Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача АТ «Ідея Банк», в якому просила визнати недійсними пункти 1.5 договору кредиту № Е08.00605.007765609 від 23.03.2021 року, укладеного між позивачем та відповідачем, та п. 4, 5 паспорту споживчого кредиту додатку № 1 до договору кредиту № Е08.00605.007765609 від 23.03.2021 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості; а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів, здійснених позивачем за договором кредиту № № Е08.00605.007765609 від 23.03.2021 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по договору кредиту № Е08.00605.007765609 від 23.03.2021 року. В обґрунтування позову зазначено, що 23.03.2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № Е08.00605.007765609, за умовами якого позивач отримала кредитні кошти на в розмірі 200000,00 грн., із процентною ставкою 10,99 % річних, змінювана, строком на 36 місяців. Пунктом 1.5 зазначеного договору встановлено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на веб-сайті банку. Крім того, відповідно до п.п. 4, 5 Паспорту споживчого кредиту, який є Додаток №1 до вказаного договору кредиту, в розділі «плата за обслуговування кредитної заборгованості» встановлено 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5; в розділі «платежі за додаткові та супутні послуги-плата за обслуговування кредитної заборгованості» визначено розмір цієї плати за період з 15.04.2021 р. - 23.03.2024 р.; розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості за вказаний період визначений в сумі 35205,89 грн. Позивач вказує, що зазначений пункт кредитного договору та п.п. 4, 5 паспорту споживчого кредиту в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості порушує її права, як позичальника, та як споживача послуг і суперечить нормам цивільного законодавства. Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що положення про встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, позивач вказує на наявність підстав для визнання недійсними цих пунктів та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м Києва від 17.08.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача після відкриття провадження у справі, надіславши до суду заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Представник відповідача, надіславши до суду заяву про зменшення розміру витрат на правову допомогу, з будь-якими іншими клопотанням до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 23.03.2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № Е08.00605.007765609, за умовами якого позивач отримала кредитні кошти на в розмірі 200000,00 грн., із процентною ставкою 10,99 % річних, змінювана, строком на 36 місяців. Пунктом 1.5 зазначеного договору встановлено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на веб-сайті банку. Крім того, відповідно до п.п. 4, 5 Паспорту споживчого кредиту, який є Додаток № 1 до вказаного договору кредиту, в розділі «плата за обслуговування кредитної заборгованості» встановлено 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5; в розділі «платежі за додаткові та супутні послуги-плата за обслуговування кредитної заборгованості» визначено розмір цієї плати за період з 15.04.2021 р. - 23.03.2024 р.; розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості за вказаний період визначений в сумі 143280,00 грн. Текст спірного договору та паспорту споживчого кредиту, підписані сторонами. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що зазначений пункт кредитного договору та п.п. 4, 5 паспорту споживчого кредиту в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості порушують права позивача, як позичальника, та як споживача послуг і суперечить нормам цивільного законодавства, а відтак наявні підстави для визнання цих пунктів недійсними. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що за змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту;5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. З наявних у справі доказів вбачається, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору тощо. За положеннями частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Згідно з пунктом 1.5. договору кредиту від 23.03.2021 року під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості» Крім того, відповідно до п.п. 4, 5 Паспорту споживчого кредиту, який є Додатком № 1 до вказаного договору кредиту, в розділі «плата за обслуговування кредитної заборгованості» встановлено 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5; в розділі «платежі за додаткові та супутні послуги-плата за обслуговування кредитної заборгованості» визначено розмір цієї плати за період з 15.04.2021 р. - 23.03.2024 р. в сумі 143280,00 грн. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, то така операція як обслуговування кредитної заборгованості відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 липня 2021 року, справа № 703/1518/18. Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При вирішенні даного спору суд враховує те, що у правовідносинах сторін саме позивач є слабшою стороною, як споживач послуг банку, а відтак саме банк зобов`язаний був надати суду докази правомірності встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та навести перелік послуг щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, плата за які перевищує відсотку ставку за користування кредитом, що банком під час розгляду даної справи наведено не було. Також судом при вирішенні даного спору враховано те, що згідно із ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача, а тому встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння коштами споживача як слабкої сторони, яка має право на особливий правовий захист у відповідних правовідносинах. Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що встановлення позичальнику плати за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості, перелік яких відсутній у кредитному договорі, є несправедливим та нікчемним у силу положень ст. 228 ЦК України. У пунктах 69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам. Належним способом захисту у подібному випадку є визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності правочину. Вказані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, а також висновкам, зокрема висловленим у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 362/2861/17 та від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд вважає, що оспорювані умови кредитного договору та паспорту споживчого кредиту є нікчемними в силу вимог закону, а тому відсутні підстави для визнання їх недійсними, в зв`язку з чим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Поруч із цим, у зв`язку з тим, що пункт 1.5 договору кредиту та п.п. 4, 5 паспорту споживчого кредиту є нікчемними, а тому АТ «Ідея Банк» зобов`язаний провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену позичальником щомісячну плату за обслуговування кредиту у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1073,60 грн. слід стягнути із відповідача на користь держави. Крім того, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а також приймаючи до уваги співмірність пред`явленої до стягнення суми витрат на правову допомогу складності справи, та обсягу наданих адвокатом послуг, а тому суд вважає, що із відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн., що є розумними та достатнім розміром для компенсації цих витрат позивачу.

Outcome: partial