Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , передати малолітніх дітей Органу опіки та піклування Радомишльської міської ради Житомирської області, а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, а з відповідача [PERSON] - у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів на кожну дитину окремо, щомісячно, для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачі вихованням та захистом прав, інтересів своїх малолітніх дітей не займаються, відповідної медичної, психологічної допомоги не надають, виконувати свої батьківські обов`язки наміру не мають, як і не виконували їх упродовж останнього часу, а навпаки, створювали небезпечне середовище для своїх малолітніх дітей, яке загрожувало їх життю, здоров`ю, насамперед психологічному. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з тих же підстав. Окрім того, під час ухвалення рішення просила суд врахувати вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 06.03.2023 по справі №289/2600/21. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, із вимогами щодо позбавлення її батьківських прав та передачу дітей Органу опіки та піклування погодилась, однак зазначила, що не в змозі забезпечити належне утримання дітей у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, оскільки працює на посаді двірника господарського відділу в ПрАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» та отримує мінімальну заробітну плату, на підтвердження чого долучила довідку про доходи, а тому просила суд визначити розмір аліментів, які підлягатимуть стягненню з неї в розмірі 1000 грн. на кожну дитину, щомісячно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, оскільки на даний час знаходиться в державній установі «Житомирська установа виконання покарань №8», про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідною розпискою про вручення повідомлення суду, своїм правом на подання відзиву не скористався, заяв, клопотань до суду не надав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі [PERSON] . У присутніх в судовому засіданні дітей відповідачів, тобто у [PERSON] та [PERSON] судом було з`ясовано їхнє ставлення до позбавлення відповідачів батьківських прав, на що останні пояснили, що не бажають повертатись в родину відповідачів та в умови проживання в яких вони знаходились раніше. Малолітня [PERSON] вважає, що її батьків необхідно позбавити батьківських прав, тобто повністю підтримує позовні вимоги. Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 10, 11). На підставі актів проведення рівня безпеки дітей виконавчим комітетом Радомишльської міської ради Житомирської області було ухвалено рішення №303 від 06.10.2021 про негайне відібрання малолітніх [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з повідомленням про вчинення батьком сексуального насильства відносно малолітньої [PERSON] (а.с. 15-21). Як вбачається з наказу про постановку на обліки служби у справах дітей Радомишльської міської ради №158 від 06.10.2021 останньою було поставлено на первинний облік дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування та дітей, які залишились без піклування батьків [PERSON] та [PERSON] , а також поставлено їх на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків (а.с. 24) З витягу з протоколу №11 від 13.10.2021 засідання комісії з питань захисту прав дитини Радомишльської міської ради Житомирської області вбачається, що службою у справах дітей було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх дітей (а.с. 47-53). Відповідно наказу №23 від 01.03.2022 малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , залишених без батьківського піклування, було передано для тимчасового влаштування у сім`ю [PERSON] до вирішення питання про постійне влаштування дітей (а.с. 104). У відповідності до положень статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень. Перевіркою даних в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 06.03.2023 по справі №289/2600/21, відповідача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, та призначено на підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю (а.с. 140-152). При цьому, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21.06.2023 зазначений вирок суду було залишено без змін (а.с. 122-123). Вказаним вироком суду доведено, що [PERSON] вчиняв розпусні дії сексуального характеру відносно доньки [PERSON] . При цьому, вироком доведено залишення вказаних протиправних дій відносно [PERSON] без належного реагування матір`ю дітей [PERSON] , що підтверджує неналежне виконання нею своїх батьківських обов`язків відносно дітей. У відповідності до положень ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд звертає увагу, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (правова позиція Верховного Суду у складі КГС, постанова від 18 березня 2021 року, справа № 902/608/19). Таким чином, вказані обставини вчинення сексуального насильства [PERSON] відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] , та залишення вказаних випадків зґвалтування без уваги матір`ю дітей [PERSON] , які були встановлені Радомишльським районним судом Житомирської області у вироку від 06.03.2023, не потребують повторного встановлення і дослідження та беруться судом до уваги як докази неналежного виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей. Отже, судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки вихованням та захистом прав, інтересів своїх малолітніх дітей не займаються, виконувати свої батьківські обов`язки наміру не мають, як і не виконували їх упродовж останнього часу, а навпаки, створювали небезпечне середовище для своїх малолітніх дітей, яке загрожувало їх життю, здоров`ю, насамперед психологічному. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження №61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». В силу вимог ст. 24 Закону України «Про охорону дитинства» на державу в особі її органів покладено обов`язок влаштування дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування на усиновлення або влаштовані на виховання в сім`ї громадян (під опіку чи піклування, в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу), у будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки-інтернати. Відповідно до ч. 3 ст. 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку про доцільність передання малолітніх [PERSON] та [PERSON] для подальшого влаштування до Органу опіки та піклування Радомишльської міської ради Житомирської області. Крім того, у відповідності до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 184 СК України передбачено, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача, визначається судом. З долученої відповідачем [PERSON] до матеріалів справи довідки про доходи вбачається, що остання дійсно працює на посаді двірника в ПАТ «ПБК «Радомишль», а її середня заробітна плата за місяць становить 2831,13 грн. (а.с. 92). В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що на даний час розмір її заробітної плати становить 6000 грн. Представник позивача дану обставину в суді визнала. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року визначено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років - 2272 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у єдиній твердій грошовій сумі з відповідача [PERSON] та у частці заробітку (доходу) з відповідача [PERSON] на кожну дитину окремо, щомісячно, для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір стягуваних аліментів з відповідача [PERSON] суд враховує заявлений позивачем розмір аліментів, вважає його обґрунтованим та достатнім для утримання малолітніх дітей. Водночас, визначаючи розмір стягуваних аліментів з відповідача [PERSON] , суд враховує її матеріальне становище, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей, враховує думку представника позивача, беручи до уваги вищевказаний розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та віком від 6 до 18 років та з врахуванням думки відповідача [PERSON] про часткове визнання позову, суд вважає за можливе стягнути з останньої аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень на утримання кожного з дітей щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважаючи такий розмір аліментів достатнім та справедливим. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь держави по 1816 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: partial