Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

24.08.2023 [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , та на даний час вирішується питання про розірвання їх шлюбу. У зв`язку з війною позивачка з дочкою виїхали за межі України, на цей час мешкають у Грузії, в м. Батумі. Відповідач матеріально підтримував їх, хоча і приховував свої реальні доходи, але наразі повідомив, що надалі допомагати не буде. Відповідач є пенсіонером ВС України, працює спеціалістом з протимінної діяльності програми розвитку ООН в Україні, його робота пов`язана з частими відрядженнями як по Україні, так і за кордон, а тому всі ці роки дочка фактично була на вихованні матері. Ухвалою судді від 25.08.2023 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 01.09.2023 від відповідача (в особі його представника) надійшли клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, про витребування доказів та відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач визнав свій обов`язок утримувати дитину шляхом сплати аліментів у розмірі 6/100 частин його доходу, із заявленим до стягнення розміром аліментів не погодився пославшись на те, що вимоги позову необґрунтовано завищені, недоведені та не відповідають його фінансовим можливостям. Вказав, що з моменту народження дитини позивачка не працювала і не виявляла такого бажання, оскільки він повністю забезпечував свою родину. Протягом 2023 р. його щомісячні витрати на утримання дитини складали 12 500 грн, при цьому позивачка визнавала необхідність та достатність сплачуваних ним коштів. Таку ж суму він перераховував і на утримання дружини. Його середньомісячний дохід складається з пенсійних виплат та доходу від діяльності ФОП і становить 187 460,87 грн, прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років - 2 833 грн, а тому при сплаті аліментів у визнаному ним розмірі (6/100 частин його доходу), що у грошовому виразі складає 11 247,65 грн, і такої ж участі позивачки в утриманні дитини матеріальні потреби дочки сторін будуть задоволені в обсязі 22 495,30 грн. За міркуванням відповідача такої суми цілком достатньо для утримання дитини, яка є здоровою і не має особливих потреб. Просив також урахувати, що жодних доказів на підтвердження розміру витрат на дитину позивачка не надала, натомість він має непрацездатну матір з тяжкими хронічними захворюваннями, якій він зобов`язаний надавати допомогу не лише в силу приписів сімейного законодавства, а й виходячи з моральних засад суспільства. 14.09.2023 від позивачки (в особі її представника) надійшла відповідь на відзив. Заперечення проти аргументів відповідача мотивовані, зокрема, тим, що позивачка погоджувалась з розміром надаваного відповідачем фінансового утримання лише тому, що не знала про дійсний рівень його доходів, а визнаний останнім розмір аліментів не є достатнім для забезпечення дитини усім необхідним - оплати навчання у приватній школі, лікування, відвідування розвиваючих занять тощо. Ухвалою судді від 15.09.2023 призначено розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні 05.10.2023. 18.09.2023 від відповідача (в особі його представника) надійшли заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що саме за наполяганням відповідача позивачка припинила свою нотаріальну діяльність, зосередившись на вихованні дитини та веденні домашнього господарства, у зв`язку з чим у неї немає власних джерел доходів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні відкликала клопотання про витребування доказів та підтримала позицію про часткове визнання позову з підстав, наведених у відповіді на відзив та у запереченні. Вказала, що зважаючи на подружню невірність позивачки і її поведінку в цілому відповідач не має наміру надавати кошти на її утримання, а з огляду на рівність прав і обов`язків батьків щодо дітей запропонована ним сума аліментів буде достатньою для забезпечення усіх потреб дитини. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини позивачка не працювала, займаючись вихованням дитини та веденням домашнього господарства, а фінансове забезпечення сім`ї взяв на себе відповідач. У 2022 р. внаслідок широкомасштабного вторгнення російських військ на територію України позивачка разом з дитиною виїхала за кордон, на час розгляду справи проживає у Республіці Грузія, у м. Батумі, де у сторін є власне житло. З пояснень учасників справи вбачається, що через роздільність проживання та низку інших причин відносини між сторонами розладились і на даний час в суді вирішується справа про розірвання їх шлюбу. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Судом установлено, що з моменту виїзду позивачки з дитиною за межі України і до серпня 2023 р. включно відповідач надавав їм матеріальне утримання на постійній основі у розмірі 25 000 грн щомісячно, а також оплачував додаткові витрати, пов`язані зі святкуванням дня народження дитини, новорічними і різдвяними святами, що підтверджується наданими ним письмовими доказами, і визнається позивачкою. Після припинення між сторонами подружніх відносин відповідач самостійно, без узгодження з позивачкою, визначив розмір своєї участі в матеріальному забезпеченні дитини, такий розмір позивачка вважає недостатнім для забезпечення усіх потреб дитини, договір про сплату аліментів на дитину сторони не уклали. Отже ураховуючи, що сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дитини, даний спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Згідно з положеннями частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з положеннями статей 12, 76, 81, 82 ЦПК України, які визначають загальні правила доказування у цивільному процесі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення і щодо яких у учасників справи виникає спір. За приписами статей 77, 78, 79, 80, 89 цього Кодексу докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Сторони не оспорюють відсутність у їх дочки власних доходів та майна, які б повністю або частково забезпечували її потреби, будь-яких вад розвитку чи хронічних захворювань у дитини немає, а часті простудні захворювання, на що посилалась представник позивачки, є звичайними для дітей такого віку. Судом установлено, що джерелами доходів відповідача є пенсія за вислугу років та доходи від підприємницької діяльності, у нього нормальний стан здоров`я, а дочка [PERSON] є його єдиною дитиною, яку він повинен утримувати. За даними довідки Головного управління ПФУ в м. Києві та податкових декларацій платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні загальний обсяг доходу [PERSON] за період з січня по липень 2023 р. склав 1 309 226,08 грн. Відтак середньомісячний дохід відповідача у вказаний період становив 187 032,30 грн. В абсолютних цифрах частина від вказаного доходу становить 46 758,08 грн, що більше ніж у шістнадцять разів перевищує розмір аліментів, рекомендований законом, а відтак високий рівень матеріальної забезпеченості відповідача покладає на позивачку обов`язок доказування необхідності сплати заявленого розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Належних та достатніх обґрунтувань потреби дитини в одержанні від батька коштів у заявленому розмірі позивачкою не наведено і жодних доказів на підтвердження вказаної обставини не надано. Водночас і з запропонованим відповідачем розміром аліментів суд також не може погодитись. Так, з пояснень учасників справи вбачається, що під час спільного проживання сторін за їх взаємною згодою дитина навчалась у приватному навчальному закладі, де вартість лише освітніх послуг (без урахування харчування) становила 12 400 грн, відвідувала різні гуртки, секції та заняття з англійської мови. Ствердження відповідача про те, що дочка здобувала освіту у приватній школі всупереч його волі, спростовуються фактом здійснення оплати освітніх послуг самим відповідачем. Проживання позивачки з дитиною у Республіці Грузія є тимчасовим явищем, пов`язаним з війною в Україні, при цьому позивачка має намір найближчим часом повернутись до Києва. Доводи відповідача про доцільність переведення дитини до державної школи суд відхиляє, оскільки питання зміни навчального закладу має бути вирішене сторонами спільно та з урахуванням думки самої дитини, що випливає з положень статей 157, 171 СК України. Отже за умови сплати відповідачем аліментів в розмірі 6/100 частин його доходу, що у грошовому виразі складає 11 221,94 грн, вказана сума не буде покривати навіть витрати на оплату навчання дитини. Відповідач обґрунтовано посилається на закріплене статтею 141 СК України правило рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, проте відсутність у позивачки власного доходу у даному випадку суд не вважає тим фактором, який повинен враховуватися при визначенні розміру аліментів, оскільки у всіх діях щодо дітей має діяти принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, невід`ємною складовою якого є належний рівень матеріальної забезпеченості. За міркуванням суду у цьому спорі умові якнайкращого забезпечення інтересів дитини відповідає збереження для неї того рівня життя, який вона мала під час спільного проживання батьків, тим більше, що відповідач цілком спроможний його забезпечити. Суд не дає оцінки іншим аргументам учасників справи, зокрема, взаємним обвинуваченням кожної зі сторін у подружній зраді та незаконних діях зі спільним майном, а також доводам відповідача про наявність у нього матері непрацездатного віку, оскільки ці обставини не відносяться до предмету доказування у справі про стягнення аліментів на утримання дитини. Зважаючи на викладене, при визначенні розміру аліментів суд виходить з рівня доходів відповідача, підтвердженого належними та допустимим доказами, та керується законодавчим приписом щодо необхідності та достатності розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини, у зв`язку з чим визнає обґрунтованою та доведеною вимогу про стягнення аліментів у розмірі 3/20 частки доходів відповідача, що в абсолютних цифрах наближено до десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. За внутрішнім переконанням суду, яке ґрунтується на оцінці сукупності установлених при розгляді цієї справи обставин, стягнення аліментів у зазначеному розмірі у повній мірі відповідає завданням Сімейного кодексу України, моральним засадам суспільства і таким фундаментальним засадам сімейного та цивільного права як справедливість і розумність. Виходячи положень статті 191 СК України суд присуджує аліменти від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивачки, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial