Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що 13 жовтня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання (догляду), зареєстрований в реєстрі за №7409, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Розсохою С.С., за умовами якого двокімнатна квартира [ADDRESS] , в якій проживає позивачка, була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на відповідачку. Пунктом 7 вказаного договору [PERSON] зобов`язувалась надавати [PERSON] довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду. За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення складає 7 000 грн. щомісячно. Також сторони погодили, що така оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порідку, визначеному законом і ця сума є більшою. Догляд (опікування) відповідачкою позивачці включає в себе: забезпечення [PERSON] харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначений квартирі позивачки; надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення позивача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою, тощо. До обов`язків відповідачки також входило виконання додаткових доручень позивачки, необхідних для забезпечення останньої належним доглядом. [PERSON] також зобов`язувалась безкоштовно забезпечувати [PERSON] житлом у квартирі, яка їй передана за даним договором, довічно. Для проживання [PERSON] надається вся квартира, яка є предметом даного договору. [PERSON] зобов`язана у разі смерті [PERSON] поховати її. Зазначала, що відповідачка з самого початку укладення договору довічного утримання нехтувала взятими на себе зобов`язанням набувача за оспорюваним договором, недотримувалась їх виконанням. Так, відповідачка не сплачувала визначене щомісячне матеріальне забезпечення в розмірі 7 000 грн., не здійснювала індексацію вказаної суми, що будо передбачено оспорюваним договором. За весь період дії договору позивачка сама за свої кошти купувала собі продукти харчування та інше. Лише декілька разів [PERSON] оплачувала вартість продуктів харчування та вжитку на загальну суму 3000 грн. Вказувала, що вона має певні хвороби притаманні її пенсійному віку, для лікування яких вона приймає відповідні медичні препарати, приблизна вартість яких на місяць становить 500 грн. Такі ліки позивачка також купувала за власні кошти. Відповідачка дала [PERSON] 2000 грн. на купівлю тонометру. В решті договірні зобов`язання не виконувала. Також, за весь час дії договору, в травні 2022 року відповідачка сплатила позивачці 5 000 грн. готівкою, оплату комунальних послуг здійснювала позивачка за власні кошти, а також за рахунок субсидії. Тобто за весь період дії оскаржуваного договору відповідачка надала позивачці матеріальне забезпечення приблизно на суму 15 000 грн. Також вказувала, що в період з 23 лютого 2023 року по 28 березня 2023 року відповідачка здійснила перевищення своїх повноважень договірних відносин, здійснила насильне втручання в особисте життя [PERSON] шляхом позбавлення волі та викрадення останньої, про що було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ст. 146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини) до Печерського УП ГУ НП в м. Києві. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов та розірвати договір довічного утримання від 13 жовтня 2021 року, укладений між сторонами у даній справі, зареєстрований в реєстрі за №7409, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Розсохою С.С., квартиру [ADDRESS] повернути у власність позивачки. Ухвалою судді від 07 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду, з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні 12 вересня 2023 року позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав та доводів, викладених у позовній заяві. В судове засідання, призначене на 26 вересня 2023 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка будучи повідомленою про день та час розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилась, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалась. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 13 жовтня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), зареєстрований в реєстрі за №7409, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Розсохою С.С., за умовами якого двокімнатна квартира [ADDRESS] , в якій проживає позивачка, була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на відповідачку. Відповідно до п. 7 вказаного договору [PERSON] зобов`язувалась надавати [PERSON] довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду. За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення складає 7 000 грн. щомісячно. Вказана оцінка підлягає індексації в порядку, визначеному законом і ця сума є більшою. Догляд (опікування) відповідачкою позивачці включає в себе: забезпечення [PERSON] харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначений квартирі позивачки; надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення позивача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою, тощо. До обов`язків відповідачки також входило виконання додаткових доручень позивачки, необхідних для забезпечення останньої належним доглядом. [PERSON] також зобов`язувалась безкоштовно забезпечувати [PERSON] житлом у квартирі, яка їй передана за даним договором, довічно. Для проживання [PERSON] надається вся квартира, яка є предметом даного договору. [PERSON] зобов`язана у разі смерті [PERSON] поховати її. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1 ст.756 ЦК України). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до правових висновків Верховного Суду: «не усяке порушення договору, навіть якщо це прямо прописано у договорі, - є підставою для розірвання договору. Вирішуючи питання про розірвання договору в зв`язку з його невиконанням, - суд має враховувати права та інтереси обох сторін договору, з`ясувати, чи є порушення суттєвим для сторони, яка вимагає розірвання договору та чи не поставить розірвання договору у явно невигідне становище іншу сторону договору». Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2020р. у справі № 199/3846/19 навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання. Істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка вказувала, що відповідачкою умови договору довічного договору не виконуються у повному обсязі, остання не сплачувала визначене щомісячне матеріальне забезпечення в розмірі 7 000 грн., не здійснювала індексацію вказаної суми, що було передбачено оспорюваним договором. За весь період дії договору позивачка сама за свої кошти - пенсію купувала собі продукти харчування, мийні засоби та інше. Лише декілька разів [PERSON] оплачувала вартість продуктів харчування та вжитку на загальну суму 3000 грн., купувала ліки за власні кошти. за весь час дії договору, в травні 2022 року відповідачка сплатила позивачці 5 000 грн. готівкою, а також дала 2000 грн. на оплату тонометру. Оплату комунальних послуг здійснювала позивачка за власні кошти, а також за рахунок субсидії, що підтверджується квитанціями про оплату таких послуг, наданих стороною позивача. За весь період дії оскаржуваного договору відповідачка надала позивачці матеріальне забезпечення приблизно на суму 15 000 грн. Вказані твердження підтверджуються зібраними по справі доказами та стороною відповідачки спростовані не були. Порушення відповідачкою вищенаведених умов договору довічного утримання, на думку суду, є істотними, оскільки сторона відчужувача була значною мірою позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору: отримання довічного утримання (догляду), що полягає не лише в матеріальному забезпеченні, а й у наданні догляду. Також знайшли своє підтвердження і посилання позивачки про те, що в період з 23 лютого 2023 року по 28 березня 2023 року відповідачка здійснила перевищення своїх повноважень договірних відносин, здійснила насильне втручання в особисте життя [PERSON] шляхом позбавлення волі останньої, про що було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ст. 146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини) до Печерського УП ГУ НП в м. Києві. Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після заяви про кримінальне правопорушення. Зобов`язано компетентну особу на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленням [PERSON] №В-1416 від 15.05.2023 року про вчинення кримінального правопорушення. Постановою Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 28 серпня 2023 року визнано [PERSON] потерпілою у кримінального провадженні №12023105060000432, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 серпня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Факт викрадення позивачки відповідачкою також підтверджується й показами свідків [PERSON] та [PERSON] , наданими суду під час судового розгляду. Вказані свідки є рідними сестрами позивачки [PERSON] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved