Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У квітні 2021 року до суду звернулась [PERSON] із вказаним позовом, де просить суд: визнати недійсним Договір іпотеки від 25 травня 2006 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1566; скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко Ольги Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57149567 від 18.03.2021р.; скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко Ольги Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57513970 від 07.04.2021р.; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 251,6 кв. метрів з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 травня 1977 року уклала шлюб з [PERSON] , під час шлюбу на підставі рішення Зазимської сільської ради від 20 грудня 1996 року №85 чоловікові передано у власність земельну ділянку площею 0, 223 га за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, у подальшому присвоєно кадастровий номер: 3221282801:01:039:0104. На цій земельній ділянці за час шлюбу побудований житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, на який, на підставі рішення Зазимської сільської ради Броварського району від 26 березня 2009 року №41, видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. [INFO] чоловік позивачки помер, та в процесі підготовки документації для реєстрації вищезазначеного нерухомого майна за членами сім`ї померлого, виявилось, що відповідач [PERSON] зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку і на закінчений будівництвом житловий будинок. Так, 18 березня 2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко Ольгою Володимирівною винесене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відповідно якого за відповідачем, [PERSON] , зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку. Право власності зареєстроване на підставі Договору іпотеки від 25 травня 2006 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", згідно якого передано в іпотеку земельну ділянку, що належала [PERSON] , на якій знаходився об`єкт незавершеного будівництва - незавершена будівництвом нерухомість, готовність якої складає 78%. Пункт 1.1. Договору іпотеки містить закреслення і виправлення: виправлено реквізити Кредитного договору, строк повернення кредиту, суми кредиту. Договором про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого Щелковим Д.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25.05.2006р. за № 1566, від 20 листопада 2006 року внесено зміни до п.п. 1.1, 1.4, 1.5 Договору іпотеки, і цей договір також містить закреслення та виправлення в його п. 1.1 про вимоги (реквізити Кредитного договору). Позивач зазначає, що не знала про існування іпотечного договору до 08.04.2021 року, дозволу на його укладення як співвласник майна (спільне майно подружжя) - не надавала, тому такий договір є недійсним. Крім того, боржник (чоловік позивачки) у зобов`язанні не був замінений іншою особою у відповідності до вимог закону та ст. 520, 521 ЦК України, будь-яких порушень договірних зобов`язань на дату його смерті, [INFO] , - не встановлено. Юридичного факту заміни іпотекодавця його правонаступником на дату застосування іпотечного застереження - не відбулося. Таким чином, реалізація умов Договору іпотеки за зобов`язаннями, які припинились зі смертю боржника, не відповідають закону та вчинені без дотримання ст. 35 Закону "Про іпотеку". Тобто, відбулося примусове стягнення за рахунок предмету іпотеки за зобов`язанням, яке припинилось зі смертю боржника та не може бути реалізованим у зв`язу з тим, що боржник вже не є стороною договору у зв`язку зі смертю та не був замінений іншою особою, до якої перейшли, крім обов`язків, і право на виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою, у тридцятиденний строк. Реєстрацією права власності на земельну ділянку і на житловий будинок за відповідачем порушено право власності позивача на це майно, яке виникло у неї в силу закону як у подружжя та не припинилось станом на дату реєстрації права власності за відповідачем. Заперечення відповідача. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що позивачем не надано доказів, які б вказували на те, що [PERSON] зверталася із заявою про прийняття спадщини за законом або за заповітом, після смерті свого чоловіка [PERSON] . До того ж відсутні докази постійного проживання позивача разом із [PERSON] на час відкриття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] умисно після смерті спадкодавця - свого чоловіка [PERSON] , не скористалася своїм правом передбаченим ст. 1268 ЦК України, та вважається такою, що не прийняла спадщину, з метою уникнення боргових зобов`язань. Враховуючи викладене, [PERSON] позбавлена права вимоги відносно майна, яке було предметом спірного Договору іпотеки. З часу укладення [PERSON] відповідних договорів з банком з 2006 року до часу його смерті, а саме 2015 року, такі договори не були оскаржені його дружиною [PERSON] , отже, вона пропустила строк на звернення до суду щодо оскарження спірного договору іпотеки, укладеного у 2006 році. Крім того, вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не є стороною, з якими укладався спірний правочин. Однією із сторін вищевказаного договору є чоловік позивача [PERSON] , іншою стороною є Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль», правонаступником якого зараз є АТ «Райффайзен Банк Аваль». Відтак, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року (внесена до протоколу судового засідання) залучено до участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Акціонерне товариство «Оксі Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінстрим», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Миколайовича. Ухвалою суду від 23 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Литвиненко А.В. доводи позову підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Попович В.С. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх недоведеність та безпідставність. Представник третьої особи Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» також заперечувала проти задоволення позовних вимог. Решта третіх осіб про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, до суду не з`явились. Обставини справи, що встановлені судом. 07.05.1977 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 26.01.2006 [PERSON] підписала заяву, відповідно до якої вона надає згоду своєму чоловікові [PERSON] на передачу в іпотеку (заставу) земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , набутих ними під час зареєстрованого шлюбу. Одночасно з цим дає згоду на укладання та підписання за ціну та на умовах за його розсудом цивільно-правових договорів для забезпечення виконання умов відповідного кредитного договору. Зміст ст. ст. 59, 60, 65, 74 Сімейного кодексу роз`яснено. Факт шлюбних відносин перевірено за Свідоцтвом про укладання шлюбу серія серії [NUMBER] . Заяву посвідчено 26 січня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А., особу [PERSON] , яка підписала документ, встановлено. Вказана заява зареєстрована в реєстрі за номером 258. 25.05.2006 між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» укладений кредитний договір № 014/1179/81/628, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії в сумі 52 900 доларів США до 25.05.2012р. зі сплатою 12,00% річних.? 20.11.2006 додатковою угодою №1 до кредитного договору № 014/1179/81/628 від 25.05.2006 внесені зміни, відповідно до яких невідновлювальна кредитна лінія була збільшена до 100 000 доларів США зі сплатою 14% річних. З метою забезпечення виконання вищезазначених кредитних зобов`язань 25.05.2006 між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстр. № 1566 (далі - Договір іпотеки). Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка (кадастровий номер не присвоєний), площею 0,223га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІІ-КВ №013289, виданого Зазимською сільською Радою народних депутатів Київської області 03 листопада 1999 року на підставі рішення виконкому Зазимської сільської Ради народних депутатів від 20.12.1996р. № 85 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 186, на якій згідно довідки, виданої Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації Київської області 06.04.2006р. за № 88, є незавершена будівництвом нерухомість, готовність якої складає 78%. Пунктом 2.1.1. Договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки знаходиться у власності [PERSON] , до моменту укладення цього договору нікому не відчужений, не обтяжений земельними сервітутами, під забороною (арештом), а також іпотекою та (або) податковою заставою, не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, судового спору щодо нього немає, прав щодо нього у третіх осіб (за договорами найму, оренди, тощо) як в межах України, так і за межами України не має. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , позовні вимоги задоволено частково: розірвано кредитний договір № 014/1179/81/628 від 25 травня 2006 року, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] ; стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 1 091 370 гривень та судові витрати. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Відповідно до Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26.01.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 41, яким первісний кредитор - АТ "Райффайзен Банк "Аваль" відступило права вимоги за Договором іпотеки AT "Оксі Банк". Відповідно до Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки від 26.01.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 43, яким кредитор - AT "Оксі Банк" передало права вимоги за договором іпотеки ТОВ "Фінстрим". Згідно з Договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26.01.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрований в реєстри за № 46, кредитор ТОВ Фінстрим" передало права вимоги за договором іпотеки [PERSON] . 28.01.2021 [PERSON] направив боржнику [PERSON] вимогу іпотекодержателя про усунення порушень, де зазначена сума заборгованості за кредитним договором та вимога про погашення вказаної заборгованості у тридцятиденний строк. З копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] видно, що 11.02.2021 року поштове відправлення отримав [PERSON] 18 березня 2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко Ольгою Володимирівною винесене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відповідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221282801:01:039:0104. 07.04.2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко Ольгою Володимирівною винесене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відповідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права, особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Щодо визнання недійсним договору іпотеки Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 60 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно з частинами першою, другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При розгляді даної справи встановлено, що 26 січня 2006 року позивачем надана заява, яка засвідчена нотаріально, де вона надає згоду своєму чоловікові [PERSON] на передачу в іпотеку (заставу) земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , набутих ними під час зареєстрованого шлюбу. У цій же заяві дає згоду на укладання та підписання за ціну та на умовах за його розсудом цивільно-правових договорів для забезпечення виконання умов відповідного кредитного договору. Відтак, доводи позивача про відсутність її згоди на укладення іпотечного договору є безпідставним, так само, як і пояснення представника позивача про те, що позивач могла надавати згоду на укладення іпотечного договору, проте для забезпечення кредиту у значно меншому розмірі, а не для забезпечення кредиту у розмірі 52 900 доларів США. Такі аргументи позивача є недоведеними та спростовуються змістом заяви [PERSON] від 26.01.2006 року. Наявність виправлень в оспорюваному іпотечному договорі щодо номеру кредитного договору та суми кредиту також не підтверджує доводів позовних вимог, оскільки такі виправлення засвідчені приватним нотаріусом, а при укладенні іпотечного договору нотаріусу надавався відповідний кредитний договір із зазначенням правильних реквізитів та суми кредиту. Отже, судом не встановлено обставин для визнання недійсним договору іпотеки. Посилання позивача на те, що іпотека є припиненою у зв`язку з розірванням кредитного договору рішенням Броварського міськрайонного суду від 13.10.2011, також є безпідставним, виходячи з такого. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку». Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як розірвання договору, який забезпечено цією іпотекою. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 548/981/15-ц (провадження № 14-182цс18) зазначила, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті). Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути кредитору заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Після розірвання кредитного договору з огляду на те, що кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання, не припиняються окремі зобов`язання сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 09 вересня 2015 року у справі № 6-939цс15), але в обсязі, що відповідає заборгованості, яка існувала до моменту розірвання договору. Отже, іпотека спірного нерухомого майна не припинена у зв`язку із розірванням кредитного договору. Щодо скасування рішень державного реєстратора та визнання права власності на частину спірного нерухомого майна. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Позивач, посилаючись на те, що перебуваючи в шлюбі з [PERSON] , набули у спільну сумісну власність земельну ділянку та житловий будинок у с. Зазим`я, вважає, що іпотечний договір є недійсним, та як наслідок реєстрація права власності на спірне нерухоме майно відбулась з порушенням вимог чинного законодавства, тому рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за відповідачем є незаконними, а за позивачем необхідно визнати право власності на частину вказаного нерухомого майна. З наведених вище міркувань, суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача про недійсність іпотечного договору. Відтак, іпотекодержатель мав право на реалізацію іпотечного майна для погашення заборгованості боржника, у даному випадку - [PERSON] . Так, згідно статті 71 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час смерті спадкодавця) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Главою 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, № 296/5 встановлений порядок видачі свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Відповідно до пунктів 2.6, 3, 3.1, 3.2 Глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Нотаріус у випадку видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на житловий будинок, квартиру та інше нерухоме майно вносить відповідні відомості про речові права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Видача свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя у випадку наявності заборони відчуження або арешту на майно. За наявності заборони відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя видається у разі згоди на те кредитора (відповідного податкового органу). Згода кредитора має бути викладена у формі письмової заяви. Отже, позивачка могла реалізувати своє право власності на частку спірного нерухомого майна за процедурою, яка передбачена в статті 71 Закону України «Про нотаріат» та Главі 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталася до нотаріуса з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в їх спільному з [PERSON] майні, який помер [INFO] , і нотаріус не виносив постанову про відмову у видачі такого свідоцтва. До суду не надано доказів того, що на момент смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором, яка визначена судовим рішенням, була погашена, як і не підтверджено, що після смерті боржника така заборгованість сплачена позивачем чи спадкоємцями боржника. Крім того, позивач не надала жодних доказів того, що повідомляла кредитора про смерть боржника та про те, що кредитор був обізнаний про смерть боржника. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Крім того, за змістом статті 26 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Згідно із частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За змістом статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. З огляду на викладене, обтяження нерухомого майна у вигляді іпотеки продовжує діяти і після смерті іпотекодавця, який є боржником, тому у випадку існування невиконаних зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель має пред`явити вимогу до особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки. Разом з тим, у даному випадку, відповідач отримавши право вимоги за іпотечним договором, будучи необізнаним про його смерть, повідомив боржника про необхідність погашення заборгованості та набув права власності на спірне нерухоме майно в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку». Позивачем не надано доказів про підтвердження обізнаності кредитора про смерть боржника, відкриття спадкової справи, наявність спадкоємців, тому враховуючи ті обставини, що борг за кредитним договором не сплачений, позивач надала письмову згоду на укладення іпотечного договору, відповідно погодилась із тим, що у випадку невиконання кредитних зобов`язань, кредитор має право на звернення стягнення на іпотечне майно, яке є спільним майном подружжя, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна, як частки у спільному майні подружжя. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: dismissed