Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01.05.2019 року між ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та AT "Таскомбанк" було укладено договір страхування наземного транспорту № 538/19-Т/Ц2-260 згідно якого ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки "Fiat Nuovo Doblo", д/н [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 11.10.2019 року в м. Черкаси по вул. Руставі, 4, сталася ДТП за участю автомобіля марки "Fiat Nuovo Doblo" д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «ВА32101», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «ВА32101», д/н. [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується довідкою поліції, схемою ДТП та постановою Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/13504/19 від 18.10.2019 року. У зв`язку\~з названою\~подією,\~згідно Звіту\~№ 80\~від 27.05.2020\~року,наданого ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту "Fiat Nuovo Doblo" д/н [NUMBER] склала -\~78872,74\~грн.,проте згідно Рахунку № 00000001999 від 29.05.2020 року, наданого ТОВ "Колос-Авто" вартість відновлювального ремонту автомобіля "Fiat Nuovo Doblo" д/н [NUMBER] - склала - 67448,34 грн. З огляду на викладене і відповідно до умов договору страхування, позивач відшкодував на ремонт застрахованого автомобіля на рахунок СТО: ТОВ "Колос-Авто" кошти в розмірі - 64248,34 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 29830670 від 11.06.2020 року. Розрахунок був здійснений за Рахунком СТО за мінусом франшизи 3 200 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «ЗА32101» д/н. [NUMBER] не була застрахована на момент ДТП, позивач має суброгаційне право до відповідача в розмірі фактично завданих збитків, тобто в розмірі - 64248,34 грн. Тому просить, стягнути з відповідача на користь ПАТ «СТРАХОВА\~КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ\~СТРАХУВАННЯ» 64\~248,34\~грн.в рахунок відшкодування шкоди та судові витрати по справі. Ухвалою від 31 липня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог, про що надав письмову заяву. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що 01.05.2019 року між ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та AT "Таскомбанк" було укладено договір страхування наземного транспорту № 538/19-Т/Ц2-260 згідно якого ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ») взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки "Fiat Nuovo Doblo", д/н [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 11.10.2019 року в м. Черкаси по вул. Руставі, 4, сталася ДТП за участю автомобіля марки "Fiat Nuovo Doblo" д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «ВА32101», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «ВА32101», д/н. [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується довідкою поліції, схемою ДТП та постановою Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/13504/19 від 18.10.2019 року. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку\~з названою\~подією,\~згідно Звіту\~№ 80\~від 27.05.2020\~року,наданого ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту "Fiat Nuovo Doblo" д/н [NUMBER] склала -\~78872,74\~грн.,проте згідно Рахунку № 00000001999 від 29.05.2020 року, наданого ТОВ "Колос-Авто" вартість відновлювального ремонту автомобіля "Fiat Nuovo Doblo" д/н [NUMBER] - склала - 67448,34 грн. З огляду на викладене і відповідно до умов договору страхування, позивач відшкодував на ремонт застрахованого автомобіля на рахунок СТО: ТОВ "Колос-Авто" кошти в розмірі - 64248,34 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 29830670 від 11.06.2020 року. Розрахунок був здійснений за Рахунком СТО за мінусом франшизи 3 200 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «ЗА32101» д/н. [NUMBER] не була застрахована на момент ДТП, позивач зазначає, що має суброгаційне право до відповідача в розмірі фактично завданих збитків, тобто в розмірі - 64248,34 грн. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно cm. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до\~ст.\~38\~Закону України\~«Прообов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~страховик після\~виплати страхового\~відшкодування має\~право подати\~регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не страхував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, позивачем доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідачем відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України цей факт не спростовано. Разом з цим, відповідачем надано суду заяву про застосування строку позовної давності, з зазначенням того, що дорожньо-транспортна пригода сталася 11 жовтня 2019 року, а до суду позивач звернувся лише 06 липня 2023 року, тобто з пропуском строку позовної давності. У позовній заяві позивач посилався на ту обставину, що страховий випадок\~стався 11.10.2019\~року строк\~позовної давності\~закінчився 11.10.2022\~року однак\~у зв`язку\~із указом Президента України від 24 лютого 1122 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 32 2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 5 серпня 2022 року № 2500-ІХ, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ХІ від 15.03.2022 року внесла зміни відповідно до строків позовної давності. Так відповідно до ч. 3 п. 2 Закону України № 2120X1 від 15.03.2022 року Прикінцеві та Перехідні положення розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 зі змістом, що у період воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362.559.681.728.786.1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто, позивач вважає, що строк загальної позовної давності, який передбачений відповідно до ст. 257 ЦК України в межах, якого обчислюється строк позовної давності при зверненні до суду з відшкодуванням шкоди в порядку регресу продовжено, і позивач може звернутися з таким позовом і після закінчення дії воєнного стану. Проте суд не погоджується з такою позицією позивача, виходячи з наступного. Так,\~\~ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 267 ч. 4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічний висновок викладено у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц). Тому під час розгляду справи не слід ототожнювати правовідносини регресу, регулювання яких здійснюється статтею 1191 ЦК України та статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») з правовідносинами суброгації, які регулюються статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування». Суброгація є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (див. пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц). Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого. Водночас регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (див. пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17). Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Крім того, варто враховувати, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги з огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України страховика є день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні) (висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі № 6-2806цс16). У той час як згідно положення статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При суброгації деліктне зобов`язання не припиняється, змінюється лише одна і сторін такого зобов`язання - кредитор (аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17). Тому у разі суброгації перебіг строку позовної давності, починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, у тому числі щодо часу виникнення права на позов - з моменту ДТП в результаті якого заподіяно шкоду (висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2018 у справі 521/16989/13-ц). Отже, при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 199/1848/16, від 27.12.2018 у справі № 373/2348/16-ц, від 10.01.2019 у справі № 200/13392/13-ц). Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася 11.10.2019 року, тому строк позовної давності закінчився 11.10.2022 року, а з позовом ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» звернулося лише у 27.06.2023 року (відомості зазначені Укрпошта на конверті, оскільки позов надійшов до суду засобами поштового зв`язку), в суді позовна заява зареєстрована 06 липня 2023 року. Позивач зазначає у поясненнях, що ним не пропущений трирічний строк звернення до суду, так як у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів країни щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ХІ від 15.03.2022 року внесла зміни відповідно до строків позовної давності. Так відповідно до ч. 3 п. 2 Закону України № 2120X1 від 15.03.2022 року Прикінцеві та Перехідні положення розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 зі змістом, що у період воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто, строк загальної позовної давності, який передбачений відповідно до ст. 257 ЦК України з межах, якого обчислюється строк позовної давності при зверненні до суду з відшкодуванням шкоди з порядку суброгації продовжено, і позивач може звернутися з таким позовом і після закінчення дії воєнного стану. Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення ЄСПЛ у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; рішення ЄСПЛ у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). З огляду на викладене, суд зобов`язаний у будь-якому випадку, в разі подання заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, розглянути її, і якщо позовна давність спливла - відмовити в позові у зв`язку із її закінченням за відсутності наведених позивачем поважних причин пропуску вказаного строку. Статтею 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо). Разом з тим, ст. 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (ухвала Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 127/2897/13-ц). Таким чином, суди поновлюють пропущені процесуальні строки, якщо учасник справи доведе у заяві про поновлення такого строку наявність обставин, які виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили своєчасне виконання процесуальної дії. Позивачем не було надано доказів щодо об`єктивної неможливості звернутися до суду за захистом своїх прав. У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (позовної давності) є обов`язковими для дотримання правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112). Позивачем не наведено підстав, які б свідчили про те, що введення в Україні воєнного стану перешкоджали зверненню представника страхової компанії до суду за захистом своїх порушених прав. Крім того, позивач є юридичною особою і має у своєму штаті достатню кількість працівників для виконання відповідних процесуальних дій, а також процесуальним кодексом визначені можливості надсилання позову/процесуальних документів в електронному вигляді або поштою, а тому рішення про визнання причин (зазначених позивачем) поважними, без належних на те підстав, призведе до порушення принципу юридичної визначеності. Інших причин пропуску строку позовної давності позивач не зазначав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості з відповідача з підстав пропуску строку позовної давності, враховуючи, що судом не встановлено поважних причин пропущення позовної давності протягом усього часу відведеного законом на подання відповідного позову спрямованого на захист порушеного права. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed