Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] \~ про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 25 липня 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя сина [PERSON] , [INFO] .\~ Протягом останніх років стосунки між ними розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Сторони шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Просить розірвати шлюб зареєстрований 25 липня 2015 року виконавчим комітетом Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, актовий запис № 1. Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду,\~ відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного та призначено судове засідання на 27 вересня 2023 року. 08 вересня 2023 року від [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечив. 08 вересня 2023 року до суду надійшла заява від [PERSON] з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю та просила задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 25 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що виконавчим комітетом Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області\~ зроблено відповідний актовий запис за № 1. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « [PERSON] ». Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 536,80 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 1073,60 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 536,80 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved