Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

I. Виклад позицій позивача та відповідача. 30.11.2022 ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з останньої кредитну заборгованість в розмірі 25\~971,38 грн. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» посилається на те, що 30.11.2020 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №3883441 в електронній формі, за умовами якого відповідач отримала у кредит 9500 гривень на умовах строковості, зворотності та платності. Кредитор свої договірні зобов`язання виконав, надавши обумовлену суму грошових коштів у кредит, а відповідач кредитні кошти використала, але своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконує. 14.06.2021\~між ТОВ\~«1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~та ТОВ\~«ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА\~АГЕНЦІЯ З\~ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»\~укладено договір\~факторингу \~№14/06/21,\~згідно з\~умовами якого\~«1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~відступило ТОВ\~«ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА\~АГЕЦІЯ З\~ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»\~право грошової\~вимоги за\~кредитним договором\~№3883441\~від 30.11.2020\~до [PERSON] ,\~яка своїх\~зобов`язань щодо\~своєчасного повернення\~кредиту та\~сплати відсотків\~за користування\~кредитом не\~виконала, томуТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 25\~971,38 грн., з яких: 9500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 16471,38 грн. заборгованість за відсотками. ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість в розмірі 25\~971,38 грн., з яких: 9500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 16471,38 грн. заборгованість за відсотками та судові витрати по справі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Заставний Р.А., який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав, факту укладення 30.11.2020 договору позики №3883441 в електронній формі, згідно якого відповідач отримала 9500 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок строком на 30 днів до 30.12.2020 не оспорює. Разом з тим, вимоги щодо сплати на користь позивача процентів поза межами дії договору не визнає, оскільки процентна ставка за надстрокове користування позикою є процентами за «користування кредитом», а не відповідальністю за порушення зобов`язання, зважаючи на те, що умова договору про встановлення відсоткової ставки за понадстрокове користування позикою розміщена у розділі 2 договору «2. Параметри та умови Позики, параметри, порядок і графік повернення Позики та сплата Процентів»; Згідно п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передбачено, що «…Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою, за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування». Таким чином, згідно умов договору та з урахуванням вищевикладеного правового висновку ВП ВС від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, могли бути нараховані відсотки, максимальний розмір яких становить 5\~671,50 гривень, з розрахунку (9500 х 1,99 %) х 30 днів = 5671,50 грн. Відтак розмір заборгованості за кредитом та відсотками згідно умов договору не може бути більшим ніж 15\~171,50 грн, з розрахунку 9500 (тіло кредиту) + 5671,50 (проценти) = 15\~171,50 грн. [PERSON] за договором позики №3883441 від 30.11.2020 сплачено кошти в загальній сумі 21380,42 грн., тобто з переплатою в сумі 6208,92 грн. За вказаних умов підстави для задоволення позову відсутні. ІІ.\~Заяви (клопотання)\~учасників справи. 09.05., 07.08.2023 від представників ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до суду надійшли заяви про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити (а.с. 5, 62, 98 -101). 13.07.2023 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с.68). 28.07.2023 від представника відповідача [PERSON] адвоката Заставного Р.А. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.73-74). Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників судового процесу до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 07.02.2023 цивільна справа №464/5775/22 передана на розгляд за підсудністю до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області (а.с.41). 03.04.2023 ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області цивільна справа №464/5775/22 передана на розгляд за підсудністю до Шаргородського районного суду Вінницької області (а.с.46). 25.04.2023 справа надійшла до Шаргородського районного суду Вінницької області та передана в провадження судді Соколовській Т.О. (а.с.55). Ухвалою суду від 27.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 19 травня 2023 року, з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про інше не надходило. Вказаною ухвалою суду відповідачу [PERSON] запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.57-58). Ухвалу суду\~від 27.04.2023\~разом з\~копією позовної\~заяви та\~додатками до\~неї направлено\~відповідачу [PERSON] \~за місцем\~реєстрації,\~зазначеним у\~відповіді \~з Єдиного\~державного демографічного\~реєстру №48180\~від 26.04.2023\~(а.с.56),\~проте поштова\~кореспонденція повернулася\~до суду\~з відміткою\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою». У строки, визначені в ухвалі судді від 27.04.2023 [PERSON] відзив на позовну заяву не направила, у судове засідання, призначене на 19.05.2023 не прибула, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 13.07.2023 (а.с.65). З метою повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів 19.05.2023 на веб - порталі "Судова влада" судом розміщено оголошення про виклик відповідача [PERSON] у судове засідання на 09 годину 13 липня 2023 року (а.с.66). 13.07.2023 [PERSON] подала до суду заяву про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що про існування позову їй стало відомо з додатку «Дія», жодних документів з судів вона не отримувала. Оскільки в матеріалах справи докази про вручення поштової кореспонденції були відсутні, 13.07.2023 судом було вручено [PERSON] копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками (а.с.67). Розгляд справи відкладено на 09.08.2023 (а.с.70). 02.08.2023\~до суду\~поступив відзив\~на позовну\~заяву датований\~ і\~відправлений представником\~відповідача \~ [PERSON] \~ адвокатом\~Заставним Р.А.\~27.07.2023,відповідно до якого позовні вимоги не визнає, факту укладення 30.11.2020 договору позики №3883441 в сумі 9500 грн. строком на 30 днів до 30.12.2020 не оспорює. Вимоги щодо сплати [PERSON] на користь позивача процентів поза межами строку дії договору не визнає (а.с.\~81\~ 97,\~118). 07.08.2023 від представника позивача ТОВ «ФК\~«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ\~З ПОВЕРНЕННЯ\~БОРГІВ» Маглич\~І.С. до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача не погоджується з відзивом на позов, позаяк він не відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Зокрема, відповідач невірно трактує умови кредитного договору №3883441 від 30.11.2020 щодо продовження строку користування кредитними коштами та нарахування процентів (а.с.98 - 101). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. У справі,\~що розглядається\~судом встановлено,\~що 30.11.2020\~між ТОВ\~«1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~та [PERSON] \~укладено договір\~позики №3883441\~(далі\~Договір)\~(а.с.6). Факт укладення кредитного договору сторони не оспорюють. Кредитний договір\~укладено дистанційно,у електронній формі, з використанням інформаційно телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення (акцепт) пропозиції, та підписання накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з п. 1, п. 2. Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 9500 грн на строк 30 днів, тобто до 30.12.2020. Пунктом 2 Договору передбачено, що за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 1,99 % на день. З розрахунку заборгованості за договором позики №3883441 від 30.11.2020, наданого позивачем до відповіді на відзив (а.с. 107 - 112) та даних з особистого кабінету позичальника [PERSON] , наданих представником відповідача [PERSON] адвокатом Заставним Р.А. до відзиву на позовну заяву (а.с. 80 97) вбачається, що [PERSON] по договору позики № 3883441 від 30.11.2020 сплатила на погашення кредиту 21380, 42 грн. 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №14/06/21, згідно з умовами якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» право грошової вимоги за кредитним договором позики №3883441 від 30.11.2020 до [PERSON] ТОВ «ФК\~«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ\~З ПОВЕРНЕННЯ\~БОРГІВ» є\~фінансовою установою,\~що підтверджується\~Свідоцтвом про\~реєстрацію фінансової\~установи Серії\~А01\~№ 624024\~від 05.12.2007,\~Розпорядженням Національної\~комісії,\~що здійснює\~державне регулювання\~у сфері\~ринків фінансових\~послуг №691\~від 23.03.2017\~про видачу\~ТОВ«ФК\~«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ\~З ПОВЕРНЕННЯ\~БОРГІВ» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме: надання послуг з факторингу (а.с.19 22). Отже, за вище зазначених обставин позивач є новим кредитором за договором позики №3883441\~від 30.11.2020,\~укладеним між\~ТОВ «1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~та [PERSON] \~(а.с.6). Про \~відступлення права\~грошової вимоги,\~з пропозицією\~ сплатити\~заборгованість за\~договором на\~рахунок нового\~кредитора -\~ТОВ«ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», з зазначенням його реквізитів та реквізитів банку отримувача [PERSON] не повідомлена. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, у судовому засіданні досліджується кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в п.42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007, в якому наголошується, що відповідно до\~практики,\~яка відображає\~принцип належного\~здійснення правосуддя,\~судові рішення\~мають достатньою\~мірою висвітлювати\~мотиви,\~на яких\~вони базуються.\~Межі такого\~обов`язку можуть\~різнитися залежно\~від природи\~рішення та\~мають оцінюватись,\~виходячи з\~обставин кожної\~справи (рішення\~«Руїз Торійа\~проти Іспанії»\~від 09.12.1994).\~Конвенція не\~гарантує захист\~теоретичних та\~ілюзорних прав,\~а гарантує\~захист прав\~конкретних та\~ефективних (рішення\~«Артіко проти\~Італії» від\~13.05.1980). Право може\~вважатися ефективним,\~тільки,\~якщо зауваження\~сторін насправді\~"заслухані",\~тобто належним\~чином вивчені\~судом \~(п.33\~рішення від\~21.03.2000\~у справі\~«Дюлоранс проти\~Франції»;\~пп.\~32\~ 35\~рішення від\~07.03.2006\~у справі\~«Донадзе проти\~Грузії»). Згідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, ч.1 ст.\~4\~ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений \~ \~ \~ \~ законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Частиною 3 статті 12, статтями 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст.13\~Конституції України,держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання… У справі,\~що розглядається\~між сторонами\~виникли \~правовідносини позики,\~а саме\~ кредиту,\~які врегульовані нормами ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3883441 від 30.11.2020 , договорами факторингу\~ від\~14.06.2021 та додатковими угодами до нього. Згідно з положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст.1 Закону України «Споживче кредитування». При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). За приписами ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до\~статті 509 ЦК України\~між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Згідно з частиною першою\~статті 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша\~статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним… У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч.ч.3-6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями\~статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 3 ч.1 п.п.6, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Частинами 12, 13 ст.11 вказаного ЗУ встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтями 5, 8, ч.7 ст. 11 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства. Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 599 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Відповідно до положень статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Згідно\~ст. 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За приписами ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Статтею 1082 ЦК України \~ передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору...., неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3883441 від 30.11.2020 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 21.09.2021 по 31.10.2022, з якого вбачається, що станом на 31.10.2022 заборгованість відповідача становить 25971,38 грн, з яких: 9500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 16471,38 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 18). Згідно ч.1\~ст.1050 ЦК України\~з урахуванням положень статей\~526,\~527,\~530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц). Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. VІ.\~Висновки суду. Аналіз перевірених\~і оцінених\~у судовому\~засіданні доказів\~у підтвердження\~позовних вимог\~переконує суд,\~що позивачем\~ надано\~належні,\~достовірні та\~допустимі докази,\~в силу\~вимог ст.ст.\~76\~-\~81\~ ЦПК\~України на\~підтвердження того,\~ що30.11.2020 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», як кредитодавцем та [PERSON] , як позичальником було укладено договір позики ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3883441 у електронній формі, з використанням інформаційно телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення (акцепт) пропозиції, та підписання накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, між сторонами був укладений договір про надання позики в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, у якому сторони погодили всі істотні умови договору; укладаючи договір сторони погодили, що невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідач підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, які розміщенні на сайті кредитора. Укладений між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення, є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. Як вбачається зі змісту договору № 3883441 від 30.11.2020 строк кредитування встановлено 30 днів, тобто до 30.12.2020 (останній день повернення кредиту), і за спливом цього строку позичальник зобов`язалась повернути кредит в загальному розмірі 14886,50 грн., з яких: 9500 гривень - сума кредиту. Проценти за користування кредитом у період дії договору позивачем не вирахувані, принаймні докази про це у матеріалах позовної заяви відсутні, але виходячи із загальної вартості позики за мінусом тіла кредиту проценти за користування кредитом складають 5386,50 (14886,50 9500) грн. З розрахунку заборгованості за договором позики №3883441 від 30.11.2020, наданого позивачем та даних з особистого кабінету позичальника [PERSON] встановлено, що остання по договору позики № 3883441 від 30.11.2020 сплатила на погашення кредиту 21380, 42 грн. Встановлено, що позивачем, як новим кредитором, за договором про надання позики № 3883441 від 30.11.2020 пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 9500 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 16471,38 грн. поза межами тридцятиденного строку кредитування з посиланням на умови Договору. Сплачені відповідачем кошти в розмірі 21380,42 грн. зараховано ТОВ як сплату процентів за користування кредитом. Таким чином із позовних вимог вбачається, що станом на 21.09.2021 [PERSON] має сплатити кредитодавцю 49851,80 грн., із яких 9500 грн. сума основного боргу, а 40435,80 грн. відсотки за користування коштами. Сплачені відповідачем кошти в рахунок погашення боргу в розмірі 21380,42 грн. віднесенні в рахунок погашення заборгованості за процентами, відмінусовані позивачем від заборгованості по процентам і до стягнення пред`явлено 16471,38 грн. сума заборгованості за процентами та 9500 сума заборгованості за основним боргом. Відповідач [PERSON] повернула кредитору 21380,41 грн. при тому, як договором позики від 30.11.2020 встановлена загальна вартість позики в розмірі 14886,50 грн., тобто на 6494,90 грн. більше (21380, 41 - 14886,50), ніж передбачено строковим договором. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст.1050 ч.2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16; від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц; від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц; від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16; від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18; від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц; від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень\~статті 625 ЦК України. Надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює\~глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу\~статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57). Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У справі, що розглядається встановлено, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому є процентами за «користування кредитом», а не відповідальністю за порушення зобов`язання, з огляду на те, що умова Договору позики від 30.11.2020 про встановлення відсоткової ставки за понадстрокове користування позикою розміщена у розділі 2 Договору: «Параметри та умови Позики, параметри, порядок і графік повернення Позики та сплата Процентів», а згідно п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передбачено, що «…Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою, за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування». Отже позов задоволенню не підлягає, оскільки наявність заборгованості [PERSON] за договором позики №3883441 від 30.11.2020 позивачем не доведена. VІІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до положень ч.1 ст.133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2481 грн згідно платіжного доручення № 31246 від 18.11.2022 (а.с.1), який розподілу не підлягає і покладається на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed