Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому зазначає, що 10.01.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490021420. Позичальний у встановлений строк не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, через що ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступник ЗАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду за захистом свого порушеного права. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 182/1393/15-ц від 01.03.2018 року було стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490021420 від 10.01.2007 року в розмірі 109631,97 грн. Представник позивача вказав, що рішення набрало законної сили, однак станом на час звернення до суду з даним позовом, рішення виконано не було. З огляду на те, що відповідач досі не виконав рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.05.2014 року у справі №638/14031/13-ц про стягнення солідарно заборгованості з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 109631,97 грн., та продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном, позивач має право на отримання суми боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення. Відповідно до заборгованості за кредитним договором № 490021420 від 10.01.2007 року за статтею 625 ЦПК України (3% річних, інфляція) загальна заборгованість [PERSON] в період з 30.03.2018 року по 30.03.2021 року складає 15702,20 грн., а саме: 4006,00 грн. 3% річних та 11696,20 грн. інфляційні витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача заборгованість в період з 30.03.2018 року по 30.03.2021 року в розмірі 15 702,20 грн., що складається з: 3 % річних - 4006,00 грн.; інфляційних витрат - 11696,20 грн. Також представник позивача просив стягнути з [PERSON] сплачену банком суму судового збору. Ухвалою про відкриття провадження від 11.08.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 17.01.2022 року відповідачем [PERSON] було надано відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначав, що борг з нього рішенням суду вже було стягнуто, виконавче провадження за рішенням завершено. Також, у лютому 2021 року він звернувся до Нікопольського міськрайонного суду із позовом до АТ «Альфа-банк», за участю третьої особи-приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (справа №182/948/21). Згідно з матеріалів справи №182/948/21, АТ «Альфа-банк» отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 29.03.2021 року і не скористався правом на відзив. Із позовом у справі №182/3438/21 АТ «Альфа-банк» звернулося 31.05.2021 року. Тобто, на момент підготовки та подання позовної заяви, позивач знав про наявність спору із ним. Але замість спроби обґрунтувати законність оскарженого виконавчого напису, АТ «Альфа-банк» звернулося до суду із новим позовом. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.09.2021р. у справі 182/984/21 виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Також зазначає, що до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №490021420 від 10.01.2007 року АТ «Альфа-банк» звернувся у 2015 році. Таким чином, з цього моменту АТ «Альфа-банк» втратив право нарахування процентів, передбачених договором. За таких обставин АТ «Альфа-банк» не має права звернення до суду із будь-яким позовом стосовно стягнення з нього заборгованості за ередитним договором №490021420 від 10.01.2007 року. 22.02.2022 року представник позивача [PERSON] надав клопотання про залучення співвідповідача та зменшення позовних вимог. Згідно якого, просить залучити співвідповідача [PERSON] . Зменшити позовні вимоги з 15702,20 грн. до 15484,40 грн. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість в порядку ч.2 ст.625 ЦК України у сумі 15484,40 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Зазначив, що фактично рішення суду виконано, проте протягом тривалого часу заборгованість за кредитним договором не погашалась, а рішення суду не виконувалось. 06.01.2023 року Ухвалою суду залучено до участі у цивільній справі у якості співвідповідача [PERSON] . Відповідачам надіслана копія ухвали від 06.01.2023 року за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. До суду повернувся конверт з копією ухвали від 06.01.2023 року, як не вручений у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.48). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 10.01.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490021420 (а.с.3-4). 27.03.2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №490021420 від 10.01.2007 року (а.с.6). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 182/1393/15-ц від 01.03.2018 року було стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490021420 від 10.01.2007 року в розмірі 109631,97 грн.(а.с.9). Вказаним рішенням суду встановлено, що станом на 02.02.2015 року відповідачі мають перед позивачем заборгованість в розмірі 109 631,97 грн., яка складається з наступного: 99096,06 грн. - заборгованість за кредитом; 3798,00 грн. - заборгованість по відсоткам; 6737,01 грн. - пеня. Відповідачі не надали своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого позивач надав розрахунок заборгованості за кредитним договором у виді 3% річних за період з 30.03.2018 року по 30.03.2021 року, що становить 4006 грн. 00 коп., а також суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасно погашення в період з 30.03.2018 року по 30.03.2021 року, що становить 11696 грн. 20 коп. (а.с.10). Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3%річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України). Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (пункт 4 частини першої статті 602 ЦК України). Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що: -натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; -задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності; -законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності; -очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги; -приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору (п.5.1) банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всіх сум кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісій та штрафних санкцій у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань з простроченням їх виконання більше, ніж на один банківський день, що випливають з цього договору. Вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань по даному договору направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку. АТ «Альфа-Банк» просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту і процентах за період з 30.03.2018 року по 30.03.2021 року та суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасно погашення в період з 30.03.2018 року по 30.03.2021 року. В зв`язку зі зверненням позивача з позовними вимогами до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилось зобов`язання за цим кредитним договором, а тому підстави для нарахування процентів, пені відсутні. Звернення до суду з позовом у 2015 році свідчить про пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове стягнення заборгованості й закінчення строку дії кредитного договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). 3 % річних та інфляційних збитків нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань по кредитному договору було змінено, в зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався з лютого 2015 року. Акціонерне товариство «Альфа-Банк» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`явило. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] слід відмовити в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Outcome: dismissed