Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~12\~травня 2014\~року,\~представник позивачів\~ТОВ «ОТП\~Факторинг Україна»,\~до якого\~згідно із\~договором купівлі-продажу\~кредитного портфелю\~від 01.07.2010\~р.\~між ПАТ\~«ОТП Банк»\~та позивачами\~перейшли права\~вимоги за\~кредитним договором\~№ ML-503/040/2008\~від 09.09.2008 р. укладеним з [PERSON] , звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що 09.09.2008 р., між ПАТ «ОТП Банк», які є правонаступниками ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачкою був укладений кредитний договір про № ML-503/040/2008, відповідно до умов якого та кредитної заявки від 09.09.2008 р., остання отримала кредит у розмірі 104958 дол. США під 10,50 % річних зі строком повернення до 09.09.2023 р. В забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань відповідачки, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-503/040/2008 від 06.12.2005 р. Згідно із п. 1.1 частини 2 кредитного договору, відповідачка зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором, порядок якого встановлений п. 1.5 ч. 2 кредитного договору. У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх кредитних зобов`язань, у останньої виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 14.01.2014 р. складає : 4403142,90 грн. (еквівалент 550874,88 дол. США), які складається з залишку заборгованості за кредитом 104245,62 дол. США, відсотків за користування кредитом 14222,10 дол. США, пені за прострочення виконання кредитних зобов`язань 432407,16 дол. США, що складають 3456230,59 грн. за курсом НБУ станом на дату подачі позову, які представник позивачів просив суд стягнути з відповідачки та судовий збір у розмірі 3654 грн. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.06.2023 р. замінено позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на правонаступника ТОВ «КОМПАНІ ФІНАНС». Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, враховуючи що справа перебуває на стадії судового розгляду, жодних заяв про відмову позивача від позовних вимог на адресу суду не надійшло, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ч.ч. 1-4\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями\~ст.89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч.ч. 1, 2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положенняпараграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2\~ст.1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного\~Кодексу. За змістом\~ст. 610 ЦК України\~передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом з`ясовано, що до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» згідно із договором купівлі-продажу кредитного портфелю (договір про відступлення права вимоги) від 01.07.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем - перейшли права вимоги за кредитним договором № ML-503/040/2008 від 09.09.2008 р. укладеним з [PERSON] . Суд встановив, що 09.09.2008 р., між ПАТ «ОТП Банк», які є правонаступниками ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачкою був укладений кредитний договір про № ML-503/040/2008, відповідно до умов якого та кредитної заявки від 09.09.2008 р., остання отримала кредит у розмірі 104958 дол. США під 10,50 % річних зі строком повернення до 09.09.2023 р. В забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань відповідачки, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-503/040/2008 від 06.12.2005 р. Згідно із п. 1.1 частини 2 кредитного договору, відповідачка зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором, порядок якого встановлений п. 1.5 ч. 2 кредитного договору. У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх кредитних зобов`язань, у останньої виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 14.01.2014 р. складає : 4403142,90 грн. (еквівалент 550874,88 дол. США), які складається з залишку заборгованості за кредитом 104245,62 дол. США, відсотків за користування кредитом 14222,10 дол. США, пені за прострочення виконання кредитних зобов`язань 432407,16 дол. США, що складають 3456230,59 грн. за курсом НБУ станом на дату подачі позову, що підтверджується відповідним розрахунком боргу, зробленого позивачами у відповідності з діючим законодавством та умовами вказаного кредитного договору. Як встановив суд, відповідачка свої кредитні зобов`язання не виконувала до 09.02.2009 р., після чого припинила їх виконання. Також, суд дійшов висновку, що оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржниці (відповідачки) повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора (позивачів) вважається порушеним з моменту недотримання боржницею строку погашення кожного чергового траншу (платежу), а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Матеріалами справи підтверджується, що обставиною, яка стала підставою для звернення у травні 2014 року позивачів до суду з даним позовом про дострокове повернення кредиту, виявився факт порушення відповідачкою своїх кредитних зобов`язань, а саме припинення нею передбачених договором виплат з погашення чергового платежу за кредитом та процентів за його користування. Вказане право позивачів (позикодавців) вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів закріплене ст. 1050 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу, до закінчення строку виконання останнього зобов`язання (9 вересня 2023 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного х цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатися залежно від закінчення строку сплати кожного з щомісячних платежів. Отже, суд вважає дотриманими позивачами строків позовної давності зі зверненням до суду з даним позовом. У зв`язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору та неповерненням кредиту, відсотків за його користування, позивачами, на адресу відповідачки були надіслані досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 10.09.2009 р. та від 02.06.2011 р. з вимогою погасити заборгованість перед банком, які були залишені відповідачкою без відповіді та задоволення. На день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачкою на рахунок позивачів заборгованості за вищевказаним кредитом, суду не надано. За таких обставин суд вважає вимоги позивачів про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими, підтвердженими документально, такими, що знайшли своє підтвердження у судових засіданнях та відповідають умовам зазначених кредитних договорів і приписам статті 1050 ЦК України, згідно яких, якщо позичальниця своєчасно не повернула суму позики, вона зобов`язана сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн., які були підтверджені позивачами документально.

Outcome: approved