Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Позивач, звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступне. З 2004 року по 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак з січня 2013 року і по теперішній час сторони проживають окремо, та не пов`язані спільним побутом, не підтримують жодних зав`язків. Заочним рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 06 березня 2017 року шлюб був розірваний. Відповідач, маючи у власність земельну ділянку площею 0,0705 га, кадастровий номер 7320781300:01:001:0099, в [ADDRESS] , отрмиав дозвіл на будівництво житлового будинку 14 грудня 2012 року та з січня 213 року переїхав проживати в с. Тернавка Герцаївського району Чернівецької області. Позивач за власні кошти і власними зусиллями побудувала житловий будинок з господарськими будівля і спорудами думаючи що будинок залишиться нашим спільним дітям За для проведення будівельних робіт, я неодноразово брала кредити в різних банках, про що підтверджується виписки з наступних банківських установ, а саме від АТ «Кріді агріколь Банк», «Сенс банк», «Приват банк», мала чималі доходи з яких стягувався податок. Відповідач жодної участі у будівництві будинку не брав, жодних доходів не мав, ніде не працював та за період з 14.04.2006 по 05.01.2016 року наявна перерва у трудовому стажі. Стверджує, що початок будівництво спірного будинку почалося на весні 2013 році, на час сторни припинили фактичні шлюбні відносини та проживали окремо, наймасивніші роботи будівництва завершилися восени 2015 року та з 29.10.2015 року і по теперішній час позивачка проживає разом зі своїми дітьми у вказаному житловому будинку. Оскільки земельна ділянка та дозвільна документація для будівництва вказаного житлового будинку були видані на ім`я чоловіка, він, скориставшись ситуацією, 11 січня 2023 року провів державна реєстрація права власності на вказаний будинок, на своє ім`я, знаючи наперед, що жодних зусиль для будівництва будинку не витратив. Вважає що слід припинити право власності за відповідачем на вищевказаний житловий будинок, та визнати за нею право приватної власності на житловий будинок. Так як до позивачки перейде право власності на житловий будинок, до неї має перейти і права на ту частину земельної ділянки на якій безпосередньо розташований житловий будинок і яка необхідна для обслуговування будинку і споруд. Просить суд: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] , окремого з січня 2013 року по 06 березня 2017 року, у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин; визнати вищевказаний житловий будинок особистою приватною власністю [PERSON] ; припинити право власності [PERSON] на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за відповідачем на житловий будинок: форма власності: приватна, частка власності: 1/1, підстава виникнення права власності: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 66100932 від 16.01.2023 року, [PERSON] , Лівинецька сільська рада, Чернівецька області; припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 7320781300:01:001:0099 площею 0,0705 га, розташована в [ADDRESS] , та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за відповідачем на земельну ділянку: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2635813073060, дата та час реєстрації 15.09.2022 16:09:54 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.09.2022 року, індексний номер 64858102, прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області Жар Іллею Георгійовичем; визнати за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 258,5 кв.м., житловою площею 74,4 кв.м., матеріали стін: керамблок; опис: житловий будинок літ. А1-2, прибудова літ. А2, підвал літ. П, ганок літ. А3, сходи літ. А4, криниці №1, вигрібна яма №2, ворота №3, огорожа №4, огорожа №5, який розташований за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7320781300:01:001:0099 площею 0,0705 га, розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В судовому засіданні позивач не з`явився, проте від її імені діяв представник, який дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач на призначене судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За положеннями ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, відповідно до ст.280 ЦПК України, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, даючи їх законну та правову оцінку з урахуванням позицій учасників розгляду справи, суд визнає за необхідне позов задовільнити повністю з таких міркувань. 19.07.2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом ДРАЦС Герцаївського РУЮ в Чернівецькій області, актовий запис №11, та розірваний рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області №714/20/17 від 06.03.2017 року. [PERSON] належить земельна ділянка кадастровий номер 73207881300:01:001:0099 площею 0,0705 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №549802 від 07.12.201 року, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.09.20022 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2635813073060, що підтверджуєтеся Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №310250998 від 20.09.2022 року. На вказаній земельній ділянці побудований житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] , загальною площею 258,5 кв.м., житловою площею 74,4 кв.м., матеріали стін: керамблок; опис: житловий будинок літ. А1-2, прибудова літ. А2, підвал літ. П, ганок літ. А3, сходи літ. А4, криниці №1, вигрібна яма №2, ворота №3, огорожа №4, огорожа №5, право приватної власності зареєстровано 11.01.2023 року за [PERSON] , , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681158073060, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 966100932 від 16.01.2023 року реєстратором Лівинецької сільської ради Чернівецької області Мельник Наталією Василівною, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 320261087 від 16.01.2023 рок Дозвіл на будівництво вказаного будинку отримано відповідачем 14 грудня 2012 року. З пояснень свідків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , судом встановлено, що відносини між сторонами довгий період часу були дуже напруженими, відповідач піднімав на дружину руки та в свою чергу у січні 2013 року відповідач [PERSON] залишив сім`ю і переїхав проживати у с. Тернавка до батьків, де і проживає по даний період часу, маючи іншу сім`ю. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] був побудований позивачкою [PERSON] без будь-якої сторонньої допомоги відповідача, який не брав жодної участі у будівництві будинку, не цікавився життям позивачки та життям його дітей. Для проведення будівельних робіт позивачка мала стартовий капітал, заробляла чималі кошти та неодноразово брала кредити. Наймасивніші будівельні роботи домогосподарства проводилися з січня 2013 року до восени 2015 року та з 29.10.2015 року і по теперішній час позивачка проживає разом зі своїми дітьми у вказаному житловому будинку. Однак земельна ділянка та дозвільна документації були видані на ім`я відповідача, скористувавшись моментом він оформив право приватної власності на себе, хоча жодної участі у будівництві не брав, грошових коштів і свій час не витрачав. Як вбачається з Витягу з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела сум виплачених доходів та утриманих податків станом на 26.01.2023 року [PERSON] за період часу першого кварталу 2002 року по 4-й квартал 2012 року отримувала чималі доходи з яких утримувався податок, а отже можна дійти висновку, що у фінансовому платні позивачка мала можливість почати будівництво житлового будинку. Судом встановлено, що [PERSON] неодноразово брала кредити в різних банках, що підтверджується виписки з наступних банківських установ, а саме випискою про рух коштів по кредитному договору CVBHAN40143722 від 29.04.2008 року укладено між [PERSON] і АТ КБ «Приват Банк» за період з 04.01.2008 року по 24.01.2023року; випискою з рахунку АТ «Креді Агріколь Банк» відносно рахунку клієнта [PERSON] за період часу з 03.02.2020 року по 24.01.2023 року щодо оборотів кредитних коштів неа суму 153,319,34 грн., а також Довідками АТ «Сенс Банк» про закриття кредитів [PERSON] : № C-SE 20230124/26601 від 24.01.2023 року за кредитним договором №500240729 від 18.11.2011 року; № C-SE 20230124/26602 від 24.01.2023 року за кредитним договором №500250417 від 11.01.2012 року. Вказані кредитні кошти в більшості йшли для проведення будівництва і обслуговування спірного будинку, виконання ремонтних робіт, а отже судом встановлені обставини про те, що позивачка мала фінансової можливості побудувати житловий будинок. Як вбачається з трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] від 02.05.2001 року, відповідач з 2006 року по 2016 рік має перерваний стаж роботи що підтверджується відсутністю трудових записів у трудовій книжці, доказів наявності у нього фінансових можливостей брати участь у будівництві спірного житлового будинку а також доказів його особистої фізичної участі у виконанні будівельних робіт у матеріалах справи відсутні. Відтак, вказане свідчить про відсутність яких-небудь доходів у відповідача, які б підвередили його платоспроможність у проведені будівельних робіт. Як пояснили свідки, початок будівництво спірного будинку почала позивачка особисто на початку 2013 році, на час коли з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини та проживали окремо наймасивніші будівельні роботи завершилися восени 2015 року та з 29.10.2015 року і по нині, позивачка разом з дітьми поживають у спірному житловому будинку, про що свідчить записи у погосподарських книгах погосподарської книги Горбівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області станом на 2006-2015 роки. Згідно зі ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами, захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи питання про встановлення режиму окремого проживання суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації. Відповідно до ст. 119 Сімейного кодексу України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею ст. 120 Сімейного кодексу України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені Сімейним кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. 01.07.2016 року Верховний Суд України у справі № 6-612цс15 прийшов до наступних висновків: норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, згідно п. 3 ч. 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, зі змісту цієї норми, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом набуття цього майна за час шлюбу, а й фактом, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до п. 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно, крім іншого, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Статтею 328 Цивільного кодексу\~(ЦК) України регламентовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Таким чином, у разі набуття майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт набуття спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Згідно\~зі ст.346 ЦК України право власності\~припиняється\~у\~разі припинення права власності на майно, яке за законом не може\~належати\~цій\~особі. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових правпроводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає\~принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який закріплений у загальному вигляді в законі, та знаходить свій вияв у положеннях\~статті 377 Цивільного кодексу України\~та\~статті 120 Земельного кодексу України. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування\~(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). Отже, враховуючи вищенаведене, оскільки вищевказаний житловий будинок побудований позивачкою одноособово за особисті кошти в період коли вона проживала окремо від відповідача в період часу з січня 2012 року по жовтень 2015 року і з даного періоду часу вона з дітьми проживають у вказаному домоволодінні, відповідач жодної участі у будівництві домоволодіння не брав, проживав і наразі проживає окремо, вважаю за можливе встановити факт про який клопоче позивач в порядку ст. 315 ЦПК України, також визнати будинок її особистою приватною власністю, скасувати за відповідачем право власності на будинок і на земельну ділянку під будинком та визнати позивачкою право особистої приватної власності на житловий будинок і на земельну ділянку.

Outcome: approved