Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

19.05.2023 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідачів, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 10.12.2021 року ним засобами поштового зв`язку на адресу ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві направлено заяву про кримінальні правопорушення. Проте, відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР не внесені, у зв`язку з чим позивач [PERSON] звернувся до суду з відповідною скаргою про зобов`язання ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2022 року вбачається, що скаргу [PERSON] задоволено та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Позивач вказує, що на час звернення до суду з відповідним позовом, на виконання судового рішення до ЄРДР відповідні відомості не внесено. На думку позивача дані факти свідчать про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача та завдають позивачу моральних страждань. Дані обставини викликають у нього дискомфорт та почуття несправедливості, як громадянина України, він змушений у судовому порядку захищати свої конституційні права, що забирає у нього багато часу, завдає шкоди його здоров`ю, порушує життєві ритми, для поновлення яких йому необхідний додатковий час та зусилля, він постійно перебуває в напруженому психологічному стані. Позивач просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 6000 грн. 23.05.2022 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження по справі. 13.06.2022 року представником відповідача ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві наданий суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги він не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вказана бездіяльність відповідача є виключним припущеннями [PERSON] та помилковим сприйняттям фактичних обставин справи, оскільки за результатом розгляду його заяви від 10.12.2021 (адресованої засобами поштового зв`язку саме до Державного бюро розслідувань та в подальшому перенаправленої до ТУ ДБР у м. Полтаві) слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві надано мотивовану відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР. Надання оцінки діям та рішенням слідчого, перебуває в площині кримінального процесуального законодавства та здійснюється слідчими суддями на стадії досудового розслідування кримінального провадження. До того ж, оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, передбачено главою 26 КПК України та є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу і відповідно до ст.7 КПК України, є однією із засад кримінального провадження та сприяє виявленню й усуненню недоліків, допущенних при його здійсненні. Втім, Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає можливості встановлення судом у порядку цивільного судочинства під час розгляду цієї справи фактів протиправності дій чи бездіяльності працівників ТУ ДБР у м. Полтаві та прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також визнання судом таких дій протиправними. Сам по собі факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішенням слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді. Крім цього, матеріали справи взагалі не містять будь-яких належних та допустимих доказів обставин, вказаних Позивачем у позові, в тому числі й щодо, нібито, спричинення йому моральних страждань саме діями (бездіяльністю) слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві, якого саме та в саме такому розмірі. 21.07.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій [PERSON] підтримав позовні вимоги та вказав, що факт звернення до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчих ТУ ДБР і в подальшому за результатами розгляду задоволення даної скарги, є прямим доказом бездіяльності слідчого. 25.07.2022 року від представника відповідача ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві надійшло заперечення, в якому останній вказував, що реалізація [PERSON] його права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, у порядку, встановленому статтями 303-307 КПК України, тобто кримінальним процесуальним законом, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку він можливо зазнав. Позивачем не обґрунтовано та не доведено, які саме моральні страждання йому завданні безпосередньо в цьому кримінальному провадженні та в якому об`ємі, так само і не надано доказів підтвердження цього. Матеріали справи також не містять обґрунтування та доказів причинно-наслідкового зв`язку між нібито завданою шкодою та діями (бездіяльністю) слідчих ТУ ДБР у м. Полтаві саме в цьому кримінальному провадженні. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача ТУ ДБР у м. Полтаві у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилався на обставини викладені в письмовому відзиві. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.12.2023 року [PERSON] засобами поштового зв`язку на адресу ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві направлено заяву про кримінальні правопорушення. Відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2022 року вбачається, що скаргу [PERSON] задоволено та зобов`язано службову особу ТУ ДБР у м. Полтаві внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. 10.12.2021 року на виконання вказаної ухвали, відповідні відомості до ЄРДР внесені за №62022170010000115 за ч.1 ст. 365 КК України та розпочато досудове розслідування за фактом перевищення службових повноважень прокурором Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури та слідчого ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження. Позивач вважає, що внаслідок вказаних незаконних дій відповідача щодо затягування самого процесу внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР завдано йому моральної шкоди. Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Частиною 1 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, та не свідчить про протиправність дій органів досудового слідства та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1176 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Жодної з переліченої у ч. 2 ст. 23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, відповідачем не допущено. Посилання позивача на звернення до суду є процесуальною дією учасника кримінального провадження в межах наданих повноважень, що не передбачає визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними. Крім цього, сам по собі факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішенням слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Ураховуючи те, що стороною позивача не надано суду належних доказів заподіяння діями відповідача позивачу моральної шкоди та протиправної поведінки відповідача, внаслідок чого позивачу могло б бути завдано моральної шкоди, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed