Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

В жовтні 2022 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до Ірпінської об`єднаної територіальної громади Київської області в особі Ірпінської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що позивач є єдиною спадкоємицею першого ступеню спорідненості після смерті спадкодавця [PERSON] . Так, позивач зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21 червня 2021 року, актовий запис № 14558. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із: частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0.2500 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:002:0105), розташованої за адресою: [ADDRESS] ; частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0.1693 га, (кадастровий номер 3222485202:02:007:0059), розташованої за адресою: [ADDRESS] ; частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0452 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:002:0106), розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що єдиною спадкоємицею першого ступеню спорідненості після смерті [PERSON] є його мати, [PERSON] . Дружини та дітей померлий не мав. Заповіт відсутній. Родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємицею підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим Михайлівсько-Рубежівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 10 січня 1990 року, актовий запис № 2. Крім того, позивач посилається на те, що довідкою виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області № 571 від 15.09.2021 року, підтверджується, що [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , з 02.12.2006 року і по день своєї смерті. Разом з ним за вказаною адресою була зареєстрована [PERSON] - мати, 1962 року народження, з 07.01.1984 року і по даний час. Позивач вважає, що належну їй спадщину вона прийняла, подала приватному нотаріусу Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьову І.С. відповідну заяву, на підставі якої було заведено спадкову справу №\~ 219/2021. В рамках заведеної нотаріусом спадкової справи, спадкоємцю було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак нотаріусом було відмовлено заявниці у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті сина на інше спадкове майно, а саме належні померлому частини земельних ділянок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 294/02-31 від 21.02.2022 року. Позивач зазначає, що свою відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, нотаріус аргументував тим, що з наданих документів неможливо визначити частку, яка належала померлому в праві спільної власності на вказані вище земельні ділянки. Так як не встановлено склад спадкового майна , на яке видається свідоцтво про право на спадщину, а саме - не відомо розмір частки земельних ділянок, належних спадкодавцю, видати свідоцтво про право на спадщину та здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства неможливо.\~Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Позивач зауважує, що земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0.1693 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:007:0059), розташовану за адресою: [ADDRESS] , було отримано у спільну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 15 квітня 2009 року, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії\~ ЯК № 657123. Згідно з додатком до якого, що містить перелік співвласників земельної ділянки, не визначено частку у спільній власності кожного їз таких співвласників. Земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0.2500 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:002:0105), розташовану за адресою: [ADDRESS] , було отримано у спільну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 15 квітня 2009 року, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії\~ ЯК № 657121. Згідно з додатком до якого, що містить перелік співвласників земельної ділянки, не визначено частку у спільній власності кожного їз таких співвласників. Земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0.0452 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:002:0106), розташовану за адресою: [ADDRESS] , було отримано у спільну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 15 квітня 2009 року, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії\~ ЯК № 657122. Згідно з додатком до якого, що містить перелік співвласників земельної ділянки, не визначено частку у спільній власності кожного їз таких співвласників. На переконання позивача, на даний час не має іншого способу, окрім звернення до суду щодо визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після смерті свого сина. Враховуючи викладене позивач просив суд: визначити, що частки спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0.2500 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:002:0105), становить 1/3 частки; на земельну ділянку загальною площею 0.1693 га, (кадастровий номер 3222485202:02:007:0059) становить 1/3 частки; на земельну ділянку загальною площею 0,0452 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:002:0106) становить 1/3 частки; визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0.2500 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:002:0105), розташовану за адресою: [ADDRESS] , після смерті сина - [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), право власності в порядку спадкування за законом на 1/ 3 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0.1693 га, (кадастровий номер 3222485202:02:007:0059), розташовану за адресою: [ADDRESS] , після смерті сина - [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0452 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:002:0106), розташовану за адресою: [ADDRESS] , після смерті сина - [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича (08134, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, буд. 74-А, приміщення 188) належним чином засвідчену копію спадкової справи № 219/2021 після смерті [PERSON] . 13 січня 2023 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Пригорницької О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила суд розгляд справи проводити у відсутність представника відповідача та прийняти законне, обґрунтоване, вмотивоване рішення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. В судове засідання третя особа не з`явилася, про дату та час судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та які мають юридичне значення для вирішення справи по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 6 ст.\~81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯК №657123, виданого [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 15 квітня 2009 року, остання є власником земельної ділянки площею 0,1693 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:007:0059), з цільовим призначенням для ведення селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з додатком до державного акту, співвласниками вказаної земельної ділянки є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , разом з тим, вказаним додатком не визначено частку у спільній власності кожного із таких співвласників. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯК №657121, виданого [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 15 квітня 2009 року, остання є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:002:0105), з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з додатком до державного акту, співвласниками вказаної земельної ділянки є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , разом з тим, вказаним додатком не визначено частку у спільній власності кожного із таких співвласників. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯК №657122, виданого [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 15 квітня 2009 року, остання є власником земельної ділянки площею 0,0452 га, (кадастровий номер: 3222485202:02:002:0106), з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з додатком до державного акту, співвласниками вказаної земельної ділянки є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , разом з тим, вказаним додатком не визначено частку у спільній власності кожного із таких співвласників. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 10 січня 1990 року, [PERSON] народився [INFO] , батьком зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] . [INFO] в\~м.\~Києві помер син позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданим 21 червня 2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 30 вересня 201 року [PERSON] подала до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. заяву про прийняття спадщини за законом після смерті свого сина [PERSON] , який помер [INFO] . До майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. було заведено спадкову справу № 219/2021, зареєстровану в реєстрі за № 68395121, що підтверджується копією вказаної спадкової справи та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68632040 від 21 лютого 2022 року. Відповідно до витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі № 68632040\~від 21\~лютого 2022\~року спадкоємцем\~померлого [PERSON] зареєстрована одна особа мати померлого [PERSON] . 21 лютого 2022 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 21 лютого 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1252. Згідно вказаного Свідоцтва спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] є його мати [PERSON] , [INFO] . Отже, як вбачається з матеріалів справи єдиною спадкоємицею після смерті померлого [PERSON] є його мати [PERSON] , яка спадщину прийняла у встановленому законом порядку. Разом з тим, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті сина на інше спадкове майно, а саме належні померлому частини земельних ділянок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 294/02-31 від 21.02.2022 року.Свою відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, нотаріус аргументував тим, що з наданих документів неможливо визначити частку, яка належала померлому в праві спільної власності на вказані вище земельні ділянки. Так як не встановлено склад спадкового майна , на яке видається свідоцтво про право на спадщину, а саме - не відомо розмір частки земельних ділянок, належних спадкодавцю, видати свідоцтво про право на спадщину та здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства неможливо.\~Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦПК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1258 ЦК України). Відповідно до статей 1216 та 1217\~ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1258 ЦК України\~встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач належать до першої черги спадкоємців за законом після смерті її сина. Частинами першою, третьою та п`ятою\~статті 1268 ЦК України\~визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до частин першої\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого сина [PERSON] , проте не може оформити своє право власності в порядку спадкування на частки земельних ділянок, належних її сину, оскільки зі змісту Державних актів на право власності на земельні ділянки неможливо визначити частку, яка належала померлому в праві спільної сумісної власності на вказані вище земельні ділянки. Згідно з ч. 1, 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.\~ Статтею 368 Цивільного кодексу України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. А відтак, оскільки судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222485202:02:007:0059, що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка з кадастровим номером 3222485202:02:002:0105, що розташована за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка з кадастровим номером 3222485202:02:002:0106, що розташована за адресою: [ADDRESS] належать на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , разом з тим, Державними актами на право власності на вказані земельні ділянки та додатками до них не визначено частку у спільній власності кожного із таких співвласників, суд вважає, що частка кожного власника у праві спільної сумісної власності є рівною та становить1/3, оскільки інше не встановлено судом. Відповідно до ч. 1 ст.\~ 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 16 ЦК України\~визначено, що способом захисту цивільних справ та інтересів може бути визнання права. За змістом пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Як роз`яснено в п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Ураховуючи вище зазначене, а також те, що до спадкового майна померлого спадкодавця [PERSON] . входить 1/3 частки у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222485202:02:007:0059, що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку з кадастровим номером 3222485202:02:002:0105, що розташована за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 3222485202:02:002:0106, що розташована за адресою: [ADDRESS] , спадкоємиця померлого [PERSON] , а саме мати померлого [PERSON] , яка відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцимею першої черги, та прийняла спадщину у встановленому законом порядку, має право на спадкування вказаного майна. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, шляхом визнання за позивачем права власності на частки спірних земельних ділянок, в порядку спадкування за законом, оскільки остання є спадкоємицею першої черги за законом, що належним чином прийняла спадщину, та має право на відповідне майно що увійшло до спадкової маси. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1225 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: approved