Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

07 липня 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 27 вересня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Новомосковського міського управління юстиції між ним та відповідачем зареєстрований шлюб, актовий запис № 340. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року у справі № 183/4222/16 шлюб між сторонами розірваний. Син сторін - [PERSON] , [INFO] , є неповнолітнім, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Водночас, з жовтня 2021 року позивач з сином постійно проживає разом за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] страждає від скроневої фокальної епілепсії з супутнім розладом мови, затримкою у мовному розвитку, дизартрією з легкою когнітивною недостатністю, а також супутніми хворобами. Дитина знаходиться під постійним доглядом позивача вдома за адресою [ADDRESS] , для нього створені усі умови для необхідного розвитку. Дохід позивача дозволяє здійснювати догляд за дитиною в повній мірі. Відповідач проживає окремо, у спілкуванні з дитиною обмежується кількома дзвінками або зустрічами на тиждень. Питаннями матеріального забезпечення, створення належних умов для навчання і виховання, відпочинку та розвитку дитини займається позивач. Син проявляє бажання проживати з позивачем, змінювати місце проживання не хоче. Позивач указує, що реєстрація місця проживання сина за іншою адресою створює суттєві складнощі при вирішенні питань догляду за дитиною, в тому числі створює перепони для медичного нагляду, оскільки в медичні документи повинна вноситись адреса реєстрації дитини. Ухвалою судді від 18 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримав. Просив суд розглянути справу без виклику дитини, що пов`язано зі станом її здоров`я та рівнем інтелектуального розвитку. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов визнала. Просила суд розглянути справу без допиту дитини через стан здоров`я. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Підтримала вимоги позову. Зазначила, що дитина не може висловлювати свою думку вільно за станом здоров`я та інтелектуальним рівнем розвитку. Надала висновок органу опіки та піклування з приводу розв`язання спору. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. З рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року у справі № 183/4222/16 вбачається, що 27 вересня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Новомосковського міського управління юстиції, між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований шлюб, актовий запис № 340. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Вказаним рішенням суду шлюб між сторонами розірваний /а.с.14/. Відомості щодо народження у сторін сина [PERSON] також підтверджуються і наданою позивачем копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] /а.с.12/. Позивач з 01 червня 1993 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. Відповідач з 10 грудня 2017 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.11/. Дитина - [PERSON] з 26 жовтня 2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.13/. З копії акту від 27 червня 2023 року, складеного головою квартального комітету № 5 м. Новомосковська в присутності мешканців будинків [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] вбачається, що з жовтня 2021 року [PERSON] разом з неповнолітнім [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.15/. З засвідчених копій: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 800 від 11 червня 2020 року, виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2328/2 від 22 вересня 2022 року, виписних епікризів КЗ «Дитячий психоневрологічний санаторій № 4 для дітей з тяжкими розладами мови та ураженням центральної нервової системи» ДОР від 20 листопада 2018 року, від 29 травня 2018 року вбачається, зокрема, що [PERSON] страждає від скроневої фокальної епілепсії з супутнім розладом мови, клінічний дебют (G.40.2), локалізованої (фокальної) (парціальної) симптоматичної епілепсії та епілептичних синдромів з комплексними парціальними судомними нападами, без згадки про фармакорезистентну епілепсію, затримкою у мовному розвитку, дизартрією з легкою когнітивною недостатністю, а також супутніми хворобами. Супутні діагнози: Фонова ретинопатія та ретинальні судинні зміни, нейросенсорна втрата слуху, двобічна /а.с.55-56, 57-58, 59, 60/. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради вих. № 1774/0/2-23 від 30 серпня 2023 року /а.с.73-76/ про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що орган опіки та піклування виконкому Новомосковської міської ради, з`ясувавши умови проживання і виховання малолітнього [PERSON] , встановив наступне. [PERSON] , [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , У 2017 році рішенням Новомосковського міськрайонного суду шлюб між ними розірваний. На той час спору щодо визначення місця проживання спільної дитини між батьками не було. [PERSON] залишився проживати разом із батьком. З жовтня 2021 року по теперішній час [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Будинок в якому проживають [PERSON] разом із сином [PERSON] належить на праві власності [PERSON] (рідна бабуся дитини). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23 серпня 2023 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей Новомосковської міської ради, загальна площа будинку складає близько 69 кв.м. Житло газифіковане, електрифіковане, є всі комунальні зручності, обладнано автономним опаленням. Санітарно-гігієнічний стан житла задовільний. Для проживання [PERSON] є окрема кімната. Дитяча кімната обладнана сучасними меблями, виділено місце для занять, навчання, відпочинку та фізичного розвитку. Хлопчик забезпечений комп`ютерною технікою, книжками, розвиваючими іграми, одягом відповідно віку та сезону, в наявності постільна білизна. [PERSON] виховується у доброзичливій атмосфері, забезпечений всім необхідним для повноцінного життя та розвитку, оточений піклуванням та любов`ю батька та бабусі. В родині [PERSON] створений сприятливий психологічний мікроклімат для гармонійного розвитку та виховання дитини. У письмовій заяві [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання онука у власному будинку. В ході розмови з дитиною (хлопчик має мовні порушення) встановлено, що малолітній з однаковими почуттями відноситься як до батька, так і до матері. Фактичне проживання дитини разом з батьком підтверджується актом, складеним головою квартального комітету № 5 м. Новомосковська від 27 червня 2023 року. Відповідно до інформації адміністрації КНП «НМЦПМСД» від 15 серпня 2023 року № 628 [PERSON] перебуває під наглядом у лікаря загальної практики - сімейного лікаря [PERSON] . Для медичного обслуговування укладено декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. За медичною допомогою дитині звертаються за потребою, як мати, так і батько. Малолітній перебуває на обліку у дитячого невролога. За станом здоров`я дитина потребує додаткової уваги та зусиль від батьків, оскільки [PERSON] страждає на локалізовану (фокальну) (парціальну) епілепсію з проявами комплексних парціальних судомних нападів. Двічі на рік [PERSON] потрібне проходить медичне обстеження в лікувальних закладах, що підтверджується копіями виписних епікризів. У виписці з медичної карти стаціонарного хворого № 3230/2 від 10 серпня 2023 року КНП «МДКЛ № 6» ДМР зазначається, що дитина знаходилася у відділенні з батьком [PERSON] . Відповідно до характеристики на [PERSON] від 14 серпня 2023 року, яка надана адміністрацією гімназії № 15 м. Новомосковська, малолітній закінчив перший клас даного навчального закладу за програмою для дітей з інтелектуальними порушеннями. За період навчання проявив себе добрим, вихованим учнем. [PERSON] емоційно урівноважений та посидючий. Батьки беруть участь у навчанні дитини з особливими освітніми потребами, адже хлопчик потребує постійної уваги та підтримки. 14 серпня 2023 року фахівцем соціальної роботи Новомосковського міського центру соціальних служб здійснено вихід у сім`ю [PERSON] . За його результатами складено висновок оцінки потреб сім`ї. Зі спостережень спеціаліста ознак складних життєвих обставин не встановлено. Стан задоволення потреб дитини відповідно віку, проблемні питання відсутні. Сім`я не має потреби в отриманні послуги соціального супроводу. З метою психологічного діагностування психоемоційного стану [PERSON] , визначення міжособистих відносин у родині та уявлення переживання дитини та прихильності до кожного з батьків психологом Новомосковського міського центру соціальних служб була організована відповідна психологічна робота. За її результатами 16 серпня 2023 року складено висновок, в якому зазначається, що в близькому оточенні дитини панують теплі відносини, які сприятливо відображаються на емоційному стані дитини. Баба та батько оточили дитину любов`ю та турботою. Між батьком та сином сформовані довірливі стосунки. Тато відіграє значну роль у житті сина. Зі своєю бабою, братом та сестрою [PERSON] підтримує позитивні стосунки. Матір проживає окремо, але це не заважає спілкуванню [PERSON] з [PERSON] . Спеціалістами Новомосковського міського центру соціальних служб проведені роботи щодо визначення батьківського потенціалу з [PERSON] та [PERSON] . За результатами роботи з ними зроблений висновок: батьки дитини мають достатній рівень батьківського потенціалу. Психологічний вплив з їх боку на сина - позитивний. В своїй письмовій заяві від 14 серпня 2023 року [PERSON] вказує, що для вирішення проблем зі здоров`ям [PERSON] , його батько [PERSON] , має більше можливості забезпечити дитині своєчасне обстеження у лікарнях, матеріально забезпечити додатковий розвиток [PERSON] . Так сталося, тому що [PERSON] виховує ще двох власних дітей, багато працює та має ненормований робочий день. [PERSON] працює в ТОВ «ГУДФОР-ЛІВІНГ», займає посаду директора підприємства. Відповідно до довідки від 08 серпня 2023 року № 23/08/08-ГЛ ТОВ «ГУДФОР-ЛІВІНГ» [PERSON] працює на умовах дистанційної роботи з вільним графіком. [PERSON] характеризується позитивно як за місцем роботи, так і за місцем проживання (характеристика голови квартального комітету № 5 м. Новомосковська від 08 серпня 2023 року). Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. В бесіді спеціаліста служби у справах дітей із [PERSON] встановлено, що батько обізнаний з віковими потребами малолітнього сина. [PERSON] намагається забезпечити додатковий розвиток сина - залучив його до занять з робототехніки, забезпечив додаткові заняття з логопедом. З сином мають спільні інтереси - заняття спортом, локальні мандрівки. Даний проект висновку розглянутий на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Розглянувши матеріали справи, члени комісії дійшли висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком /а.с.73-76/. Обставини, вказані у висновку органу опіки та піклування також підтверджені наданими суду в копіях: довідкою від 27 червня 2023 року № 0 ГЛ 6-27 ТОВ «ГУДФОР-ЛІВІНГ» /а.с.16/, випискою по картковому рахунку позивача /а.с.17-53/. При вирішенні питання щодо прийняття визнання позову відповідачем, суд виходить з такого. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За ч. 6, 7 ст. 49 ЦПК України суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою. Частинами третьою та четвертою статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. До підготовчого засідання надійшла заява відповідача, в якій відповідач вказала на визнання нею позову. Заява підписана відповідачем особисто та подана до суду безпосередньо /а.с.68/ За ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При цьому, надані суду копії медичних документів із відповідними діагнозами щодо захворювання дитини, обставини, встановлені під час розгляду органом опіки та піклування щодо думки дитини вказують на бажання дитини проживати із батьком. Згідно з ч. 1 - 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, судом установлено та матеріалами справи обґрунтовано доведено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, з урахуванням отриманого висновку органу опіки та піклування, обставин, перевірених відповідним органом та викладеними у висновку - не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема - і дитини. За таких обставин убачаються підстави для прийняття судом визнання позову [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За ст.ст. 150, 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Вони зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, вони зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважити дитину. Згідно ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Також, Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст. 2, 8 ЦПК України, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Водночас, означеною Декларацією проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Визначення місця проживання дітей для позивача є способом захисту його прав як батька, який займається їх утриманням та вихованням. Отже при визначені місця проживання дитини суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, визнання позову відповідачем, підтримання позову позивачем. Спеціалістами органу опіки та піклування проаналізовано усі обставини щодо виховання дитини батьками, забезпечення її матеріальних та духовних благ, створених, як позивачем так і відповідачем та здійснено висновок про створення більш сприятливих умов для проживання дитини саме у позивача. Доказів, які-б спростовували такий висновок, дали б суду підстави не погодитися із ним або мати обґрунтований сумнів у викладених в ньому фактах матеріали справи не містять. В якості обставин встановлення прерогативи проживання дитини з батьком суд ураховує встановлені під час розгляду органом опіки та піклування факти проживання матері разом із двома іншими дітьми, умови її праці, віддання самою дитиною переваги проживання з батьком, звичайні умови життя дитини яка протягом двох років має звичне місце проживання у будинку з батьком, нагляд батька за дитиною під час перебування останньої на лікуванні, рівень доходу позивача та створення за його місцем проживання належних умов, що дозволить якнайкраще забезпечити інтереси дитини. Таким чином, на підставі вищевикладеного та враховуючи, що батьки малолітньої дитини проживають окремо, з жовтня 2022 року малолітній [PERSON] проживає разом з батьком, який добросовісно ставиться до виконання батьківських обов`язків, суд вважає за можливе погодитися з висновком органу опіки і піклування, внаслідок чого позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, ураховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору, задоволення позову, визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору - 536,80 грн з відповідача, та відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову у сумі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved