Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований між нею та відповідачем з підстав відсутності можливості подальшого спільного проживання та неможливості його збереження, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння і вони мають різні погляди на життя. Крім того, просить стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, обґрунтовуючи тим, що спільний син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Позовна заява містить прохання проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, вимоги підтримали в повному обсязі просили задовольнити. Окрім того, зазначили, що примирення сторін є немежовим та буде суперечити інтересам позивача. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, вказував на бажання зберегти шлюб та просив надати йому додатковий час для спроби примиритися з позивачем. Вказував на те, що позивач з ним не спілкується, заблокувала його у телефоні але він намагається поспілкуватися із позивачем. З урахування моменту звернення позивача до суду, однозначне висловлення свого небажання примирення із відповідачем, ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 22.09.2023, відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про надання часу на примирення. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом установлено, що 26.06.2021 Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №318 (а.с.18). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва), актовий запис №2417 (а.с.11). Фактичне місце проживання/перебування [PERSON] та [PERSON] , як внутрішньо переміщених осіб, з 26.10.2022 задекларовано за адресою: [ADDRESS] згідно Довідки №3005-5002273717, №3005-5002273912 (а.с.17). Із пояснень позивача убачається, що сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Син проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, відомостей про надання відповідачем коштів на утримання дитини, матеріали справи не містять. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як убачається з пояснень позивача, почуття любові та поваги між сторонами зникли. Подальше спільне життя, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечитиме інтересам позивача та інтересам дитини. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони проживають окремо, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить із наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, суд вважає за можливе визначити стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved