Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

З позовом про визнання нерухомого майна, а саме машино- місця №2038, загальною площею 15 кв.м, розташованого в будинку [ADDRESS] , придбаного за особисті кошти 15.03.2021 року, діючи в інтересах [PERSON] як представник, до суду звернувся адвокат Баженов Дмитро Вікторович. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Ухвалою судді від 30.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. З боку представника позивача [PERSON] адвоката Баженова Д.В. надійшла заява про можливість розгляду справи за його та позивача відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] про згоду з позовом, в якій зазначено, що проти задоволення позову вона не заперечує та просить розглядати справу за її відсутності. Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до положення ст. 200 ч.3,4 ЦПК України суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому 30.07.1976 році міським відділом РАГС м.Севастополя шлюбі, актовий запис про шлюб 2183, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , копія якого міститься в матеріалах справи ( а.с.7). Сторони у справі, фактично з 2014 року не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, що сторонами ніяким чином не спростовано, однак розірвання шлюбу не відбувалось. Позивач є асоційованим членом ОК «Житлово- будівельний кооператив «Морський1», про що свідчить персональний меморандум асоційованого члена кооперативу №М1/НОВ/2034621733 від 25.04.2019 року. Під час перебування у шлюбі з [PERSON] , а саме 15.03.2021 року, позивач за особисті кошти, отримані ним в якості грошової допомоги під час виходу на пенсію, прибав нерухоме нежитлове майно, а саме машино- місце №2038, загальною площею 15 кв.м, в будинку [ADDRESS] . Придбання зазначеного нерухомого майна відбулось заходами сплати [PERSON] паю, згідно персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №М1/НОВ/2034621733 від 25.04.2019 року, про що свідчить квитанція №153410007 від 07.05.2019 року сумою 397438,80 гривень (а.с.9). Після сплати паю, [PERSON] 10.10.2019 р. (вих.№182) з боку ОК «ЖБК «Морський1» надано повідомлення, яким ОК «ЖБК «Морський 1» підтверджує , що асоційованим членом на ім`я [PERSON] були виконанні його грошові зобов`язання, що виникають з Інструктивних декларацій № М1/НОВ/1/В/1В/-16-1-П від 25.04.2019, №М1/НОВ/1/В/П1/58-Н від 25.04.2019 р., №М1/НОВ/1/В/КП1/10-Н від 22.07.2019 р., №М1/НОВ/1/В/2К/-16-Н від 22.07.20219 р. до Персонального меморандуму №М1/НОВ/2034621733 від 25.04.2019 р. у повному обсязі станом на дату повідомлення та кооператив не має до Асоційованого члена - [PERSON] будь-яких претензій або зауважень щодо виконання Асоційованим членом його грошових зобов`язань по сплаті паю в Кооператив ( а.с. 19). Право власності позивача на зазначене майно було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстарцію права власності, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2021 року ( індексний номер 248507504), з якого вбачається, що нерухоме майно- машино- місце №2038( об`єкт нежитловий), опис об`єкта: загальна площа 15 кв.м, адреса [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної власності за власником [PERSON] (номер запису про право власності 41016481) ( а.с.8). Особиста приватна власність кожного із подружжя\~- це те майно, яке належить лише одному з подружжя і на яке не поширюється сімейно-правовий принцип спільності майна подружжя. Щодо цього майна кожен із подружжя має право самостійно здійснювати правомочності власника. У випадку придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 22.01.2020 року у справі №711/23021/18. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Згідно з положення ст. 57 Сімейного Кодексу України, а саме її частини 1 пункту 3- Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що об`єкт нерухомого нежитлового майна ( машино-місце №2038 загальною площею 15 кв.м, розташоване у будинку [ADDRESS] ) - є об`єктом особисто приватної власності\~ [PERSON] , оскільки придбане ним за особисті кошти, що відповідачем не спростоване. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved