Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

у липні 2023 позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила зобов?язати Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію видати [PERSON] ордер на вселення у кімнату № 20 загальної квартири [ADDRESS] , загальною площею 12,9 кв.м. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що у 2009 році [PERSON] отримала ордер на право заняття житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , на під№ 1605 до комунальної власності територіальної громади м. Києва передано будинок [ADDRESS] . У 2014 році у зв?язку із зміною статусу будинку, змінено нумерацію кімнат у вищевказаному будинку, станом на сьогодні [PERSON] займає кімнату № [NUMBER] , житловою площею 12,9 кв.м., комунальної квартири [ADDRESS] . Заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг позивач не має. З метою реалізації права на приватизацію кімнати, позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу копії ордеру на вказану вище кімнату, однак отримала відмову, яку вважає неправомірною. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.07.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 40-41). 11.09.2023 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. В обґрунтування заперечень зазначено про те, що матеріали справи не містять та позивачем не надано в розпорядження суду копії первісного ордеру на вселення у кімнату № 53 в квартирі [ADDRESS] . Матеріали справи не містять також доказів, зокрема, технічної документації, з якої вбачалося б, що кімната № [NUMBER] у минулому мала нумерацію № 53 в квартирі [ADDRESS] . Вказано, що [PERSON] на квартирному обліку в Голосіївській районній в м. Києві державній адміністрації не перебуває. Крім того, з 2006 році позивач зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . З урахуванням на вказані вище обставини, представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи сторін, суд надходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами, за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З доказів, доданих позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач [PERSON] з 17.10.2006 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Зі змісту довідки № 51 від 10.02.2021, виданої начальником ЖЕД 106 Л. Кравчук, вбачається, що відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12.09.2012 № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх мереж ПАТ ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади міста Києва було передано житловий будинок по [ADDRESS] . При проведенні інвентаризації [PERSON] вже проживала і проживає у кімнаті № 20 житловою площею 12,9 кв.м. комунальної квартири [ADDRESS] . Заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг по кімнаті № 20 відсутня (а.с. 7). 18.08.2021 [PERSON] звернулась до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою, в якій просила видати належним чином завірену копію ордеру на кімнату № 20 в квартирі [ADDRESS] (а.с. 8). Листом Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.08.2021 відмовлено [PERSON] у видачі ордеру на кімнату № 20 в квартирі [ADDRESS] (а.с. 9). Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] зазначає, що у 2009 році отримала ордер на право заняття жилого приміщення - кімнати № [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] , в подальшому у зв?язку із зміною нумерації кімнат у комунальній квартирі, номер кімнати змінено на [ADDRESS] . Відповідно до частин 3, 4 статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Положеннями ст. 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Статтею 58 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470 (далі - Правила № 470 від 11.12.1984), встановлено, що ці правила регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання. Пунктом 69 Правил № 470 від 11.12.1984 встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Таким чином, саме ордер є документом, що підтверджує правомірність користування та проживання громадянина в житловому приміщенні. Позивачем [PERSON] не надано в розпорядження суду та у матеріалах справи відсутній ордер, виданий позивачу у 2009 році на вселення у приміщення - кімнату № [NUMBER] у квартирі [ADDRESS] , на який остання посилається у поданому позові як на підставу правомірного зайняття вказаної жилої площі. Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну нумерації кімнат у комунальній квартирі [ADDRESS] , внаслідок якої змінено номер кімнати 53 на 20. За змістом положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] не є обґрунтованими, відтак не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed