Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 09.06.2021 року інспектором 1 взводу 4 роти 2 батальйону УПП у Львівської області ДПП лейтенантом поліції Кригуль Романом Степановичем складено відносно [PERSON] протокол серії ДПР18 №526360 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до змісту протоколу 09.06.2021 року близько 01.35 год. за адресою: м. Львів, вул. А. Лінкольна, 1, водій [PERSON] керував автомобілем Hyundai Santa FE, реєстраційний номер [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння (тремтіння пальців рук, нечітка вимова, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя), у встановленому законом порядку водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Крім цього, 09.06.2021 року вищезазначеним інспектором поліції також було складено відносно позивача постанову БАА №574885, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Як зазначає позивач, відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова адміністративну справу відносно [PERSON] за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Крім цього, позивач звернувся до суду із позовною заявою про оскарження постанови інспектора поліції від 09.06.2021 року, її скасування та закриття адміністративної справи. Так, Сколівським районним судом Львівської області 20.09.2021 року було прийнято рішення про скасування постанови серії БАА №574885 від 09.06.2021 року та закриття справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Таким чином, як зазначає позивач, внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції Львівській області на позивача були незаконно складені протокол та постанова, що підтверджується вказаними судовими рішеннями, а це завдало йому сильних душевних страждань та вплинуло на його авторитет в суспільстві і сім`ї. Відтак, просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України 60\~000 грн. моральної шкоди, завданої йому незаконним рішенням службових осіб Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП. Також звертає увагу на те, що 15.06.2021 року між позивачем та представником позивача був укладений договір про надання правової допомоги. На підставі вказаного договору представник позивача складав та надсилав документи, приймав участь у судових засіданнях під час розгляду Шевченківським районним судом м. Львова відносно позивача справи №466/5460/21 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, за час розгляду даної справи представником позивача з метою з`ясування всіх обставин справи, захисту законних прав та інтересів позивача були надані послуги правового характеру вартістю 20 000 грн. Відповідно до акту №1 від 16.11.2021 року приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 15.06.2021 року адвокат надав, а позивач прийняв надані юридичні послуги та оплатив їх. Вказану суму просить стягнути з відповідача в якості компенсації витрат на правову допомогу. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Львова від 28.01.2022 року вказану цивільну справу передано до Франківського районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 12.05.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Представником відповідача - Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції у Львівській області) подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що саме по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про заподіяння особі моральних страждань, адже за таким складанням слідує розгляд самої справи, в межах якого і повинна бути встановлена істина. У випадку, якщо така істина буде встановлена належно та відповідатиме реальним обставинам справи, то матиме місце справедлива сатисфакція, пов`язана з незручностями особи, котрих вона зазнала при документуванні подій. Сам по собі протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Працівник поліції не завдавав ні матеріальну, ні моральну шкоду, оскільки рішень у зв`язку із складанням протоколу щодо позивача не приймав. Жодних наслідків щодо позивача у зв`язку зі складенням протоколу не відбулось, оскільки провадження у справі № 466/5460/21 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. ч. 1 ст. 130 КУпАП України було закрито Шевченківським районним судом міста Львова у зв`язку відсутністю складу адміністративного правопорушення, а дії поліцейських не були визнані протиправними чи незаконними. Крім цього, на підставі системного аналізу матеріалів справи, долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, представник відповідача вважає, що надана правова допомога не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію співмірності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14.09.2022 року замінено неналежного\~відповідача у\~цивільній справі\~№ 466/531/22,\~а саме\~Управління патрульної\~поліції у\~Львівській області\~на Департамент\~патрульної поліції.\~Залучено до\~участі у\~справі в\~якості співвідповідача\~Державну казначейську\~службу\~України. 05.10.2022 року представником Державної казначейської служби України подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що сам факт стягнення коштів з державного бюджету чи органу державної влади не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Казначейства чи його територіального органу. Звертає увагу на те, що позивач помилково ототожнює Казначейство з державним бюджетом та з особою, яка завдала шкоди. Оскільки правовідносини виникли між позивачем та відповідачем, питання щодо відшкодування шкоди мають вирішуватися виключно у рамках спору, який виник між ними. Окрім того, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. При цьому, факт наявності рішення суду про закриття провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення не свідчить про протиправність дій посадових осіб органу поліції та завдання позивачу моральної шкоди. З огляду на викладене представник відповідача вважає, що позов до задоволення не підлягає. В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні із урахуванням поданого відзиву просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимоги. Судом встановлено, що 09.06.2021 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Кригулем Р.С. винесено постанову серії БАА № 574885 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП. Окрім того, 09.06.2021 року цим же інспектором поліції щодо [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Згідно вищевказаної постанови [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. за те, що 09.06.2021 року о 01.35 год. у м. Львові по вул. Замарстинівська, 144 [PERSON] керував транспортним засобом з державним номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу, та не пред`явив на вимогу реєстраційного документу на транспортний засіб і полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водночас згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 526360 від 09.06.2021 року [PERSON] працівниками поліції у вину ставилось те, що він 09.06.2021 року близько 01.35 год. за адресою: м. Львів, вул. А. Лінкольна, 1, керував автомобілем Hyundai Santa FE, реєстраційний номер [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння (тремтіння пальців рук, нечітка вимова, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя), у встановленому законом порядку відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 20.09.2021 року постанову серії БАА № 574885 від 09.06.2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку з ненаданням доказів вчинення адміністративного правопорушення. Також постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 16.11.2021 року адміністративну справу відносно [PERSON] за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Позивач стверджує, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності завдало йому моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з діями та прийнятим рішенням працівниками Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, що вчинені 09.06.2021 року, а саме: безпідставні звинувачення інспектора, що позивач ніби-то керував автомобілем в стані сп`яніння та порушив вимоги ПДР, безпідставне притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Положеннями\~статті 56\~Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Також на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до частини 1\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно зі\~статтею 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За приписами п. 3\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У свою чергу, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 у справі №464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, частиною 2 статті 21 КАС України\~передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. При цьому, безпосередньою підставою для відшкодування моральної шкоди чинним законодавством передбачено наявність винних або протиправних дій чи бездіяльності відповідача. У даній справі підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення, в якій позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, а також складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, провадження по якому закрито судом у зв`язку із відсутністю складу правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). Як встановлено судом, внаслідок притягнення позивача [PERSON] до адміністративної\~відповідальності відповідно\~до постанови про накладення\~адміністративного стягнення\~серії БАА\~№ 574885\~від 09.06.2021\~року,\~яка скасована\~рішенням Сколівського районного суду Львівської області від\~20.09.2021\~року, а також внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 526360 від 09.06.2021 року позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала в душевних переживаннях, порушенні звичайного ритму життя через необхідність вжиття дій щодо оскарження рішення інспектора поліції в суді, участі в судових засіданнях по розгляду протоколу про адміністративне правопорушення та захисту від пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.130 КУпАП, для чого знадобився певний час. Разом з тим, з урахування принципу справедливості та співмірності суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково у розмірі 2000 грн. 00 коп., що слід вважати виваженою, розумною та справедливою сатисфакцією душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності. Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у даному випадку провадиться за рахунок коштів державного бюджету При цьому, суд вважає необгрунтованими доводи представника позивача про те, що при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди підлягає врахуванню той факт, що працівниками поліції позивачу [PERSON] спричинені тілесні ушкодження, адже будь-яких належних і допустимих доказів цього суду не надано, а посилання представника на зверенення з цього приводу до правоохоронних органів і здійснення такими кримінального провадження нічим не підтверджено. Окремо підлягає врахуванню те, що згідно постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 16.11.2021 року, якою провадження у справі №466/5460/21 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито, судом констатовано послідовність пояснень допитаних в судовому засіданні працівників поліції, при цьому, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю інших доказів на підтвердження факту керування водієм транспортним засобом. Висновків про вчинення працівниками поліції щодо [PERSON] неправомірних дій вказана постанова не містить. Щодо вимоги позивача про стягнення суми витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. За змістом п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3\~ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1\~ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо. Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України\~покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial