Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 03.04.2019 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір укладено шляхом заповнення заяви-анкети, на підставі чого відповідач отримав кредитну карту для доступу до кредитного рахунку зі встановленим лімітом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України. Свої зобов`язання з передачі грошових коштів банк виконав. Однак, в порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 28.05.2023 заборгованість відповідача перед банком складала 55 531, 52 грн., яка складається з наступного: 45 426, 30 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 10 105, 22 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. В зв`язку з цим, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість у вказаному вище розмірі та сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 29.06.2023 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у якій роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В з`явах, доданих до позову, просив здійснювати розгляд справи без його участі , не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Враховуючи вказане суд розглядає справу без участі представника АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належними чином в порядку ст.ст.\~128-131\~ЦПК України шляхом надсилання судових повісток на зареєстровану адресу проживання, які повернуті з відміткою «адресат відмовився» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по ній на підставі наявних у справі доказів згідно вимог ст. 280 ЦПК України. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Так, з матеріалів справи встановлено, що 03.04.2019 [PERSON] , підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 18), при цьому у вказаній заяві не вказана відсоткова ставка, порядок нарахування відсотків та пені, розмір кредиту і будь-які інші істотні умови договору. До позову додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 22), текст Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 23-60), у яких відсутні підписи відповідача. Також до позову додано паспорт споживчого кредиту за типом кредитного продукту «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД» (а.с. 20-21) який підписаний відповідачем, і в ньому зазначено основні умови кредитування за кількома тарифами, відсоткову ставку, розмір штрафів та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість відповідача перед банком станом на 28.05.2023 складала 55531, 52 грн., яка складається з наступного: 45426, 30 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 10105, 22 грн. - заборгованості за простроченими відсотками (а.с. 6-11). Згідно вказаного розрахунку, процентна ставка за відсотками неодноразово змінювалася, а саме: 03.04.2019 3,6%, 01.08.2020 - до 3,5%, 10.12.2021 до 3,4 %. Також змінювалась процентна ставка на прострочений кредит 03.04.2019 86,4%, 01.03.2020 - до 43,2%, 01.08.2020 до 42 %, 10.12.2021 40,8% (а.с. 6-11). Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я [PERSON] , станом на 03.04.2019, а саме старт карткового рахунку, кредитний ліміт встановлено у сумі 500 грн. у подальшому сума кредитного ліміту змінювалась 5 разів, максимальний розмір 42 000 грн., востаннє 26.12.2022 до розміру 0 грн. (а.с. 16). В довідці, виданій АТ КБ "ПриватБанк", зазначено, що на виконання укладеного між сторонами кредитного договору б/н [PERSON] , було видано три кредитні картки остання 29.12.2021 з терміном дії до 12/25 (а.с. 17). Згідно виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, відповідач користувався кредитними коштами за час дії договору, як знімав кошти, так і повертав їх (а.с. 12-15). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Матеріали справи не містять доказів того, що правочин або окрема його частина були б визнані недійсними у судовому порядку. Отже, суд виходить із презумпції правомірності укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, оскільки зворотного на засадах змагальності сторонами не доведено (ст. ст. 204, 217,639 ЦК України). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим\~банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін\~проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За таких обставин, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими процентами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:privatbank.ua/,\~як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:privatbank.ua/,\~що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд у постанові Великої Палати від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Оцінюючи в сукупності подані позивачем докази щодо розміру заборгованості відповідача по відсоткам заяву-анкету, паспорт споживчого кредиту, розрахунки заборгованості та виписку по картковому рахунку, слід також зазначити наступне. Стягненню підлягають лише суми коштів, що передбачені умовами кредитного договору. Із розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.04.2019 вбачається, що заборгованість за простроченими відсотками за період дії договору нараховувалася за різною щомісячної процентною ставкою 86,4%, 43,2%, 42 %, 40,8%. Водночас, в заяві від 03.04.2019, підписаної відповідачем, не зазначено відсоткову ставку чи інші умови кредитування, зокрема і про можливість зміни відсоткової ставки, відповідальність у виді нарахування пені. Банк до позовної заяви додав Паспорт споживчого кредиту (а.с.20-21), підписаний позичальником, однак він не може бути доказом погодження відсоткової ставки, прав та обов`язків клієнта (позичальника) і банку, відповідальності сторін, оскільки паспорт споживчого кредиту містить умови кредитування щодо двох кредитних продуктів, тоді як доказів на яких саме умовах саме картка була видана відповідачу, позивач не надав. Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20 здійснив відступ від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду\~\~від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, суд констатує, що підписання Паспорту споживчого кредиту відповідачем, з огляду на його правову природу (це не частина кредитного договору, а спосіб повідомлення позикодавця кредитором про наявні пропозиції кредитування), його зміст (містить інформацію про різні кредитні продукти), - не є безсумнівним підтвердженням досягнення між Банком та позичальником умов кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки. Вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками в сумі 10 105, 22 грн., які нараховані не на підставі заяви від 03.04.2019, підписаної відповідачем, а на підставі інших умов, підтвердження погодження яких з відповідачем у справі відсутнє. Відтак, правові підстави для стягнення заборгованості по простроченим відсотками в розмірі 10 105, 22 грн. у суду відсутні у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в нарахованих розмірах в анкеті-заяві від 03.04.2019, яка підписана відповідачем, та оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти (тіло кредиту) в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, позивачем надано докази регулярного користування кредитним коштами, відповідач не надав доказів сплати заявленої заборгованості за тілом кредиту, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 45 426, 30 грн. Вказаний розмір заборгованості відповідачем не спростовано та підтверджено розрахунком. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з боржника суми непогашеної заборгованості за тілом кредиту в сумі 45 426, 30 гривень. В іншій частині в позові слід відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 195, 58 грн. (45 426, 30 грн. * 2 684 грн. / 55 531, 52 грн., де 45 426, 30 грн. сума задоволених судом вимог до стягнення, 2 684 грн. сума сплаченого судового збору, 53 358,19 грн. сума заявлених позовних вимог). На підставі ст. ст. 207, 525,\~526,\~549,\~626,628, 633,1048,1049,\~1054,1056-1 ЦК України\~та

Outcome: partial