Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] у серпні 2023 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що вона приблизно з 2010 року проживає у будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . У неї із власником будинку була домовленість, що вона у майбутньому придбає цей будинок. 30.09.2020 вона уклала з відповідачем договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , але нотаріально не оформили. Того ж дня вона передала відповідачу грошові кошти у сумі 15000,00 грн, та останній зобов`язався нотаріально посвідчити укладений договір через місяць, оскільки йому терміново потрібно було виїхати за кордон. Згодом відповідач захворів на COVID і вже не мав змоги приїхати. Вона відкрито і добросовісно користується житловим будинком понад десять років, оплачує рахунки за спожиту електроенергію, газ, проводить ремонт будинку. Після пошкодження будинку внаслідок збройної агресії Російської Федерації, у грудні 2022 року в будинку були замінені 8 віконних блоків. Посилаючись на указані обставини позивачка просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03.08.2023 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 31.08.2023 закрито підготовче провадження у вказаній справі, призначено до розгляду по суті та за клопотанням позивачки витребувано докази. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, обґрунтувавши обставинами викладеними у позовній заяві, просила задовольнити заявлені нею вимоги та не заперечила проти заочного розгляду справи. Також позивачка пояснила, що вона проживає в будинку з травня 2010 року, доглядає за будинком та господарськими спорудами. Договір про постачання світла до будинку був переоформлений на неї. Коли в село Боромля зайшли російські військові, то будинок був пошкоджений і на ремонт будинку їй виділяли кошти. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання повторно не з`явився з невідомих причин і не подав відзив. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення\~позивачки,\~покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із спорами про право власності, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] (а.с. 8). Власником житлового будинку з господарськими будівлями\~і спорудами,\~що розташований\~по [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку від 12.07.2002, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д. та реєстраційного напису внесеного Охтирським МБТІ 08.08.2002 у реєстрову книгу за №127, є [PERSON] (а.с. 14). Згідно технічного\~паспорта на\~будинок,\~що розташований\~по [ADDRESS] до складу господарства входять наступні будівлі та споруди: під літ. «А» житловий будинок; під літ. «а» прибудова; під літ. «Б» сарай-літня кухня; під літ. «б» прибудова; під літ. «п/г» погріб; під № 1 хвіртка; під № 2 ворота; під № 3 огорожа (а.с. 15-18). Відповідно до\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~суб`єкта,\~номер довідки\~347592270 від 22.09.2023, відсутні відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] (а.с. 45-46). Згідно довідок виданих виконавчим комітетом Боромлянської сільської ради Охтирського району Сумської області від 25.09.2023 за № 925 та 926, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично на території Боромлянської сільської ради не проживає. Вулиця Робоча та [ADDRESS] є одна і та ж вулиця (а.с. 44). Як вбачається з розписки складеної 30.09.2020, [PERSON] отримав від [PERSON] кошти за будинок у сумі 15000 грн та визнає, що остання є господаркою будинку по [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно рахунку ТОВ «Енера Суми» споживачем послуг електропостачання в будинку, який розташований по [ADDRESS] є позивачка [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до акту обстеження пошкоджених будівель і споруд внаслідок збройної агресії Російської Федерації на території Боромлянської сільської ради від 21.06.2022 за №33 позивачка значиться користувачем житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] (а.с. 20). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по [ADDRESS] .Позивачка є її сусідкою та з 2010 року проживає по [ADDRESS] . Спочатку позивачка проживала у вказаному будинку на квартирі, а потім викупила будинок у [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивачка є його сусідкою, яка проживає з весни 2010 року на квартирі по [ADDRESS] .Йому відомо, що позивачка домовилася із відповідачем про те, що останній продасть їй це господарство. Також йому відомо, що позивачка віддавала відповідачу гроші за будинок. Проживаючи в даному будинку позивачка здійснювала там ремонт, зокрема було відремонтовано фундамент будинку, перекрито дах кухні, а також проведено ремонт у самому будинку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була свідком при тому як позивачка віддавала відповідачу гроші у розмірі 15000 грн за будинок, що розташований по [ADDRESS] . До того часу позивачка проживала там на квартирі. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи питання про наявність підстав для визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, суд враховує таке. За змістом частин 1 та 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, зі змісту вказаної норми ЦК України, а також роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «По судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 за № 5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчать про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу. Так, виходячи зі змісту частини 1 статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, та які у сукупності повинен довести позивач (статті 13, 81 ЦПК України), є: законність об`єкту володіння; добросовісність заволодіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (строк володіння); безтитульність володіння. Добросовісність володіння визначається поведінкою, діями фактичного володільця на момент передачі йому майна (на початковий момент), який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Незаконний володілець на протязі всього володіння майном має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Безтитульність володіння передбачає, що право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено. Тобто, під безтитульністю володіння слід розуміти фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Відповідно до правового висновку, якого дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18), правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Установлені судом обставини свідчать про те, що позивачка фактично володіє спірним будинком без будь-якого правового титулу більше десяти років. Розписка складена власником будинку про те, що останній отримав кошти від позивачки за будинок не є правовстановлюючим документом, що підтверджує законність володіння нерухомим майном. Володіння позивачки є відкритим і безперервним. Також судом не встановлено обставин, які свідчать про недобросовісне заволодіння [PERSON] спірним будинком. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю на спірний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами.

Outcome: approved