Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської територіальної громади про надання дозволу на переведення в середню загальноосвітню школу-гімназію неповнолітньої дитини. Так, позивач просить суд: - видати [PERSON] дозвіл на переведення в середню загальноосвітню школу-гімназію «Юнік Скул» в с. Чайки сина [PERSON] [INFO] без згоди матері дитини - [PERSON] та стягнути судовий збір. 03.08.2023 ухвалою Печерського районного суду м. Києва було відкрито провадження та призначено справу в спрощеному позовному провадженні. Позивач в судове засідання з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням на сайті Печерського районного суду м. Києва інформації про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. Представник Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області направила до суду лист, в якому представник просив розглядати справу за їх відсутності. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, з матеріалів позову вбачається, що з 19.04.2021 року [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ( [INFO] ) [PERSON] проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , у приватному будинку, 258 кв. метрів, що належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 21.04.2021р„ 18.11.2022 р„ актом про встановлення факту проживання від 12.07.2021р., довідкою про місце проживання виданою Борщагівською громадою від 02.08.2021 року висновком щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] від 05.05.21 року, довідками про реєстрацію місця проживання від 13.10.21 року. 13.02.2020 р. рішенням Печерського районного суду міста Києва у цивільній справі № 761/19044/19 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а ще до цього в грудні 2019 року [PERSON] переселилась і проживає з тих пір в квартирі своєї матері за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що участі у вихованні дітей [PERSON] не приймає, аліменти стягуються нерегулярно в примусовому порядку через виконавчу службу. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] і неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Позивач, зазначає, що на даний час утримує дітей, які проживають разом зі ним за адресою реєстрації мого місця проживання: [ADDRESS] . 22.07.2022 р. позивач звертався до відповідача із листом із проханнями про надання письмового дозволу на переведення [PERSON] в іншу загально освітню школу ближче біля дому в селі Чайки, проте відповіді не отримав. 01.06.2023 року повторно звернувся до відповідача із проханнями такого ж змісту, а саме: про надання письмового дозволу на переведення [PERSON] в загально освітню школу-гімназію «Юнік Скул» в с. Чайки, а також про надання дозволу на виїзд за кордон, з метою оздоровлення дитини, а також щодо реєстрації [PERSON] за місцем проживання з батьком за адерсою [ADDRESS] . В добровільному порядку позивач просив надати «Дозвіл на переведення [PERSON] в загально освітню школу-гімназію «Юнік Скул» за місцем проживання [PERSON] з батьком, який зареєстрований та проживає за адерсою [ADDRESS] » Проте, відповідач двічі, протягом більше ніж 2 років, ігнорує запити позивача та інтереси малолітнього [PERSON] , а також його правами на отримання середньої освіти, передбачених законодавством України. Відтак, позивач звернувся до суду з метою надання дозволу на переведення дитини у школу, яка знаходиться поряд з місцем проживання дитини. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2023 було визначено місце проживання [PERSON] з батьком за адресою: [ADDRESS] . Також, позивачем до матеріалів справи долучено довідку від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватного закладу загальної середньої освіти Чайківська гімназія Юнік Скул» Савінкової Т.А, про те, що [PERSON] буде зараховано до шкільного закладу. Варто зазначити, що Порядок зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти затверджений наказом Міністерства освіти та науки України від 16 квітня 2018 року №367 (далі по тексту - Порядок). Вказаний Порядок прийнятий відповідно до абзацу першого частини третьої статті 18 Закону України «Про загальну середню освіту» та визначає зокрема механізм переведення учнів з одного закладу освіти до іншого. Відповідно до оскаржуваного позивачем розділу ІІІ Порядку (пункти 1-4) визначено, що для переведення учня з одного закладу освіти до іншого учень чи один з його батьків (для учнів, які не досягли повноліття) має звернутися до обраного ним закладу освіти щодо можливості зарахування з відповідним письмовим зверненням (запитом) в довільній формі, у тому числі шляхом надсилання його сканованої копії електронною поштою. Керівник закладу освіти упродовж п`яти робочих днів з дати надходження такого звернення (запиту) має надати заявнику письмову відповідь (у тому числі шляхом надсилання її сканованої копії на електронну пошту заявника) про наявність чи відсутність вільних місць у певному класі та можливість чи неможливість зарахування учня до цього класу. Крім того, як визначає частина друга статті 55 Закону України «Про освіту», батьки здобувачів освіти мають право обирати заклад освіти, освітню програму, вид і форму здобуття дітьми відповідної освіти. Так, відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст.157 СК України. Так, відповідно до норми зазначеної статті той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, №2402-111, статтями 150,180 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенції ООН). Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст.150 Сімейного Кодексу України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч.І ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування на перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі - Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти наступним порядком: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, вирішуючи даний спір, суд вважає, що позов в цілому відповідає інтересам дитини та сприяє її нормальному розвитку, не суперечить правам та інтересам сторін у справі, а також буде відповідати інтересам дитини. Оскільки, дитина проживає з батьком, за адресою: [ADDRESS] , то відповідно найближча школа по відношенню до місця проживання є комфортним варіантом для дитини. Окрім цього, оскільки згідно Указу Президента України Зеленського В.О. від 24.02.2022 було введено воєнний стан в країні, суд вважає, що в цілях безпеки дитини здобування освіти у навчальному закладі, який знаходиться поряд з її місцем проживання є доцільним та є правом та обов`язком батька на даний момент належним чином забезпечити надання освіти дитині. Взявши до уваги вищевикладене, суд на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, зважаючи на вищевикладені аргументи, а в спростування вимог та тверджень позивача, стороною відповідача не було надано. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корсить позивача підялгає стягненню сплачений судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved