Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про поновлення батьківських прав. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2023 у позові [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про поновлення батьківських прав, відмовлено повністю. Судовий збір у сумі 1073,60 грн покладено на позивача [PERSON] . Призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених відповідачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Наданий відповідачу строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру таких витрат. 26.09.2023 на офіційну електронну адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла заява представника відповідача [PERSON] про долучення доказів на підтвердження розміру витрат, понесених відповідачем. Указана заява подана у межах визначеного судом п`ятиденного строку. У заяві зазначено, що судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу за розгляд даної цивільної справи становлять 8000 грн. На підтвердження цього до заяви долучено договір про надання правничої допомоги від 22.05.2023, акт про надання правничої допомоги від 21.09.2023 за договором про надання правничої допомоги від 22.05.2023. 27.09.2023 на офіційну електронну адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення представника позивача Фігурського М.А., у яких адвокат просив залишити без розгляду заяву відповідача [PERSON] про розподіл судових витрат у даній цивільній справі. Заперечення мотивовані тим, що відповідач дійсно неодноразово заявляла про орієнтовний розмір судових витрат, хоча розмір таких витрат уже був фіксований та не залежав від фактично наданих адвокатом послуг, що не позбавляло відповідача можливості надати докази на підтвердження цих витрат разом з відзивом. Однак під час судового розгляду справи, а також у заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач не клопотала про долучення відповідних доказів з пропуском строку та не вказала поважних причин, з яких докази не були подані у визначений законом строк. Зазначив, що у разі якщо суд прийде до переконання, що заява відповідача про ухвалення додаткового рішення підлягає розгляду, просив врахувати, що заявлена відповідачем сума витрат на правничу допомогу є завищеною та неспівмірною з наданими послугами і складністю справи. 27.09.2023 на офіційну електронну адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли письмові пояснення представника відповідача Череватого П.М., в яких останній вказав, що заява про ухвалення додаткового рішення разом з доказами на підтвердження таких витрат подані у строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відтак були відсутні підстави клопотати перед судом про поновлення процесуальних строків для подання вказаних заяв. Так само необґрунтованими представник відповідача вважає доводи представника позивача про завищений розмір заявлених відповідачем судових витрат. У судове засідання 29.09.2023 сторони не з`явилися. Указане не перешкоджає вирішенню питання про розподіл судових витрат. Дослідивши матеріали цивільної справи, що стосуються питання про розподіл судових витрат, суд дійшов такого висновку. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. У ч. 1 ст. 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абз. 2 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абз. 3, 4, 5 пп. 31, абз. 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009). Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (ст. 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, суд встановив, що у відзиві відповідач [PERSON] вказала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, становить 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу. До закінчення судових дебатів представник відповідача [PERSON] просив надати строк для подання доказів на підтвердження понесених відповідачем [PERSON] витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Рішення суду ухвалене 21.09.2023. 26.09.2023 представник відповідача [PERSON] засобами електронного зв`язку направив до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заяву про долучення доказів на підтвердження розміру витрат, понесених відповідачем, додатками до якої є: договір про надання правничої допомоги від 22.05.2023, акт про надання правничої допомоги від 21.09.2023 за договором про надання правничої допомоги від 22.05.2023. Так, 22.05.2023 між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Віфікс», в особі керуючого партнера - адвоката Череватого П.М., укладений договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання, відповідно до вимог чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання надати необхідну правничу допомогу клієнту щодо представництва і захисту його прав та інтересів у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області під час розгляду цивільної справи № 607/6900/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поновлення батьківських прав. Пунктом 4.1 цього договору сторони визначили, що розмір гонорару адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги, вказаної у п. 1.1 договору, становить фіксовану суму - 8000 грн та не залежить від обсягу наданих послуг (виконаних робіт). Відповідно до п. 4.2 договору вказані у п. 4.1 грошові кошти клієнт зобов`язаний перерахувати на розрахунковий рахунок адвокатського об`єднання протягом шістдесяти днів з дня прийняття судом судового рішення за наслідками розгляду цивільної справи, вказаної у п. 1.1 даного договору. Так, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18. При цьому зі змісту акта про надання правничої допомоги від 21.08.2023 за договором про надання правничої допомоги від 22.05.2023 вбачається, що адвокатське об`єднання надало, а клієнт отримав усю необхідну йому правничу допомогу відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання правничої допомоги від 22.05.2023. Суд зауважує, що законодавець визначив право сторони щодо подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат як під час подання заяви по суті справи, так і протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Відтак суд не вважає, що неподання відповідачем таких доказів разом з відзивом є порушенням ч. 8 ст. 141 ЦПК України та тягне за собою необхідність подання клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку. При цьому суд враховує, що сторона позивача подавала клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, однак вважає, що відповідачем не доведено надмірності та неспівмірності таких витрат, оскільки представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, клопотання про виклик та допит свідка, а також приймав участь у чотирьох судових засіданнях, а тому доходить висновку, що витрати на правничу допомогу у сумі 8000 грн, які відповідач понесла у зв`язку із розглядом даної справи, відповідають критеріям співмірності, реальності та справедливості. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що у позові [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про поновлення батьківських прав, відмовлено повністю, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 8000 грн, які відповідач [PERSON] понесла у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а тому такі витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved