Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

\~ [PERSON] звернувся в суд з позовом про стягнення з [PERSON] 89 429,40 гривень, з яких: 54 425,23 гривень - витрати від інфляції, 10004,17 гривень - 3 % річних, 25 000,00 гривень моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16.02.2022 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 344\~967 (триста сорок чотири тисячі дев`ятсот шістдесят сім) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. В подальшому, постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.01.2023 року, рішення Мукачівського міськрайонного суду змінено та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса, [ADDRESS] заборгованість у розмірі 163\~800,00 гривень позики; 26\~312,00 гривень відсотків за користування позикою; 13 974,16 гривні трьох відсотків річних та 28 976,22 гривень інфляційних втрат. \~ \~ \~ \~Зазначає, що станом на 25.06.2023 року включно відповідачем на виконання судового рішення у справі № 303/3311/21 сплачено позивачу 163 800,00 гривень. Зазначає, що з урахуванням часткового погашення боргу за попередній період з відповідача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, починаючи з 01.06.2021 року та втрати від інфляції, починаючи з 01.03.2021 року. Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду за невиконання грошового зобов`язання, яку визначив у розмірі 25 000,00 гривень. Таким чином, просить стягнути з [PERSON] кошти в розмірі 89 429,40 гривень, з яких: 54 425,23 гривень - витрати від інфляції, 10 004,17 гривень - 3 % річних, 25 000,00 гривень моральної шкоди. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 19.07.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої\~ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. 19.09.2023 року представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити в позові відповідно до ст. 267 ЦПК, застосувати строк позовної давності. 09.10.2023 року представник позивача подав відповідь на відзив в якому зазначив, що заперечення відповідача є необґрунтованими. Враховуючи вказане, просить позов задоволити. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. \~ \~ Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16.02.2022 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 344\~967 (триста сорок чотири тисячі дев`ятсот шістдесят сім) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 3449,70 грн. (а.с. 13-16). В подальшому, постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.01.2023 року рішення Мукачівського міськрайонного суду змінено та стягнуто з [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП:\~ [NUMBER] ,\~адреса:\~ [ADDRESS] \~на користь\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП:\~ [NUMBER] ,\~адреса,\~ [ADDRESS] \~заборгованість у\~розмірі 163\~800,00\~гривень позики;\~26\~312,00\~гривень відсотків\~за користування\~позикою;\~13\~974,16\~гривні трьох\~відсотків річних\~та 28\~976,22\~гривень інфляційних\~втрат (а.с. 21-26). На виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду 03.04.2023 року було видано виконавчий лист (а.с.32-33). Відповідно до ч. 4. ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних\~втрат на\~суму боргу\~та 3\~%\~річних відповідно\~до статті\~625\~ЦК України\~є мірою\~відповідальності боржника\~за прострочення\~грошового зобов`язання,\~оскільки виступають\~способом захисту\~майнового права\~та інтересу,\~який полягає\~у відшкодуванні\~матеріальних втрат\~кредитора від\~знецінення грошових\~коштів унаслідок\~інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий висновок сформульований, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №\~\~922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Слід зазначити, що застосування статті 625 ЦК України має похідний характер від виконання основного зобов`язання - судового рішення від 16 лютого 2022 року. Встановивши відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження розміру простроченої суми заборгованості за договором на час пред`явлення позову, з урахуванням 3 % річних, доказів примусового виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16.02.2022 року, як і доказів вини боржника у порушенні грошового зобов`язання протягом тривалого часу, суд приходить висновку про відсутність достатніх підстав для стягнення заборгованості з урахуванням положенням частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином суду не надано доказів наявності у відповідача невиконаного зобов`язання за рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16.02.2022 року або виконання такого частково, що унеможливлює стягнення коштів відповідно до\~статті 625 Цивільного кодексу України. Доводи позовної заяви про те, що відповідачем на даний час не виконано рішення суду, а тому він має право на стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України, суд не приймає до уваги, оскільки позивач в свою чергу, зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Однак, позивачем відповідних доказів на підтвердження позовних вимог не надано. При цьому, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає в невиконанні зобов`язань. \~Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно до частин першої, шостої та сьомої\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, то на переконання суду вони є взаємопов`язаними та похідними від матеріальних збитків, оскільки визначення розміру моральної шкоди пов`язаний із розміром матеріальної, а тому розгляд таких вимог не є доцільними у межах даної справи. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Щодо заяви представника відповідача щодо спливу строку позовної давності, суд виходить з наступного. Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Проте, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №\~\~922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відтак, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про застосування судом спливу позовної давності, оскільки правила про позовну давність відповідно до\~ст.\~267\~ЦК України мають\~застосовуватися лише\~тоді,\~коли буде\~доведено існування\~самого суб`єктивного\~права.\~У випадках\~не доведення\~існування такого\~права або\~коли воно\~ніким не\~порушене,\~в позові має\~бути відмовлено\~не з\~причин пропуску\~строку позовної\~давності,\~а в\~зв`язку\~з необґрунтованістю\~самої вимоги,\~ а тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~ На підставі наведеного та

Outcome: dismissed