Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

22 серпня 2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 364, 368, 372, 1217, 1223, 1226, 1269 ЦК України, просить: - визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , набутої у спільну сумісну власність на підставі договору міни житла, посвідченого 21 липня 1999 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., зареєстровано в реєстрі за № 2065, право спільної сумісної власності на яку 22 липня 1999 року було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 22/62, що залишилась у спадок після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14 вересня 1986 року у Конотопській сільській раді Городнянського району Чернігівської області між позивачем, [PERSON] , та [PERSON] було зареєстровано шлюб. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , батьком яких є [PERSON] .. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВП «Чорнобильська АЕС» 03.06.1999 року сім`я позивача у складі чотирьох осіб отримали у спільну сумісну власність житлове приміщення двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . За договором дарування частини житла, який був посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д. 15.07.1999, позивач [PERSON] подарувала своєму чоловіку [PERSON] належну їй на праві спільної сумісної власності 1/4 частку даної квартири. З того періоду часу співвласниками даної квартири були чоловік позивача та їх діти: [PERSON] , [PERSON] 21 липня 1999 року за Договором міни житла, посвідченим приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., зареєстрованим в реєстрі за № 2065, чоловік позивача [PERSON] та їх діти: [PERSON] , [PERSON] провели обмін належної їм на праві власності квартири на інше житлове приміщення трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 22 липня 1999 року право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 22/62 за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. З того періоду часу правовий статус даної квартири та її співвласники не змінювалися. 21.11.2009 дочка позивача [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє дівоче прізвище на « [PERSON] ». [INFO] в м. Славутичі Вишгородського району Київської області помер чоловік позивача [PERSON] .. Після смерті чоловіка позивача постало питання прийняття та оформлення спадщини, яка залишилася після його смерті, до якої входить також його доля у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , розмір якої за життя чоловіка позивача не був визначений. 10.05.2023 за заявою позивача державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. була відкрита спадкова справа, номер у Спадковому реєстрі № 70627274, номер у нотаріуса 33/2023, спадкодавець [PERSON] . Син позивача [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Дочка позивача [PERSON] не заявляла про свої права на спадщину батька та не має ніяких претензій щодо її прийняття позивачем. При зверненні до державного нотаріуса з приводу питання подальшого оформлення спадщину, до складу якої входить частка чоловіка позивача [PERSON] у праві спільної сумісної власності у вищевказаній квартирі, позивача повідомили, що вона не зможе оформити своє право на спадщину, яка залишилася після його смерті, та як в Договорі міни житла від 21.07.1999 не було вказано розмір частки/долі кожного зі співвласників під час набуття даної квартири у спільну сумісну власність, в тому числі і чоловіка позивача [PERSON] , на підставі чого державним нотаріусом 07.07.2023 за № 187/02-31 було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Внаслідок цього позивач позбавлена можливості належним чином у встановленому законом порядку посвідчити своє право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку її чоловіка у вищевказаній квартирі. Враховуючи вищенаведені обставини, з метою визначення розміру частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно та визнання за позивачем, як спадкоємцем за законом, права власності на його частку в порядку спадкування, позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 14 вересня 2023 року, після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05 жовтня 2023 року. Позивач у призначене підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи, до суду подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в призначене підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи, до суду подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в призначене підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, до суду засобами поштового зв`язку надіслав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю та просив їх задовольнити. Згідно з\~частиною другою\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~частин третьої,\~четвертої статті\~200\~ЦПК України\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Як вбачається з частини першої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 14 вересня 1986 року Конотопською сільською радою Городнянського району Чернігівської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 14 вересня 1986 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 14 вересня 1986 року зроблено запис за № 13 (а. с. 11). Під час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , батьком яких є [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а. с. 16, 19). 21 липня 1999 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору міни житла серії АВВ № 127854, посвідченого 21 липня 1999 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 2065, набули у спільну сумісну власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а. с. 24). Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 22 липня 1999 року Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 22/62 (а. с. 24 ). Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 21 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 21 листопада 2009 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів 21 листопада 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 2271. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а. с. 20). Відповідно до пункту 10 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 13 грудня 2022 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого знаходиться в матеріалах справи (а. с. 21). Відповідно до інформації № 15-19/76, виданої 23.01.2023 Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, місце проживання [PERSON] , [INFO] , було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 03.09.1999 по 13.12.2022 (а. с. 75). Як вбачається із спадкової справи № 33/2023, відкритої щодо майна померлого [PERSON] , копія якої долучена до матеріалів справи, 10 травня 2023 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа за номером 33/2023 (номер в реєстрі 70627274). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 72407515, виданої 10.05.2023 Славутицькою державною нотаріальною конторою, [PERSON] за життя не залишив заповіту. 30.05.2023 [PERSON] подав до Славутицької державної нотаріальної контори заяву, в якій відмовився від належної йому частки спадкового майна за законом після смерті [PERSON] . Інших заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Славутицької державної нотаріальної контори подано не було. Згідно з інформацією начальника управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/810 від 24.05.2023 станом на день смерті [PERSON] , а саме на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , де проживав [PERSON] , були зареєстровані: [PERSON] , позивач у справі, та [PERSON] , відповідач у справі (а. с. 77). Відповідно до постанови державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори № 187/02-31 від 07.07.2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON] на частку вищевказаного нерухомого майна у зв`язку з тим, що частка померлого у вказаному майні не визначена (а. с. 23). Як вбачається із Звіту про оцінку майна, складеного 17 липня 2023 року ФОП [PERSON] , ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 72,0 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS] складає 538\~678,00 гривень без ПДВ (а. с. 27-48). З урахуванням наведеного, позивач оформити належним чином спадщину не має можливості, оскільки під час набуття у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] [PERSON] квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , не було визначено розмір часток кожного із співвласників. Частиною першою статті 15\~Цивільного кодексу\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4\~Цивільного процесуального\~України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Із змісту позовної заяви вбачається, що відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на квартиру позбавляє можливості позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджено постановою державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори № 187/02-31 від 07.07.2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права. Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з приписів статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом частини 1 статті 1226\~Цивільного кодексу\~ України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно зі статтею 242 Цивільного кодексу Української РСР (який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає із змісту відносин сторін. Відповідно до\~статті 227\~Цивільного кодексу\~Української РСР\~(який\~діяв на\~час виникнення\~права власності\~на спірну\~квартиру) договір \~купівлі-продажу\~ жилого\~ будинку\~ повинен\~ бути\~нотаріально посвідчений,\~якщо хоча\~б однією\~з сторін\~є громадянин.\~Недодержання цієї\~вимоги тягне\~недійсність договору\~(стаття\~ 47\~цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Як вбачається зі змісту статті 112 Цивільного кодексу\~Української РСР,\~майно може\~належати на\~праві спільної\~власності двом\~ або\~кільком колгоспам\~чи іншим\~ кооперативним\~ та\~ іншим\~ громадським\~організаціям,\~або державі\~і одному\~чи кільком\~колгоспам або\~ іншим\~кооперативним та\~ іншим\~ громадським\~ організаціям,\~ або\~ двом\~ чи\~кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до статті 355\~Цивільного кодексу\~України \~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може\~належати особам\~на праві\~спільної часткової\~або на\~праві спільної\~сумісної власності (частина 2). Спільна власність\~вважається частковою,\~якщо договором\~або законом\~не встановлена\~спільна сумісна\~власність на\~майно (частина 4). Частиною першою статті 368\~Цивільного кодексу\~ України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із частинами першою, другою статті 372\~Цивільного кодексу\~України майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з наведених норм матеріального права, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору міни житла серії АВВ № 127854, посвідченого 21 липня 1999 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 2065. За відсутності домовленостей між співвласниками щодо розміру частки кожного з них у спільному майні законом презюмується рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності. У зв`язку з цим правильним є застосування принципу рівності часток співвласників при визначенні часток у спільній сумісній власності, які не визначені за домовленістю співвласників або законом. \~ \~ \~ \~Таким чином, частка співвласника нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , становить одну третю її частину. За змістом частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 570/997/19, для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392\~ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25\~ЦК України\~здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. За таких обставин, враховуючи, що позивач [PERSON] , як дружина спадкодавця [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла у встановленому законом порядку спадщину, нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що невизначена частка спадкодавця в квартирі, то необхідно визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . За змістом частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 897,79 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках з кожного по 448,90 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved