого ступеня з відхиленнями у поведінці, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також потребує встановлення опіки та призначення опікуна. (а.с. 10-12) Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.01.2023 року, [PERSON] , [INFO] визнано недієздатним та позивача призначено опікуном останнього.(а.с. 13-14). Тобто [PERSON] , [INFO] є непрацездатним та визнаний недієздатним, що підтверджено медичною документацією та наданими доказами. Непрацездатність [PERSON] доводить його потребу в матеріальній допомозі. При цьому, потреба в матеріальній допомозі означає, що дохід непрацездатної особи не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму, та є меншим, ніж це встановлено прожитковим мінімумом на непрацездатну особу. Вивченням матеріального становища сторін встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу на догляд за сином інвалідом першої «А» групи у розмірі 2589,00 грн. щомісячно та державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 1 групи у розмірі 7131,10 грн., щомісячно, що підтверджено відповідними довідками. Згідно з довідкою про склад сім`ї, позивач [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] , 2004 року народження, неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] та матір`ю [PERSON] , 1948 року народження. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач [PERSON] припинив підприємницьку діяльність 29.12.2016 року. Згідно листа Головного управління ДПС у Вінницькій області, відносно [PERSON] за період І квартал 2017 по 4 квартал 2021 pp. відсутня інформація про отриманні доходи; за ІІ квартал травень 2023 року зафіксовано продаж рухомого майна на суму в 5000,00 грн.\~ Відповідач сплачує на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, (доходу) батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 31.05.2021 року до досягнення нею повноліття. Вищенаведені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що [PERSON] за станом здоров`я позбавлений можливості працювати, його матеріальне становище та матеріальне становище його матері, яка за вадами здоров`я свого сина не має змоги також влаштуватися на роботу, не дозволяють в повній мірі компенсувати витрати на побутові потреби та утримання непрацездатного повнолітнього сина. При цьому судом встановлено, що попри безробіття відповідача, розмір його нестабільного доходу і стан здоров`я свідчать про можливість надання ним допомоги своєму повнолітньому непрацездатному сину, який її потребує. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, а також прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, а також бере до уваги наявність у платника аліментів інших утриманців, яких він за законом зобов`язаний утримувати, його можливість матеріально забезпечувати повнолітнього сина в період його непрацездатності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення, тому суд присуджує до стягнення з відповідача на користь [PERSON] , аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2600,00 грн., щомісячно, починаючи\~ з 10.05.2023 року на весь період непрацездатності [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто у даному випадку аліменти необхідно стягнути з 10.05.2023 року. Що стосується посилання представника позивача, адвоката Кравець В.А. про застосування ч. 3 ст. 182 СК України до спірних правовідносини, оскільки у власності відповідача наявні шість транспортних засобів, крім цього позивач придбав останній автомобіль КІА SPORTAGE 2005 року випуску за 7280 доларів СШA, що підтверджено відомостями з сайту https://ua.carplates.app та вказує на те, що витрати відповідача перевищують його заробіток, суд прийняти не може виходячи зі слідуючого. Згідно Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25.05.2022 року встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2003 року по 25.05.2022 року. За період шлюбу сторони придбали три транспортні засоби, які являються особистою власністю подружжя, та відповідач [PERSON] не позбавлена можливості пред`явити позов про поділ спільно нажитого майна, або компенсації частини вартості майна, що підтверджується довідкою наданою позивачем (а.с. 19). Два транспортні засоби були придбані позивачем до реєстрації шлюбу. Що стосується вартості придбання автомобіль КІА SPORTAGE 2005 року випуску, як встановлено у судовому засіданні даний автомобіль було придбано за 80000,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу, що в свою чергу спростовує доводи представника позивача про вартість даного авто, а саме 7280,00 доларів США. Що стосується коштів за які відповідач придбав дане авто, то у судовому засіданні відповідач [PERSON] вказав, що частину коштів на автомобіль КІА SPORTAGE 2005 року випуску він використав з продажу транспортних засобів, які були у нього у власності, що також підтверджується дослідженими у судовому засіданні довідками ТСЦ МВС № 0541 від 27.04.2023 року та 24.05.23 року (а.с.19, 52) з яких вбачається, що відповідач продав три транспортні засоби, а частину коштів як зазначив відповідач, надала його цивільна дружина. Щодо заперечень представника позивача, адвоката Кравець В.А. висловлених у судовому засіданні 20.09.2023 року, з приводу відкладення слухання справи та надання можливості відповідачу надати договір купівлі продажу на автомобіль КІА SPORTAGE, суд зазначає наступне, що під час заслуховування судом вступного слова учасників процесу, представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивач придбав автомобіль КІА SPORTAGE 2005 року випуску за 7280 доларів СШA, що підтверджено відомостями з сайту https://ua.carplates.app та вказує на те, що витрати відповідача перевищують його заробіток та про застосування ч. 3 ст. 182 СК України. В свою чергу відповідач у виступі зазначив, що даний автомобіль придбано за 80000,00 грн, відповідно договору купівлі продажу, за даних обставин встановлених вже у судовому засіданні, суд поставив на обговорення питання про надання доцільності відповідачу строку, щоб надати для дослідження у судовому засіданні даний договір купівлі-продажу автомобіля, для повного всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн у зв`язку з тим, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, участь у судових засіданнях). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. Як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та адвокатом Кравець В.А. укладено договір про надання правової допомоги від 20.04.2023 року, предметом якого є надання клієнту правничої допомоги у цивільній справі № 148/881/23. Відповідно до договору, вартість послуг, наданих адвокатом становить 7300,00 гривень. 20.04.2023 року позивачем на користь адвоката Кравець В.А. було сплачено гонорар у сумі 7300,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 20.04.2023. Таким чином загальна сума судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги у справі № 14/881/23, понесених позивачем складає 7300,00 грн. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. В матеріалах справи відсутній Акту наданих послуг та детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв`язку з чим неможливо підтвердити факт отримання послуг відповідачем відповідно договору від 20.04.2023 року. у повному обсязі. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року (справа № 910/4881/18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У вступному слові та в судових дебатах, представник відповідача, адвокат Зубар В.В. зауважив про неспівмірність заявлених вимог позивачем по відшкодуванню 7300,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу, оскільки категорія справ зі спірних правовідносин відноситься до справ незначної складності, по яким є стала судова практика, а тому написання процесуальних документів не потребувало додаткових зусиль та знань, сума витрат на правову допомогу є суттєво завищеною, з огляду на викладене, просив зменшити витрати на правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково, у розмірі 3000,00 грн, оскільки саме на цю суму витрати є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та витраченим часом, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а в іншій частині вимог - без задоволення. На підставі ст. ст. 80,84,88,141,179,180-184 Сімейного Кодексу,

Outcome: partial