Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

14 червня 2023 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування НМР Хмельницької області, - про визначення місця проживання дитини з батьком (а.с.2-5). В обґрунтування позовних вимог позивачем - [PERSON] зазначено, що: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який 16 червня 2014 року було розірвано, та від якого вони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка останнім часом, понад 1 рік, проживає з позивачем [PERSON] по [ADDRESS] , оскільки, відповідач [PERSON] , після розірвання шлюбу, виїхавши за кордон, не має наміру повертатись в Україну, життям доньки - не цікавиться, участі у вихованні - не приймає, тощо, у зв`язку з чим, виникла необхідність звернення до суду з метою офіційного визначення місця проживання дитини - по [ADDRESS] , разом з батьком - позивачем [PERSON] , який належним чином виконує свої батьківські обов`язки в повному обсязі, створив дитині всі необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує доньку всім необхідним, крім того - є не судимим, до кримінальної та адміністративної відповідальності - не притягувався, хронічних захворювань - не має, на обліку в психоневрологічному та інших диспансерах - не перебуває, позитивно характеризується у побуті, тощо, що якнайкраще забезпечить інтереси дитини. 19 червня 2023 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування НМР Хмельницької області, - про визначення місця проживання дитини з батьком, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 19 червня 2023 року (а.с.21), - відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 18 липня 2023 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування НМР Хмельницької області, - про визначення місця проживання дитини з батьком, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 18 липня 2023 року (а.с.28-29), - підготовче провадження закрито з призначенням справи до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце проведення судового розгляду справи, в судове засідання - не з`явився, надавши до суду відповідну заяву (вх.№4059/23 від 25 вересня 2023 року (а.с.51) - щодо можливості проведення судового розгляду справи за його відсутності, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні останніх. Відповідач [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час та місце проведення судового розгляду справи, в судове засідання - не з`явилась, у строк, встановлений судом в Ухвалі Нетішинського міського суду від 19 червня 2023 року, відзив на позовну заяву - не надала, водночас, скерувавши до суду заяву (вх. №ЕП-1707/23 від 18 вересня 2023 року (а.с.49) - щодо можливості проведення судового розгляду справи за її відсутності, зазначивши інформацію про визнання позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком - в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Органу опіки та піклування НМР Хмельницької області - Околот В.Д., будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи, у судове засіданні - не з`явилась, надавши до суду відповідну заяву (вх.№3242/23 від 03 серпня 2023 року (а.с.38) - щодо можливості проведення судового розгляду справи за її відсутності, підтримавши наданий Органом опіки та піклування НМР Хмельницької області висновок за №11/12-03-17/23 від 02 серпня 2023 року. У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України - фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено: відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданий Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій області 15 травня 1998 року (а.с.6-9) - позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований та проживає - по [ADDRESS] , відповідно до копії рішення Нетішинського міського суду від 16 червня 2014 року (а.с.11-12) - шлюб, зареєстрований 10 березня 1998 року у Нетішинському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Хмельницької області (актовий запис №49 від 10 березня 1998 року) між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] - розірвано, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області 28 січня 2009 року (а.с.13) - батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , є: матір`ю - відповідач [PERSON] , батьком - позивач [PERSON] , про що свідчить актовий запис за №29 від 28 січня 2009 року, із дослідженого акту від 27 травня 2023 року (а.с.14) вбачається, що комісією у складі - [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - позивачем [PERSON] - по [ADDRESS] , при цьому, позивач [PERSON] за місцем мешкання характеризується виключно з позитивного боку, із дослідженого Висновку Органу опіки та піклування НМР Хмельницької області - про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , за №11/12-03-17/23 від 02 серпня 2023 року (а.с.36-37) вбачається, що, - відповідно до акту оцінки потреб позивача [PERSON] , з метою встановлення спроможності батька виконувати обов`язки з виховання неповнолітньої доньки - [PERSON] , проведеної фахівцями Нетішинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 31 липня 2023 року, батько - позивач [PERSON] батьківські обов`язки виконує, і, у зв`язку з перебуванням матері неповнолітньої [PERSON] - відповідача [PERSON] у федеративній республіці Німеччина, фахівцям Нетішинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) не вдалося здійснити оцінку потреб її сім`ї, тож, враховуючи вищевикладене, надані документи, відсутність спору між батьками дитини, відповідно до ст.160 п.3 СК України, ст.29 ЦК України, вивчивши умови життя і виховання дитини, - орган опіки та піклування НМР ХО вважає, що місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , визначається нею самою. Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси - у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист - є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст.16 ЦК України, за приписами якої - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору - на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень - Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України). Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.7 СК України), при цьому, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, і сім`я - є первинним та основним осередком суспільства, яка створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також, на інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ст.3 СК України). Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ст.2, ст.7 СК України). Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані СК України, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (ст.8 СК України). Відповідно до положень ст.8 Конвенції - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, щодо права батьків на визначення місця проживання дитини регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема, главою 13 СК України, що визначає особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей. У відповідності до положень ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» - сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ст.150 СК України). У відповідності до положень ст.6 СК України - правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, при цьому, малолітньою вважається дитина до досягнення нею 14 (чотирнадцяти) років, неповнолітньою - вважається дитина у віці від 14 (чотирнадцяти) до 18 (вісімнадцяти) років. Виховання в сім`ї - є першоосновою розвитку особистості дитини, при цьому, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, і саме батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків, відповідно до закону (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Водночас, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ст.152 ч.1 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст.8 ч.1 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року та іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України, і регулювання сімейних відносин - має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст.7 СК України). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Крім того, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, і таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Тож, у відповідності до діючого законодавства - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, і найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.18, ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). За приписами ст.141 СК України, що встановлюють рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ст.157 ч.5 СК України. Місцем проживання фізичної особи - є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, при цьому, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від 10 (десяти) до 14 (чотирнадцяти) років визначається органом опіки та піклування або судом (ст.29 ЦК України), що узгоджується з положеннями ст.160 СК України, що регулюють право батьків на визначення місця проживання дитини, за приписами якої - місце проживання дитини, яка не досягла 10 (десяти) років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла 10 (десяти) років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, і, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 (чотирнадцяти) років, визначається нею самою, і, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст.161 СК України). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, при цьому, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ст.161 СК України). І в даному випадку, суд, вирішуючи питання - про визначення місця проживання дитини з батьком, висунуте у позовній заяві [PERSON] до [PERSON] , з урахуванням віку дитини, щодо якої визначено позовну вимогу, - [PERSON] , [INFO] , - приймає до уваги приписи законодавства, що у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років визначається органом опіки та піклування або судом, при цьому, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою, однак, беручи до уваги висновок Органу опіки та піклування НМР Хмельницької області за №11/12-03-17/23 від 02 серпня 2023 року, за яким встановлено, що - мати неповнолітньої (відповідач [PERSON] ) перебуває у Німеччині, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, правовий статус якої зберігається до досягнення особою повноліття, вважає за можливе вирішити означене питання, оскільки, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, що і є предметом їх основного піклування, і кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, немайнового або майнового характеру, і судовий захист - є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Відповідно до роз`яснень у постанові Пленуму ВС України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29). Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, водночас, беручи до уваги позицію учасників судового процесу, зокрема, повне визнання позовних вимог з боку відповідача [PERSON] , і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, з урахуванням інформації Органу опіки та піклування НМР щодо неможливості здійснити оцінку потреб сім`ї відповідача [PERSON] та спроможності останньої виконувати обов`язки з виховання неповнолітньої доньки - [PERSON] , приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , - про визначення місця проживання дитини з батьком, - підлягає задоволенню, оскільки, у судовому засіданні встановлено, що - позивач [PERSON] , який має постійне місце мешкання, має самостійний сталий дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, веде сумлінний та добропорядний спосіб життя, позитивно характеризується у побуті, наразі - безпосередньо мешкає з дитиною, по [ADDRESS] , має можливість забезпечити належні умови для життя дитини та розвитку природних здібностей останньої, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, займається вихованням дитини, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний стан, навчання, готує дитину до самостійного життя та праці, тощо, - що, на думку суду, беззаперечно свідчить про наявність правових підстав та є достатнім для визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - позивачем [PERSON] - по [ADDRESS] , та що, на переконання суду, буде відповідати вимогам закону, так як не суперечить правам та свободам інших осіб, і, перш за все, не порушує інтереси неповнолітньої дитини, яка має право на забезпечення такого захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя, а також, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Водночас, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ЦПК України, за якими - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ч.1 ЦПК України), при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, водночас, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: … у разі задоволення позову - на відповідача (ст.141 ЦПК України), - залишивши судовий збір, який становить суму у розмірі 1073 гривні 60 копійок, сплачений позивачем - [PERSON] при зверненні до суду з позовом, відповідно до платіжної інструкції №0.0.3028735612.1 від 03 червня 2023 року (а.с.1) - за останнім, відповідно до волевиявлення того у поданій до суду заяві, оскільки, у відповідності до діючого цивільного процесуального законодавства, суд, саме за заявою позивача, присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем, після пред`явлення позову (ст.142 ч.3 ЦПК України). На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 141, 160 СК України, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved