Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно якого просить суд: стягнути з [PERSON] (далі по тексту - відповідач), на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.03.2015 року у розмірі 7321,47 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.03.2015 року між позивачем та [PERSON] (позичальником) було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5000,00 грн. Однак, [PERSON] (позичальник) належним чином не виконав умови кредитного договору, заборгованість не погасив, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість за кредитним договором. [INFO] позичальник помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.07.2019р. На дату смерті заборгованість позичальника перед позивачем за кредитним договором б/н від 31.03.2015 становила 7321,47 грн. Позивач вважає, що відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 14.04.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 14.01.2022 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. задоволено клопотання позивача, витребувано у Центру надання адміністративних послуг Шевченківської РДА в місті Києві довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , які проживали разом з [PERSON] , [INFO] , станом на дату смерті [INFO] . Також витребувано у Першої київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . 25.04.2023 на адресу суду від Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь щодо надання довідки про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , в якій зазначено, що станом на день надання відповіді балансоутримувач будинку [ADDRESS] картотеку зареєстрованих осіб до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на передав. Враховуючи це, надати запитувану інформацію не вбачається за можливе. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявила, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5000,00 грн. Договір між сторонами становить підписана відповідачем анкета-заява, «Умови та правила надання банківських послуг», та «Тарифи Банку». Але у анкеті-заяві позичальника від 31.03.2015 року не зазначено яку саме видано відповідачу кредитну картку та бажаної суми встановленого кредитного ліміту. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 «Умов та правил надання банківських послуг», - позичальник зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.4.2 «Умов та правил надання банківських послуг», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленій Банком частці в разі невиконання Клієнтом своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитним коштами на умовах, передбачених Договором в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до анкети-заяви від 07.06.2010 року, [PERSON] видано кредитну картку. З долученого до справи розрахунку вбачається, що отриманий кредит позичальник за умовами договору не сплачував, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.03.2015 року у розмірі 7321,47 грн. станом на 09.07.2019 року (на дату смерті позичальника). Так, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність доказів постійного проживання відповідача з позичальником. Крім того, як зазначено у відповіді, наданої Першою київською державною нотаріальною конторою від 22.04.2020 за №2233/02-14 станом на 22 квітня 2020 року після померлого [INFO] [PERSON] до Першої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини спадкоємці не зверталися. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 31.03.2015 року у розмірі 7321,47 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed