Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 13.07.2001 року Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 689. Судові витрати залишити за позивачем. Розглянути справу у відсутність позивача. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2001 року. Від шлюбу мають троє дітей, двоє повнолітніх та одну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Вона три роки працює та проживає в м. Києві, проїздом на вихідних перебувала в м. Рівне, як наслідок понад один рік як подружжя спільно не проживають, шлюбні відносини між ними припинені. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої до суду заяви (№41071/23-вх від 10.08.23) просила розглянути справу без її участі. Зустрічну позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дитини визнає в повному обсязі, не заперечує щодо визначення місця проживання [PERSON] [INFO] , з батьком [PERSON] [INFO] . Зазначила, що протягом трьох років їхня донька [PERSON] знаходиться на повному утриманні батька [PERSON] , який весь цей період опікується донькою та займається її вихованням. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнав, оскільки дружина не бажає зберегти шлюб. Пояснив, що дружина поїхала в м.Київ в 2019 р. та з тих пір разом не проживають. Підтримав зустрічну позовну заяву, з тих підстав, що їхня донька зареєстрована та проживає разом з ним,та перебуває на його утриманні. З моменту її народження завжди проживала з татом і мамою а останні три роки проживає разом з татом. Відповідач не проживає в сім`ї протягом трьох останніх років, про що сама зазначила в позові про розірвання шлюбу. Відсутність рішення суду про визначення місця проживання дитини створює йому перешкоди щодо виїзду дитини за кордон на відпочинок, зміни місця проживання дитини і т.д., через що він повинен щоразу звертатися за необхідними довідками чи оформленням інших документів до відповідача, оскільки остання проживає в іншому місті, тому такі дії потребують значних часових затрат. Просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Представник органу опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради за довіреністю Т.Коник в судове засідання не з`явилась. Згідно поданої заяви (вх..№28309/23-вх від 31.05.23) підтримали висновок Органу опіку та піклування від 26.05.23 № 08-1208 в повному обсязі, розглядати справу за відсутності представника. Просили прийняти рішення в інтересах дитини. Ухвалою Рівненського міського суду від 10.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, призначено розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. 08.03.2023 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Рівненського міського суду від 20.03.2023 прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини. Ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 03.07.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті з викликом учасників справи. 31.05.2023 р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 31.08.2023 р. за клопотанням відповідача [PERSON] витребувано у Державній прикордонній службі України інформацію щодо перетину державного кордону України у період з 01.02.2022 р. по даний час громадянки України [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . На виконання ухвали суду 13.09.2023р. вх..№ 46717/23-вх. до суду надійшла інформація з ДПС України. Заслухавши пояснення відповідача - позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.07.2001 року Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 689. Від шлюбу мають трьох дітей, двоє з яких повнолітні та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . актовий запис № 572, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції. Батьками дитини вказані - батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Як встановлено судом, [PERSON] залишила сім`ю та спочатку виїхала до м.Києва, а у подальшому за кордон, де перебуває і по даний час. З огляду на вищезазначене, вважаю, що сімейно-шлюбні стосунки між сторонами з 2019 року не підтримуються. Спільне господарство, бюджет не ведуть, не мають спільних інтересів з питань, щодо сімейних прав та виконання сімейних обов`язків, не піклуються один про одного. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу - його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружні стосунки припинені з 2019 р. та не відновлювалися. Сторони проживають окремо. Позивачка не бажає зберегти сім`ю. Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Примирення не можливе , оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, та малолітньої дитини, тому шлюб слід розірвати. Щодо вирішення зустрічного позову по суті судом встановлено наступне. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ст. 160 СК України, за ч.1 місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч.2 , місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визнаається за спільною згодою батьків самої дитини. За ч. 3 якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З оглянутої судом інформації, наданої Андміністрацією Держприкордонслужби на виконання ухвали суду від 31.08.2023 р., вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у період з 01.02.2022р. по 01.09.2023 р. перетинала державний Кордон України ,зокрема, 14.08.2023р. виїхала з України через пункт пропуску Устилуг та по даний час не повернулася. Відповідно до довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні м.Рівне № 39563 від 23.09.2022 р., виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР вбачається, що дитина [PERSON] [INFO] , зареєстрована з 27.03.2012 року за місцем проживання батька [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно з талоном реєстрації за місцем проживання, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 26.05.2023 № 08-1208 виконавчого комітету Рівненської міської ради, як орган опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет вважає за доцільне визначити її місце проживання з батьком [PERSON] . Зазначено, що малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання дитина забезпечена всім необхідним для виховання і розвитку. Під час бесіди малолітня [PERSON] пояснила, що з народження проживала однією сім`єю з мамою, татом, старшими братом та сестрою. У 2019 році мама поїхала до міста Київ. Вона пропонувала [PERSON] поїхати разом з нею, однак дівчинка відмовилася, оскільки в Рівному у неї багато друзів, школа яку вона відвідує та різні гуртки, яких [PERSON] не захотіла покидати. З мамою [PERSON] спілкується по телефону. Коли [PERSON] приїжджає до Рівного, дитина охоче проводить час з мамою, але постійно проживати виявила бажання з татом. Мати дитини [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , про що надала суду та Службі у справах дітей заяву. Питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 24 травня 2023 року. Розглянувши матеріали справи, комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність визначення місця проживання [PERSON] ,, [INFO] , з батьком [PERSON] . Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Сукупністю достовірно встановлених судом доказів підтверджується, що дочка сторін [PERSON] , з 2019 року постійно проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , який підклується про виховання дитини,та утримання своєї доньки, оскільки судом не встановлено, що в даний перід часу зазначені обов`язки виконувалися матір`ю дитини. Окрім того, у дитини, виходячи з положень ст.160 СК України, виникає право особисто визначати місце проживання у випадку окремого проживання батьків. Проте, на даний час дитині виповнилося 11 років, відтак, до досягнення нею 14 років слід юридично урегулювати її місце проживання, виходячи з того, що матір з сім`єю не проживає. Суд враховує, що позивачка -відповідачка [PERSON] згідно поданої заяви не заперечила проти визначення місця проживання [PERSON] [INFO] , з батьком [PERSON] [INFO] . Враховуючи вищевикладене, висновок органу опіки та піклування, враховуючи думку дитини щодо бажання проживати з батьком, її емоційний та психологічний стан, стан здоров`я, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини а також те, що дочка має з батьком тісний контакт встановивши, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не буде суперечити її інтересам, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] визначивши місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного ,

Outcome: approved