Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позиції учасників справи. У жовтні 2022 року позивач [PERSON] (далі по текстру позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач), в якому просив: 1.Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] спілкуванні з дитиною [PERSON] ; 2.Визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , наступним чином: -визначити дні побачень [PERSON] з малолітньою донькою, [PERSON] [INFO] , а саме:кожні перші та треті п`ятниця, субота та неділя календарного місяця, починаючи з 17:00 год. п`ятниці до 17:00 год. неділі з можливістю батька забирати дитину з ночівлею по місцю свого проживання; -святкування Нового Року проходить по черзі з кожним з батьків. Святкування Нового Року 2023 - Надія проводить з батьком по місцю його проживання; -святкування Дня народження дитини проходить по черзі з кожним з батьків. День народження дитини 2023 року Надія проводить разом з матір`ю; -святкування Дня народження батька дитини кожного року проводить з батьком по місцю його проживання; -влітку, три тижні (21 календарний день) відпочинку дитина проводить разом з батьком за попередньою домовленістю з матір`ю про вибір місяця та дня початку відпочинку. Вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась донька [PERSON] , [INFO] . Внаслідок того, що спільне сімейне життя не склалось та було фактично припиненим, шлюб було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.09.2018. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. За рішенням Деснянського суду м. Київ від 08.10.2015 позивач, як батько дитини, сплачує аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку. Відповідач за даним позовом періодично почала не надавати позивачу спілкуватися та бачитися з донькою. На його неодноразові прохання не перешкоджати у спілкувані з дитиною та вирішити дане питання мирним шляхом, відповідач не реагувала. На початку травня 2020 року відповідач відвезла дитину до своєї матері в Дніпропетровську область на тривалий час. В цей період відбувались постійні перешкоджання у спілкуванні з дитиною, порушуючи права батька та дитини. Таким же чином відбулось і в 2021 році в кінці травня. З цього приводу позивач неодноразово звертався в службу у справах дітей із заявами про перешкоджання у спілкуванні. В період з 24.02.2022 по 12.05.2022 дитина перебувала з ним, бтьком. За весь час це близько 80 днів, відповідач не цікавилась дитиною взагалі. 13.05.2022 відповідач попросила дитину до себе на пару днів до себе та безвідповідально під час війни відвезла [PERSON] , [INFO] та старшу доньку від першого шлюбу [PERSON] знову до матері в Дніпропетровську область, тобто наблизила власних дітей до тимчасово окупованої території на 100 км, також заблокувала позивачу будь-які контакти з дитиною. На момент написання позову позивач не чув і не бачив власну доньку з 27.05.2022. У зв`язку з викладеним вище, позивач як батько дитини звертається до суду з проханням усунути перешкоди у спілкуванні та визначити графік побачень з дитиною. Відповідач [PERSON] скористалась правом надання відзиву-заперечення (т.1 а.с.177-191), у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог, вважаючи, що вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки з часу свого народження та по сьогодні включно малолітня донька [PERSON] проживає з нею та після розірвання шлюбу спору щодо місця проживання дитини не виникало та спільно було обумовлено і прийнято рішення, що малолітня донька залишається жити з матір`ю. У зв`язку з тим, що позивач відмовився добровільно сплачувати аліменти на утримання доньки, тому змушена була звернутися до суду і в судовому порядку стягнути з нього аліменти, що підтверджують те, що добровільно позивач не сплачував аліменти. Тому твердження позивача про те, що він виконує відповідні судові рішення по сплаті аліментів на дитину, не є дійсними. Щодо тверджень позивача про створення перешкод у спілкуванні з дитиною, відповідач вказує, що жодного разу не чинила перешкод у спілкування батька з дитиною, а навпаки періодично надавала батьку дитини бачитись з донькою, тому звинувачення позивача є неправдиві та не відповідають дійсним обставинам справи. Пізніше, для забезпечення безпеки щодо перебування дітей у м. Києві через ракетні обстріли відвезла обох доньок до своєї мами, з якою діти наразі проживають. Крім того, відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву (т.1 а.с.211-228), у якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] та вказує, що психологом КП «Центр надання соціальних послуг» Піщанської сільської ради» була складена та видана психологічна характеристика особистого розвитку дитини, у якій зазначено, цитата «Після діагностування дитина висловила без емоційних спонтанний коментар, у якому зазначено, що батько торкався її статевих органів та переключилась до іншого виду діяльності. Зі слів бабусі - [PERSON] подібні коментарі від дитини звучали і вдома, що викликало занепокоєння». Після чого відповідач перестала надавати дозвіл для зустрічі з дитиною позивачу по справі. Крім того, батько малолітньої дитини [PERSON] , починаючи з 12.05.2022 по сьогодні ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та не приймає участі у житті, вихованні, розвитку дитини, не спілкується з нею, що є беззаперечною правовою підставою для суду позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] . Позивачем [PERSON] надано до суду відзив на зустрічну позовну заяву (т.2 а.с 41-44), де вказано, що зустрічна позовна заява є необґрунтованою, жодні з доводів не підтверджені належними доказами та задоволенню не підлягає. Надана в зустрічному позові психологічна характеристика, яка ніби то є основним доказом, доказом як таким бути не може, оскільки позивач звернувся з заявою до КЗ «ЦНСП», щодо роз`яснення відносно характеристики, виданої 31.08.2022 на його доньку [PERSON] , [INFO] . В отриманій відповіді (т.2 а.с 45) зазначено, що психолог факту насильства не виявила, загрози життю чи здоров`ю не виявлено та найголовніше характеристика була складена зі слів баби. Дані, викладені в ній, надумані, не відповідають дійсності, надані виключно для дискредитації батька та затягування розгляду справи по основному позову, окрім того, подання даної характеристики позивачем кваліфікуються ст. 384 КК України, введення в оману суду або іншого уповноваженого органу. Крім того, другою підставою в зустрічній позовній заяві позивач посилається на те, що батько ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, проте позивач за зустрічною позовною заявою, в самому ж позові заявляє, цитата «заборонила своїй матері надавати будь-які контакти дитини з батьком". Тобто позивач свідомо сама повідомляє суд про перешкоджання у спілкуванні за вигаданими причинами. Також в позові подані неправдиві свідчення стосовно виплати аліментів, оскільки відповідач за зустрічною позовною заявою завжди платив і платить аліменти [PERSON] на картковий рахунок зі свого карткового рахунку, і про це останній відомо. Також [PERSON] в зустрічному позові зазначає, що на сьогодні виконує рішення суду про місце проживанню дитини з мамою, а далі по тексу і сама повідомляє, що дитина проживає разом з бабою. Тому мати, передавши дитину на виховання бабі [PERSON] , самоусунулась від виховання малолітньої доньки та не дає можливості батьку приймати участь житті дитини. В судових засіданнях позивач [PERSON] та його представник - адвокат Білецький Б.М. підтримали вимоги первісного позову щодо усунення перешкод у спілкуванні та визначення графіку побачень з дитиною, посилаючись на викладене у позові та у відзиві на зустрічну позовну заяву, зазначивши також про те, що він, як батько, проводив багато часу з дитиною. В справі є матеріали за якими зрозуміло, що він,як батько, багато разів звертався до служби у справах дітей, до поліції щодо перешкоджання у спілкуванні з дитиною. Також наявність даного позову від батька до матері і є прямим доказом, що позивач цікавиться дитиною та у законний спосіб намагається усунути перешкоди у спілкуванні нею та визначити способи участі у вихованні, спілкуванні. Відповідач за первісним позовом та її представник - адвокат Голинська С.В. в судові засідання не з`являлися, про час, місце розгляду справи повідомлялись належним чином, при цьому на кожне судове засідання направляли до суду заяви-вимоги та клопотання про обов`язкове відкладення судових засідань та направлення судових повісток, обов`язкове фіксування технічними засобами всіх судових засідань. В судове засідання, призначене на 03.10.2023 також направлена заява про обовязкове відкладення судового засідання через перебування адвоката у довготривалому відрядженні далеко поза межами м. Києва, при цьому будь - яких доказів не надано щодо відрядження. Зокрема надіслані заяви електронною поштою на офіційну електронну адресу суду звернення мають статус інформаційного, оскільки не скріплені електронним цифровим підписом у визначеному законодавством порядку. Представники третіх осіб - Служба у справах дітей та сімї Деснянської РДА у м. Києві, Служба у справах дітей Піщанської сільської ради Дніпропетровської області в судові засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, направили до суду листи з проханням розглядати справу за відсутності представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року постановлено залучити до участі у справі Службу у справах дітей Піщанської сільської ради Дніпропетровської області , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року зобов`язано Службу у справах дітей Піщанської сільської ради Дніпропетровської області надати суду висновок щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві, Служба у справах дітей Піщанської сільської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав відносно доньки - залишено без руху. Ухвалою Деснянського районного суду від 08 червня 2023 року зустрічну позовну заяву, подану [PERSON] про позбавлення батьківських прав, об`єднано в одне провадження з первісним позовом, та зобов`язано Службу у справах дітей Піщанської сільської ради Дніпропетровської області надати суду висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року, внесеною до протоколу судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, вислухавши учасників справи, відповідно позивача та його представника за первісним позовом, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1 а.с.10) Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. 11 червня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не більше 10 % розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 04 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с 18). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (т.1 а.с.20). Відповідно до листа від 16.02.2023, наданого Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, малолітня [PERSON] проживає разом з бабою, [PERSON] , за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.75) Актом обстеження умов проживання від 17 січня 2023 року, складеним спеціалістом І категорії служби у справах дітей Піщанської сільської ради Дніпропетровської області, умови проживання дитини задовільні (т.1 а.с 57). [PERSON] працює в ТОВ «104.ЮА» у Відділі продажів в Групі складського обслуговування на посаді Менеджера з матеріально-технічного забезпечення з 29.08.2022 і по теперішній час, характеризується позитивно, про що свідчить характеристика з місця роботи (т.1 а.с 87). Відповідно до висновку від 12 травня 2023 року, Служба у справах дітей Піщанської сільської ради вважає за доцільне усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] , та визначити наступний спосіб участі батька у вихованні дитини: святкування Нового року по черзі з кожним з батьків за попередньою домовленістю з матір`ю; святкування дня народження дитини по черзі з кожним з батьків за попередньою домовленістю з матір`ю; влітку, три тижні (21 календарний день) відпочинку проводити разом з батьком за попередньою домовленістю з матір`ю про вибір місця та дня початку відпочинку; відвідувати дитину за місцем фактичного проживання. (т.1 а.с 167-171). Крім того, Служба у справах дітей Піщанської сільської ради затвердила висновок № 195 від 23.08.2023 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . (т.2 а.с 64-67). Щодо вимог первісної позовної заяви про усунення перешкод щодо участі у вихованні та встановлення графіку спілкування з дитиною. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Положеннями ст. 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 54 рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року «Хант проти України» суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Відповідно до правових висновків Верховного Суду (дивитись, наприклад, постанову від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Згідно наданого до суду висновку, Служба у справах дітей Піщанської сільської ради вважає за доцільне усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі батька у вихованні малолітньої доньки. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Враховуючи висновок Служби у справах дітей Піщанської сільської ради щодо встановлення графіку спілкування з дитиною способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову. Щодо зустрічних позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344 св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 07.12.2022 року у справі № 562/2695/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною. У даній справі, судом не встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки. Вказане встановлено також й висновком Служби у справах дітей Піщанської сільської ради № 195 від 23.08.2023 щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, а саме свідоме нехтування батьками своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Надана в зустрічному позові психологічна характеристика, спростована під час розгляду справи, оскільки психолог факту насильства не виявила, загрози життю чи здоров`ю не виявлено. Також в отриманій відповіді від КЗ «ЦНСП», що до роз`яснення відносно характеристики виданої 31.08.2022 директор [PERSON] зазначає, що до них звернулась баба дитини, а характеристика видана на дитину та матір одним числом 31.08.22. З їх слів матір до них взагалі не зверталась. З приводу вказаного, є думка Верховного Суду щодо подібних характеристик чи висновків, а саме згідно Постанови Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17 «Взявши до уваги висновок спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження від 18 червня 2019 року N 04/19, виконаного юридичним психологом [PERSON], апеляційний суд не врахував, що такий висновок психолога ґрунтується на поясненнях матері, а також окремих письмових документах, наданих лише однією стороною - [PERSON]; у психолога не перебували у дослідженні матеріали справи, яка переглядається, психолог особисто не спілкувалася з малолітньою дитиною та батьком дитини. Висновок психолога містить загальні висновки про зв`язок матері з дитиною такого віку без урахування фактичних обставин цієї справи, яка переглядається. Отже, такий висновок психолога не містить інформацію щодо предмета доказування, а тому не може бути належним доказом у цій справі.» Приймаючи до уваги те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає брати участь у вихованні дитини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки. З наведеного слідує, що відповідач, не нехтує батьківськими обо`вязками, не ухиляється від їх виконання, а намагається встановити контакт для спілкування та виховання дитини. Зокрема як зазначено позивачем, з дитиною у нього був постійний контакт як батька з дитиною, при цьому з початку війни, з 24 лютого 2022 року до травня 2022 року дитина постійно перебувала з батьком. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Основного Закону України. З огляду на вищевикладене, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню, а первісний позов щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial