Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Позов мотивовано тим, що 29.01.2008 між відповідачем [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11290242000, за умовами якого [PERSON] отримала кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 45 000 доларів США зі сплатою відсотків за використання кредитом, у розмірі 12, 90 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , 29.01.2008 між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки №175725. У зв`язку з невиконанням відповідачами умов договору про надання споживчого кредиту та договору поруки ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до Ленінського районного суду м. Вінниці щодо примусового стягнення заборгованості. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.11.2009 у справі №2-5666/09 вирішено стягнути солідарно з відповідачів на користь АКІБ «УкрСиббанк» суму боргу за кредитним договором №11290242000 від 29.01.2008 в сумі 371\~040, 17 грн., а також 120 грн. ІТЗ та 1\~700 грн. судового збору. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого, позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту №11290242000, договором поруки №175725. 27.05.2013 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області, за заявою ТОВ «Кей Колект» замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-5666/09, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці, з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект». У зв`язку із несвоєчасним виконанням судового рішення у відповідачів виникла заборгованість, яка складається з 3 % річних та інфляційних втрат. З огляду на викладене позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних за період з 01 липня 2020 року по 30 червня 2023 року за прострочення сплати заборгованості в розмірі 33\~542, 01 грн., та суму інфляційних втрат за період з 01 липня 2020 року по 30 червня 2023 року в розмірі 186\~123, 83 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідачами у визначений ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не подано, відповідач [PERSON] судову кореспонденцію, що надсилалась останній за зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ) не отримала, конверт з матеріалами позову та ухвалою суду про відкриття провадження повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідач [PERSON] судову кореспонденцію отримав 22.08.2023, про що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву закінчився. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту №11290242000, відповідно до умов якого, [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті в сумі 45 000 доларів США, сума яких дорівнює еквіваленту 227\~250 грн. за курсом Національного Банку України на день укладення договору, з кінцевим терміном їх повернення 28.01.2033. За користування кредитом передбачено зобов`язання відповідача сплачувати позивачу проценти в розмірі 12,90 % річних (а.с. 13-16). Зобов`язання за вказаним договором забезпечено договором поруки № 175725 від 29.01.2008, що укладено первісним кредитором АКІБ «УкрСиббанк» з [PERSON] , як поручителем (а.с. 17). Оскільки відповідачем [PERSON] належним чином не виконувалися зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом, АКІБ «УкрСиббанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Вінниці з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.11.2009 у цивільній справі №2-5666/09, стягнуто солідарно з відповідачів на користь АКІБ «УкрСиббанк» суму боргу за кредитним договором №11290242000 від 29.01.2008 в сумі 371\~040, 17 грн., а також 120 грн. ІТЗ та 1\~700 грн. судового збору (а.с. 18-19). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2013, за заявою ТОВ «Кей-Колект», замінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» у виконавчому провадженні по виконанню рішення Ленінського районного суду м. Вінниці №2-5666/09 про стягнення з відповідачів на користь АКІБ «УкрСиббанк» суму боргу за кредитним договором №11290242000 від 29.01.2008 (а.с. 20). В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 цього Кодексу). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15ц. При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 62759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 62491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Суд зазначає, що у рішенні Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.11.2009 у справі № 2 5666/09, яке набуло законної сили, констатовано порушення відповідачами своїх грошових зобов`язань, які в них виникли перед первісним кредитором, визначено їх розмір, наведені зобов`язання на день звернення до суду із даним позовом не виконані, тому в цьому випадку положення ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають до застосування. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного суду в своїй постанові від 19 червня 2019 року у справі за номером 646/14523/15ц. Відповідно до змісту здійснених позивачем розрахунків сум, які він просить стягнути з відповідачів на свою користь, цей розрахунок проведено за період з 01 липня 2020 року по 30 червня 2023 року включно. (а.с. 10 12) Сума заборгованості згідно якої нараховано інфляційні втрати та 3 відсотки річних становить 372\~860, 17 грн. (рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.11.2009 у справі № 2 5666/09). В додатку до позовної заяви позивачем додано розрахунки інфляційних втрат та 3% річних. У п. 54 постанови від 04 червня 2019 року справа № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду, вказує на те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, це процесуальний обов`язок суду. Перевіряючи такий розрахунок, суд вважає за необхідне врахувати наступне. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, наданий позивачем розрахунок суми трьох процентів річних підлягає перерахунку з урахуванням вищевказаного пункту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та розраховується за період з 01 липня 2020 року до 23 лютого 2022 року та з урахуванням період прострочення виконання зобов`язання в 603 дні, становить 18\~479, 56 грн. (372860,17 х 603 х 0,03/365 = 18479,56 грн.), а сума інфляційних втрат за період з 01 липня 2020 року до 23 лютого 2022 року відповідно становить 61\~657, 40 грн. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, право позивача підлягає захисту шляхом стягнення солідарно з відповідачів в користь позивача 3 % річних від суми боргу за період з 01 липня 2020 року до 23 лютого 2022 року в сумі 18\~479, 56 грн., а також інфляційні втрати за період з 01 липня 2020 року до 23 лютого 2022 року в сумі 61\~657, 40 грн., всього в сумі 80\~136, 96 грн. Позовні вимоги задоволені частково: 80\~136, 96 грн. х 100 % : 219\~665, 84 грн. = 36 %, тому з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення 1186, 20 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог. На підставі ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України та

Outcome: approved