Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

02 травня 2023 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2023 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 175, п.п. 2 ч. 1 ст. 176, абз. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 19 травня 2023 року позивачем було подано заяву про усунення недоліків з додатками. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 року позов було повторно залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 175, п.п. 2 ч. 1 ст. 176, абз. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 06 червня 2023 року було подано виправлений позов і докази сплати судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2023 року у задоволенні заяви позивача про виклик і допит свідків було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2023 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2023 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2023 року [PERSON] у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року у задоволенні клопотання приватному нотаріусові Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. про заміну відповідача було відмовлено. Позивач у своєму позові та відповіді на відзив посилалася на те, що її батько, [PERSON] з 02 липня 1983 року по 13 грудня 2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . На підставі договору міни від 01 грудня 2003 року [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири. 05 січня 2023 року та 05 березня 2023 року на адресу її проживання надійшли рахунки про сплату за електроенергію на ім`я її батька, [PERSON] . Згодом їй стало відомо, що [PERSON] померла [INFO] , її син [PERSON] помер [INFO] . За життя [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] . 28 травня 2019 року відповідачем на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] в цілому. Зазначила, що відповідачем було допущено порушення закону внаслідок чого [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , без врахування частки іншого подружжя її батька, [PERSON] , який помер [INFO] . 24 січня 2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. з метою внесення виправлень у свідоцтво про право на спадщину від 28 травня 2019 року, виданого [PERSON] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з урахуванням частки, належної її батькові, у спільному майні подружжя [PERSON] і [PERSON] , про що нотаріусом їй було відмовлено. З матеріалів кримінального провадження, яке перебуває на досудовому розслідуванні в ВП № 3 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області, їй стало відомо, що після смерті [PERSON] . Третьою дніпровською державною нотаріально конторою було відкрито справу за заявою [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 травня 2019 року, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. [PERSON] , визначити і виділити частку [PERSON] , який помер [INFO] , у спільному майні подружжя у розмірі частини квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . У своїй заяві до суду справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що 04 грудня 2018 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , звернувся [PERSON] . На підставі його заяви було заведено спадкову справу, будь-яких інших заяв про прийняття спадщини або заяв про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя до нотаріальної контори не надходило. 28 травня 2019 року [PERSON] приватним нотаріусом було свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки спадкоємцем було надано всі необхідні документи. Матеріали спадкової справи містять заяву [PERSON] від 05 листопада 2012 року, якою він надав [PERSON] право на розпорядження квартирою на власний розсуд. 24 січня 2023 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про виправлення нотаріусом помилки, допущеної при видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину від 28 травня 2019 року, оскільки спадкова справа не містила відомостей про заявника, у задоволенні заяви [PERSON] було відмовлено. Помилкою визначено описку, друкарську, граматичну чи арифметичну помилки. Оскільки на момент звернення позивача до нотаріальної контори із заявою інший спадкоємець [PERSON] помер, [PERSON] не є спадкоємцем ані [PERSON] , померлої [INFO] , ані [PERSON] , можливість перевидати свідоцтво про право на спадщину відсутня. З даного приводу позивач зверталася зі скаргами на дії приватного нотаріуса Лозенко В.В. до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Дніпропетровської обласної прокуратури. Також зазначила, що спадкову справу, відкриту після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , 20 грудня 2022 року було вилучено слідчим в ОВС відділу СУ ГУНП у Дніпропетровській області. Зазначила, що з матеріалів цивільної справи неможливо встановити, кому та на підставі якого правовстановлюючого документа, належить право власності на квартиру [ADDRESS] . У справах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності відповідний орган місцевого самоврядування. До зазначених правовідносин застосовується загальний строк позовної давності у три роки, позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 травня 2019 року, тобто із пропуском вказаного строку. У своїй заяві до суду просила справу розглядати за її відсутності. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с. 83), яка після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 81). Рішенням Нарсуду Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 04 липня 1982 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а.с 96). 02 липня 1983 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 82), який було розірвано 13 грудня 2006 року, про що Ленінським ВРАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області 13 грудня 2006 року зроблено актовий запис № 682 (а.с. 97). На підставі договору обміну квартир від 01 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. і зареєстрованого в реєстрі за № 7140 (а.с. 85), право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 86). 24 листопада 2010 року [PERSON] склав заповіт, яким усе належне майно, усі майнові права та обов`язки, які належатимуть йому, заповів [PERSON] (а.с. 84). Заявою від 05 листопада 2012 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., [PERSON] підтвердив, що квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності, і надав згоду своїй колишній дружині, [PERSON] , на продаж зазначеної квартири (а.с. 139). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 80). 28 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її синові [PERSON] на спадщину, яка складається з квартири [ADDRESS] (а.с. 136), право власності на яку у встановленому законом порядку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 137-138). 24 січня 2023 року [PERSON] звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом і за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 102). 30 січня 2023 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. із заявою про виправлення помилки у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого 28 травня 2019 року (а.с. 156-157). Листом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. № 24/01-16 від 30 січня 2023 року позивачеві було повідомлено про відсутність законних підстав надати відповідь на запит у зв`язку із відсутністю відомостей про заявника у матеріалах спадкової справи, а також повідомлено, що спадкову справу 20 грудня 2022 року було вилучено старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 120). На вимогу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з приводу звернення [PERSON] до Дніпропетровської обласної прокуратури приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. було надано відповідь № 52/01-16 від 21 лютого 2023 року, в якій зазначено, що 04 грудня 2018 року нею було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за заявою [PERSON] , якому 28 травня 2019 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Будь-яких заяв про прийняття спадщини або заяв про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя відсутні. На підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2022 року старшим слідчим в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області зазначену спадкову справу було вилучено (а.с. 122-123). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року встановлено факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини з [PERSON] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 140-141). Як зазначає позивач у позовній заяві, право власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 травня 2019 року зареєстровано за [PERSON] . Позивач стверджує, що власник спірної квартири [ADDRESS] , помер [INFO] , доказів смерті [PERSON] не надала. При цьому позивач у позовній заяві та заяві про забезпечення позову вказує, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , який звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Статтею 1301 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Позивачем жодним чином не обґрунтовано, у чому полягає порушення її права на отримання спадщини саме відповідачем приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., оскільки за умови наявності іншого спадкоємця, про якого вказує позивач [PERSON] , саме ця особа має бути відповідачем по цій справі, як спадкоємець [PERSON] , який отримав спадщину після смерті [PERSON] , а не приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. Під час судового розгляду справи стороною позивача заява про заміну неналежного відповідача до суду не подавалася, а самостійно в силу ст. 51 ЦПК України суд позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем. У пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. При цьому, [PERSON] не доведено, що видане 28 травня 2019 року [PERSON] відповідачем свідоцтво підлягає визнанню недійсним, оскільки він не мав права на отримання спадщини після смерті своєї матері, [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України. З урахуванням зазначених обставин, у задоволенні позовних вимог позивачеві слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивачеві у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судовий збір у загальному розмірі 6 696 грн., який нею було сплачено при поданні позову до суду, підлягає віднесенню за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed