Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за участі третьої особи органу опіки та піклування Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. В позові зазначено, що відповідачка є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, вихованням дитини не займається, її долею не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, про фізичний, духовний та розумовий розвиток дитини не піклується. Позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно з свідоцтвом про народження, виданим 13 жовтня 2022 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що 13 жовтня 2022 року складено відповідний актовий запис № 821. Згідно із заявою [PERSON] від 21 лютого 2023 року, засвідченою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим М.О. та зареєстрованою в реєстрі за № 51, 52, остання повідомила, що вона обізнана про намір [PERSON] порушити справу про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона не бере участь у вихованні та утриманні сина, не підтримує з ним ніяких стосунків. Згідно з актом обстеження умов проживання, виданим службою у справах дітей Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Будинок одноповерховий цегляний, з газовим та електричним опаленням, який складається з 4 кімнат. Умови проживання задовільна, у будинку тепло і затишно, є необхідні меблі: столи, стільці, дивани. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має місце для сну, необхідні одяг та продукти харчування. За слів батька дитини, мати покинула дитину після народження, не цікавиться здоров`ям та розвитком сина, батьки не знають, де вони перебуває. Згідно з довідкою з місця проживання, позивач мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з ним мешкає малолітня дитина син [PERSON] .. Згідно з висновком органу опіки та піклування Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] , встановлено, що дитина [PERSON] та [PERSON] у шлюбі не перечували, [INFO] у них народився син [PERSON] .. Батько дитини [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , має статус внутрішньо переміщеної особи. На цей час разом із сином [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Навчається в Донбаському інституті техніки та менеджменту закладу вищої освіти «Міжнародний науково-технічний університет імені Академіка Юрія Бугая». Батьком створені належні умови для приживання дитини, малолітня дитина повністю перебуває на утриманні та вихованні батька. Мати дитини [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] . Мати з сім`єю не проживає, не підтримує стосунків з малолітнім сином, не надає матеріальної допомоги, участі у вихованні дитини не бере. На засіданні комісії мати пояснила, що після народження дитини не відчула до неї материнських почуттів, дитина була не бажаною, брати участі у житті та вихованні дитини вона не буде. Тому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Судом було встановлено, що мати малолітньої дитини [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, не піклується про його життя і здоров`я, не забезпечує йому належного догляду, харчування, виховання, умов проживання і навчання. Починаючи з народження дитини, відповідачка зі своїм малолітнім сином не спілкується, його долею не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тим самим відповідачка фактично самоусунулася від участі у житті своєї малолітньої дитини. Тобто, зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідачки від виховання її малолітньої дитини, оскільки в ході судового розгляду була встановлена винна поведінка матері, свідоме нехтування нею своїми обов`язками. При цьому суд враховує і виходить з найкращих інтересів малолітньої дитини в цій справі. Так, при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий міжнародний консенсус на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Отже, рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Тому суд приходить до висновку, що першочерговими та найкращими інтересами малолітньої дитини у цій справі є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним, і таким середовищем не є сім`я відповідачки матері малолітньої дитини. Таким чином, судом встановлено, що мати дитини [PERSON] систематично, навмисно та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини протягом тривалого часу: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для отримання дитиною освіти. Отже, виходячи із обставин цієї справи, враховуючи систематичне, навмисне та свідоме ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини протягом тривалого часу, вік малолітньої дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що позбавлення матері батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Разом із цим суд наголошує, що такий захід не є виключно безстроковим і відповідачка має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому Сімейним кодексом України (ст. 169 СК України). Крім того, судом встановлено, що малолітня дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатною та має можливість надавати допомогу на утримання сина. Інших осіб, які б мали можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, немає. Крім того, відповідно до поданої до суду заяви, відповідачка позов визнає у повному обсязі, а згідно з приписами ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, жодних обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання судом не встановлено. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої дитини та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини.

Outcome: approved