Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1012110 від 17.05.2023 року (а.с.25-26), звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 28.10.2010 року між позивачем і відповідачем було зареєстровано шлюб. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.04.2019 року шлюб розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 17 квітня 2019 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області видав відповідачу [PERSON] судовий наказ у справі № 310/2725/19 про стягнення з позивача [PERSON] на користь останньої аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) боржника - платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення з 16 квітня 2019 року. 20 листопада 2021 року позивач по справі уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від цього шлюбу у позивача народився хлопчик. Після розірвання шлюбу з відповідачем діти проживали разом з мамою відповідачем по справі [PERSON] . Позивач же, в свою чергу, до квітня 2023 року сплачував аліменти колишній дружині на утримання двох своїх дітей. Коли почалась війна діти виїхали разом з відповідачем до Польщі, позивач проживав окремо. Згодом, до того ж населеного пункту у Польщі, де проживали діти з відповідачем, приїхали батьки позивача. З того часу діти більшу частину часу проводили разом з бабусею та дідусем (зокрема, і ночували у них вдома). У березні 2023 року відповідач повернулась в Україну у справах, залишивши дітей у Польщі. Позивачу згодом стало відомо, що його колишня дружина є обвинуваченою за ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 463/2824/23, що перебуває у провадженні Личаківського районного суду міста Львова, відносно неї обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. З цієї причини, 18 квітня 2023 року позивач виїхав до Польщі та забрав дітей до себе. Починаючи з 20 квітня 2023 року діти [PERSON] і [PERSON] офіційно зареєстровані і проживають разом з батьком позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними доказами, долученими до позову. Отже, діти проживають у новій родині батька, який забезпечує їх всім необхідним, вони ходять до школи. Разом з тим, у провадженні Бердянського ВДВС у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають матеріали виконавчого провадження № 59302209 (дата відкриття 06.06.2019 року) з примусового виконання вказаного вище судового наказу. Отже, окреслене, на думку позивача, є несправедливим, оскільки аліменти сплачуються на утримання дітей для забезпечення їх потреб, але з 20 квітня 2023 року діти постійно проживають разом з позивачем і знаходяться на повному його утриманні. Виходячи з вищенаведеного, позивач просить суд звільнити (припинення стягнення) його від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу від 17 квітня 2019 року у справі № 310/2725/19, з 20 квітня 2023 року. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 01 червня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.31). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.33, 35, 41), про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Тивоненко Д.Р. у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.34, 36, 40), про причини неявки до суду не повідомив, проте надіслав на адресу суду через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за його відсутності і за відсутності позивача [PERSON] , на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (з.б.а.с.3, а.с.46-47). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовим конвертом, який повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.45). Також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України про виклик відповідача [PERSON] до суду, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.38, 43). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надав, відзиву на позов, заперечень проти заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог суду також не представлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно судового наказу від 17 квітня 2019 року, виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області у справі № 310/2725/19 з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) боржника платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення з 16 квітня 2019 року. Судовий наказ № 310/2725/19, виданий 17 квітня 2019 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, наразі перебуває на виконанні у Бердянському ВДВС у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (виконавче провадження № 59302209 від 06.06.2019). Спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів немає. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За правилами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Законодавець не обмежує суд при прийнятті рішення про звільнення від сплати аліментів тільки вказаними двома підставами та наголошує, що при наявності інших обставин, що мають істотне значення, компетентні органи можуть прийняти таке рішення. В сімейному законодавстві не надається хоча б приблизного переліку таких обставин, отже, суд при розгляді кожної справи має самостійно вирішувати це питання з огляду на подані пояснення, докази та інтереси сторін. Верховний Суд у своїй Постанові від 04 вересня 2019 року по справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) наголосив на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України, за положеннями якої, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Судом встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , офіційно зареєстровані і проживають разом з батьком позивачем по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується: довідками Центрального управління Федеральної податкової адміністрації міської адміністрації м. Гронау про присвоєння ідентифікаційних номерів [PERSON] та [PERSON] від 25.04.2023 року (а.с.14); довідкою орендодавця відповідно до параграфу 19 Закону про реєстрацію громадян за місцем перебування та за місцем проживання від 24.04.2023 року, відповідно до яких [PERSON] і [PERSON] з 20 квітня 2023 року перебувають у м. Гронау, Німеччина (а.с.21-22); офіційною довідкою з місця проживання щодо переїзду 08.09.2022 року позивача разом з родиною до м. Гронау, Німеччина, виданою Відомством у справах іноземних громадян м. Боркен (а.с.23-24). Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як встановлено судом, малолітні [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , з 20 квітня 2023 року і по теперішній час проживають разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Нарахування аліментів за період, коли діти [PERSON] і [PERSON] не проживала разом з матір`ю - відповідачем по справі [PERSON] , суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримуються діти. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані нею гроші за цільовим призначенням в інтересах дітей. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] витрачає отримані нею гроші за цільовим призначенням в інтересах дітей, зокрема, що остання передає позивачу [PERSON] , з яким їх спільні діти наразі проживають, сплачені ним на її користь кошти в рахунок стягнення аліментів на утримання дітей, тобто, що аліменти використовуються за їх цільовим призначенням в інтересах дітей. При цьому суд також враховує положення ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зокрема, щодо її утримання. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітніх сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , з 20 квітня 2023 року, тобто з часу, коли діти перестали проживати з матір`ю і знаходяться на повному утриманні батька. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON] з 20 квітня 2023 року і по теперішній час проживають разом з батьком [PERSON] і знаходяться на повному його утриманні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: approved