Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] та його мати [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1993 року отримали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказаної квартири. Вказує на те, що на даний час між нею (як спадкоємцем після смерті чоловіка, [PERSON] ) та відповідачкою [PERSON] , яка як і [PERSON] є спадкоємцем першої черги виник спір щодо спадкування вказаної частки квартири, що належала [PERSON] . Зазначає, що відповідач все життя разом з матір?ю [PERSON] проживала в Києві, де й була зареєстрована, у квартирі, що являється спадковим майном, не проживала ні до, ні після смерті матері. Вказує, що [PERSON] не змогла прийняти спадщину у зв?язку з тим, що звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини після закінчення шестимісячного терміну з відкриття спадщини. В свою чергу, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , в силу положень ст. 549 ЦПК УРСР, оскільки проживаючи в даній квартирі фактично вступив в управління та володіння майном, є спадкоємцем першої черги. Позивачка вважає, що оскільки в заповіті [PERSON] заповів їй всю квартиру, а не тільки свою особисту в ній частку, то прийнявши спадщину після смерті чоловіка вона має право на оформлення права власності на частки, що належала [PERSON] . Просить, встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1993 року, виданого [PERSON] , у зв?язку з допущеною в прізвищі помилкою. Окрім того, просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . А також, стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Рух по справі та позиція сторін. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено в підготовче судове засідання. 31.01.2023 року представником позивача [PERSON] , адвокатом Загарія О.Д. подано в суд позовну заяву в новій редакції, в якій просив змінити підставу позову, оскільки позивач відмовився від посилання на ст. 344 ЦПК України, як на підставу набуття права власності на спадкове майно, решту залишено без змін. 10 лютого 2023 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просить об?єднати зустрічну позовну заяву [PERSON] в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно. На виклад обставин в зустрічному позові, зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що після смерті матері відкрилася спадщина, що складається з частки на житло, а саме квартиру [ADDRESS] , яку вона, відповідно, прийняла як спадкоємець першої черги, оскільки на день смерті проживала та була зареєстрована з нею в одній квартирі. Стверджує , що вона фактично вступила в управління спадковим майном, що залишилося після смерті [PERSON] . Вказує на те, що для оформлення спадкового майна вона зверталася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М., однак останньою було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яка мотивована тим, що у [PERSON] був відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Зазначає, що свідоцтво на право власності на квартиру, що виступає предметом спору знаходиться у [PERSON] , яка не визнає права власності [PERSON] на вказане майно та не надає їй це свідоцтво для належного оформлення спадщини. А тому просить визнати за нею, [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, просить встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло (квартиру [ADDRESS] ) виданого 17.05.1993 року [PERSON] , та визнати за нею, [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON] , право власності на зазначеної вище квартири Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 березня 2023 року вимоги за зустрічним позовом об?єднано в одне провадження з первісним позовом. 03.02.2023 року в суд [PERSON] скеровано відзив на позовну заяву, в якій не погоджуючись з доводами позивача [PERSON] , просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] [PERSON] , яка померла [INFO] , в решта частині позову відмовити Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 березня 2023 року підготовче провадження по справі закрито. 26.04.2023 року в суд позивачем [PERSON] інтереси якої представляє адвокат Загарія О., подано заяву про уточнення формулювання позовних вимог, в якій п. 2 просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] який помер [INFO] право власності на квартири [ADDRESS] що належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним [PERSON] , а також в її інтересах адвокат, Загарія О.Д. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позовну заяву (в новій редакції) та відмовити в зустрічному позові [PERSON] . Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним, [PERSON] , та в її інтересах представник, адвокат Мазур О.Л. в судовому засіданні просили задовольнити зустрічний позов, первісний позов визнали частково. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом встановлено, що [PERSON] та його мати [PERSON] отримали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право власності від 14.05.1993 року, виданого Управлінням комунальної власності Чернівецького міськвиконкому. (т.1, а.с.6). Аналогічне підтверджено і довідкою Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 12.02.2021р. (а.с. 8 т.1). З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що квартира загальною площею 33,40 кв.м. складається з 2 кімнат. (т.1, а.с.7). Згідно Витягу актів цивільного стану про смерть [INFO] померла [PERSON] ( т.1 а.с. 9, 194). Згідно Заповіту від 10 червня 2004 року [PERSON] який народився [INFO] (а.с. 10 т.1), заповів своїй дружині [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за №1-766. (т.1, а.с.11) 25.10.2018 року ПП «Регіон-центр» було видано довідку №4204 про склад зареєстрованих та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, з якої вбачається, що станом на 01.10.2018 року [PERSON] був єдиним хто був зареєстрованим в даній квартирі.(т.1, а.с.12) Аналогічне вбачається і з довідки №1724 від 23.05.2019 року, виданої ПП «Регіон-центр». (т.1, а.с.13) З довідки №726 від 25.02.2021 року, виданої Управлінням житлового комунального господарства ЧМР, встановлено, що 19.02.2021 року [PERSON] знятий з місця реєстрації у зв?язку зі смертю. (т.1, а.с.14) З довідки №1980 від 15.07.2021 року, виданої ПП «Регіон-центр» також вбачається, що 20.06.1995 року [PERSON] знято з місця реєстрації (кв. [ADDRESS] ) у зв?язку з вибуттям у м. Київ. (т.1, а.с.15) 30 березня 2021 року директором ПП «Регіон-центр складено акт №55 (т.1, а.с.16), з якого видно що [PERSON] постійно до дня смерті [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] ; Відповідно до свідоцтва про смерть від 07.12.2020 року, серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , у віці 78 років, про що зроблений відповідний актовий запис №2823. (т.1, а.с.17) Згідно до заяви №15 від 11.03.2021 року [PERSON] прийняла спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] (т.1, а.с.18) 07.06.2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Г.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири [ADDRESS] . (т.1, а.с.19) На підставі наведеного [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №512. (т.1, а.с.20). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що спадкова справа №25/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] була заведена 22.12.2020 року приватним нотаріусом Романюк Ганною Валеріївною. (т.1, а.с.21-23) З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] до органів нотаріату було скеровано заяву, згідно якої вона приймає спадщину, що відкрилася після смерті брата ( [PERSON] ), посилаючись на те, що вона єдиний спадкоємець другої черги, а пережившої [PERSON] дружини немає. (т.1, а.с.24) З довідки №726 від 25.02.2021 року, виданої Управлінням житлово комунального господарства ЧМР, встановлено, що [PERSON] 19.02.2021 року знятий з місця реєстрації ( [ADDRESS] ) у зв?язку зі смертю; на день смерті [PERSON] разом з [PERSON] не були були зареєстровані в одній квартирі. (т.1, а.с.25) Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), [PERSON] 10.06.2004 року склав заповіт (номер у реєстрі: 8596415). (т.1, а.с.27) Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі підтверджується те, що приватним нотаріусом Романюк Г.В. 22.12.2020 року було відкрито спадкову справу №25/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . (т.1, а.с.28) 23.12.2020 року приватним нотаріусом Романюк Г.В. до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори було скеровано запит на надання копії заповіту [PERSON] (т.1, а.с.29), на що було отримано відповідь з Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області та, відповідно, надано копію вищевказаного заповіту. (т.1, а.с.30) З наданої копії Заповіту від 10 червня 2004 року вбачається, що [PERSON] заповів своїй дружині [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за №1-766. (т.1, а.с.31) Згідно до заяви №15 від 11.03.2021 року [PERSON] прийняла спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] (т.1, а.с.31) Наданим свідоцтвом про смерть від 07.12.2020 року, серії [NUMBER] , підтверджується факт смерті [PERSON] , який помер [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №2823. (т.1, а.с.32) З довідки від 15.03.2021 року, виданої ПП «Регіон-центр» вбачається, що 14.10.1983 року та 20.06.1995 року [PERSON] знято з місця реєстрації (кв. [ADDRESS] ) у зв?язку з вибуттям у м. Київ. (т.1, а.с.32) З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, встановлено, що відносно майна померлої [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа (номер у спадковому реєстрі: 40440654) (т.1, а.с.34) З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №1118. (т.1, а.с.35) 07.06.2021 року [PERSON] скерувала приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Г.В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частки квартири [ADDRESS] . (т.1, а.с.36) Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, 22.12.2020 року відносно майна [PERSON] було заведено спадкову справу №25/2020 (номер у спадковому реєстрі: 66987967). (т.1, а.с.37) З інформаційної довідки вбачається, що відповідно до бланку ВВС 973313, складено заповіт від 10.06.2004 року [PERSON] (т.1, а.с.38) Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, актовий запис №28203 про смерть [PERSON] зроблений 07.12.2020 року. (т.1, а.с.38-39) Свідоцтвом на право власності від 14.05.1993 року, виданого Управлінням комунальної власності Чернівецького міськвиконкому підтверджується те, що [PERSON] та його мати [PERSON] (яка у свідоцтві записана як « [PERSON] ») отримали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . (т.1, а.с.40) З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , встановлено, що вказана квартира загальною площею 33,40 кв.м. скадається з 2 кімнат. (т.1, а.с.41) Зі звіту про оцінку майна, встановлено, що згідно висновку про вартість об`єкту оцінки, складеного оцінювачем [PERSON] для оформлення спадщини, ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 27.05.2021 року становила 854 432 грн. без врахування ПДВ. (т.1, а.с.42), що також підтверджується витягом із єдиної бази даних звітів про оцінку. (т.1, а.с.43) З довідки №303, виданої Чернівецьким комунальним обласним бюро вбачається, що загальна площа квартири [ADDRESS] збільшилась на 0,6 кв.м. (т.1, а.с.44) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] немає у володінні нерухомого майна. (т.1, а.с.46) Згідно висновку про вартість об`єкту оцінки, складеного оцінювачем [PERSON] для оформлення спадщини, ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 27.05.2021 року становила 854 432 грн. без врахування ПДВ. (т.1, а.с.54) З матеріалів справи також вбачається, що позивачка за первісним позовом [PERSON] намагалася вирішити питання щодо розподілу спадщини в позасудовому порядку, письмово звертаючись до відповідачки [PERSON] , однак відповіді не було отримано. (т.1, а.с.55), що підтверджується рекомендованим повідомленням Укрпошти №5800215678223 від 02.05.2023 року (т.1, а.с.56), а також листом заступника директора АТ «Укрпошта» Дубовінського В.В., з якого вбачається, що лист [PERSON] був вручений [PERSON] особисто. (т.1, а.с.57) З відповіді на адвокатський запит №990 від 29.07.2022 року Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації вбачається, що в ЧКОБТІ знаходиться інвентаризаційна справа на квартиру [ADDRESS] . (т.1, а.с.61) З відповіді №1070 від 27.07.2022 року Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації ЧМР на адвокатський запит [PERSON] встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] в бюро не зареєстровано. (т.1, а.с.63) Завідувачем Першої чернівецької державної нотаріальної контори скеровано до суду повідомлення про надання інформації, з якого вбачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] - [PERSON] , перебуває у провадженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М., за номером нотаріуса 13/2022 та номером у Спадковому реєстрі 69407231. (т.1, а.с.85-86) 03.01.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.12.2022 року на адресу суду було направлено копію спадкової справи №13/2022 до майна померлої [INFO] - [PERSON] . (т.1, а.с.98) З матеріалів спадкової справи №13/2022 стосовно майна [PERSON] вбачається, що згідно заяви про прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері прийняла спадкове майно у вигляді частки квартири [ADDRESS] . (т.1, а.с.99) Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві підтверджується те, що [PERSON] померла [INFO] (актовий запис №1118). (т.1, а.с.104-105) Як вбачається також з відповіді на запит №102/30/1026, [PERSON] з 13.07.1995 року по 08.07.1999 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (т.1, а.с.106) З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що спадкова справа №13/2022 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] була заведена 23.06.2022 року приватним нотаріусом Тіщенко Наталією Михайлівною. (т.1, а.с.108-109) З відповіді №889 від 28.06.2022 року Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації ЧМР на запит приватного нотаріуса Тіщенко Н.М. (т.1, а.с.110) встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] в бюро не зареєстровано. (т.1, а.с.111) З відповіді №1470 від 13.10.2022 року Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації ЧМР на запит приватного нотаріуса Тіщенко Н.М. (т.1, а.с.112) встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] , дана інформація надана згідно наявних реєстрових книг та інвентаризаційної справи зазначеної квартири (т.1, а.с.113) Відповідно до повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, у [PERSON] є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.114-114а) та [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.115). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (актовий запис у свідоцтві про смерть: №2823) (т.1, а.с.117-118) 02.12.2022 року [PERSON] написала заяву №72 на прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері, [PERSON] (т.1, а.с.119) 05.12.2022 року було винесено постанову про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом частку квартири [ADDRESS] . (т.1, а.с.122) З додатків доданих до уточненої позовної заяви [PERSON] , встановлено, що саме її чоловік [PERSON] [INFO] (а.с. 150 т.1), здійснював (за життя) оплату комунальних послуг та слідкував за станом квартири, що підтверджується абонентською книжкою по розрахунку за електроенергію, розрахунковою книжкою по оплаті за квартиру, абонентською книжкою по розрахункам за воду та відповідними договорами (т.1, а.с.151-155). [PERSON] брав також участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується договором від 11.03.2003 року. (т.1, а.с.156-158) [PERSON] народилася [INFO] її матір`ю в свідоцтві про народження записана [PERSON] (т.1 а.с.195). З довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 197 т.1 вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] ; 15.12.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] в оформленні свідоцтва про право власності на квартири [ADDRESS] , оскільки остання не надала нотаріусу документу що посвідчує право власності на вказану квартиру (т.1 а.с. 198). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (т.1 а.с. 199) нотаріусом Тіщенко Н.М., Київського міського нотаріального округу заведено 23.06.2022 року спадкову справу 69407231 до майна [PERSON] , померлої [INFO] . У відповідь на заяву [PERSON] , до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Г.В. була надана відповідь - відмова в оформленні частини спадкового майна на квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с. 230). Вищенаведені докази є спів мірними і з показами свідків, допитаних в суді. Так, будучи допитаною в порядку вимог ст. 234 ЦПК України, свідок [PERSON] під присяго. Суду надала покази про те, що [PERSON] в 1977 році приїжджала з м. Києва, де постійно проживала з сім`єю в м. Чернівці на спірну квартиру, це було після смерті матері її - [PERSON] , яка проживала з нею і фактично померла в м. Києві квартирі відповідачки. [PERSON] поховала матір в м. Києві. За квартирою [ADDRESS] [PERSON] не доглядала, не сплачувала комунальні послуги, не робила ремонтів. Пояснила, що з [PERSON] в 1981 році вона розлучалася, однак згодом їх брак повторно було зареєстровано і вона постійно до дня смерті чоловіка [PERSON] проживала і надалі по сьогоднішній день проживає в квартирі [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги і доглядає за квартирою. В показах зазначила, що їй не було відомо про укладення з [PERSON] та її чоловіком [PERSON] за життя будь яких договорів стосовно спірної квартири, також їй не було відомо і чоловік за життя не розповідав про усні домовленості з сестрою, [PERSON] відносно спірною квартири, її поділу. Пояснила, що [PERSON] , в якому періоді не пам`ятала, однак вже коли розпочався суд, дзвонила до неї та лякала, що забере квартиру. Будучи допитаною під присягою свідок [PERSON] надала показання про те, що проживає по сусідству з [PERSON] по [ADDRESS]. Була за життя знайома і з [PERSON] , чоловіком [PERSON] , які мешкали квартирі [ADDRESS] де наразі продовжує проживати [PERSON] . Вона знала, що в [PERSON] є сестра [PERSON] , яка з родиною і матір`ю [PERSON] проживали в м. Києві. Суд дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважає на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до положень ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української PCP визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦПК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української PCP 1963 року. Верховний Суд наголосив, що у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138цс13 зроблено висновок, що відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 6 лютого 2019 року у справі №145/797/15-ц вказала, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у томи числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом Оскільки правовідносини щодо спадкування після смерті [PERSON] виникли з 1999 року, тому суд застосовує до даних правовідносин норми ЦК Української PCP. Статтею 524 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:довідка житлової - експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те. що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом з спадкодавцем. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року в справі № 305/2351/17. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. За з`ясованих обставин та досліджених доказів вищенаведених у їх сукупності, в судовому засіданні установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в родинних відносинах як мати і син, останні, за життя були співвласниками спірної квартири під [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом на право власності від 17.05.1993 року, виданого Управлінням комунальної власності Чернівецького міськвиконкому (т.1 а.с. 6). [PERSON] являється дружиною [PERSON] , який помер [INFO] в м. Чернівці. [PERSON] - сестра [PERSON] який помер [INFO] та донька [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Київі. За життя, [PERSON] залишив заповіту оформлений 10 червня 2004 року згідно якого, заповів дружині [PERSON] належну йому частку на праві власності квартиру [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за №1-766. (т.1, а.с.11) Як вбачається з пояснень позивача [PERSON] , та її показів в якості свідка, допитаної в порядку вимог ст. 234 ЦПК України, за життя відповідач [PERSON] в 1995 році забрала мати [PERSON] до місця свого проживання в м. Київ. Дане було підтверджено і поясненнями [PERSON] , яка зазначила, що дійсно в 1975 році вона переїхала проживати в м. Київ, отримала там квартиру та з 1995 року забрала до себе проживати матір [PERSON] , яку зареєструвала в своїй квартирі і здійснювала за мамою догляд аж до смерті [INFO] , в м. Києві і поховала матір. Судом встановлено і даного не заперечувалося сторонами, що в права спадкування [PERSON] вступила у 2022 року шляхом звернення з письмовою заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Як пояснила [PERSON] , вона себе вважає такою, що не пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки мати з 13.07.1995 року по 08.07.1999 року по день смерті, була зареєстрована в її квартирі [ADDRESS] що вбачається з відповіді на адвокатський запит №102/30/1026 (т.1, а.с.106). Також, судом установлено, що [PERSON] до смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] доглядав за вказаною квартирою разом з нею, проводив ремонти, сплачував комунальні платежі за квартиру і прибудинкову територію, що підтверджується вищенаведеними дослідженими доказами (квитанціями, договорами, тощо). Дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). А як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Таким чином, виходячи з досліджених по справі доказів у їх сукупності, з`ясованих обставин та наведених норм закону, суд вважає, що після смерті [PERSON] яка померла [INFO] відкрилася спадщина у праві власності на спірну квартиру [ADDRESS] , на частки якої претендує позивач [PERSON] за заповітом [PERSON] , який помер [INFO] (син [PERSON] ) та [PERSON] , донька [PERSON] . Суд вважає, що як [PERSON] за життя вступив в права користування і управління майном, спірної квартири [ADDRESS] , так і [PERSON] має право на спадкування вказаної квартири, як спадкоємиця за законом першої черги, так як вступила в права спадкування, як така, що проживала з спадкодавцем [PERSON] до дня її смерті [INFO] , а саме зареєструвала останню за місцем свого проживання в м. Києві, доглядала за [PERSON] , здійснила її поховання та в м. Києві звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини квартири [ADDRESS] . За загальним правилом про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Верховний Суд (в постанові від 18.12.2019 143/455/19ц) підкреслив, що згідно зі статтею 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Встановивши, що відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON] не відмовлялася від прийняття спадщини після смерті матері та на час її смерті ( [INFO] ) проживала разом з нею, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а також і те, що позивач за первісним позовом [PERSON] , і відповідач за зустрічним позовом, після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] , який також є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] як її син, за життя надав заповіт дружині [PERSON] в якому заповідав усе своє майно, яке б йому за життя належало, користувався спірним спадковим майном, здійснював управління і догляд за квартирою [ADDRESS] ; [PERSON] , в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, суд приходитьб до висновку, що як [PERSON] так і [PERSON] є такими, що прийняли спадщину після смерті матері, і їх частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] становлять: 3/4 у [PERSON] , який помер [INFO] та у [PERSON] . Доводи,при цьому, сторін про визнання відповідно за [PERSON] , та відповідно за [PERSON] права власності на спірну квартиру, як спадкового об`єкту не спростовують, а зводяться до незгоди з ними, трактуванню норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини на власний розсуд, а також до необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи. Доводи позивача [PERSON] (за первісним позовом), в її інтересах представника щодо позовної давності, суд зважає на наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч.1 ст.256 ЦК). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин відсутні. Відтак, на вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном позовна давність не поширюється. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №584/639/19 (провадження №61-10930св20) зазначено, що: «за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин відсутні». Аналогічний висновок викладений і у наступних постановах, зокрема у постанові ВС від 18.08.2021 у справі №543/994/17. Щодо стосується заявленої вимоги (як позивачем за первісним позовом [PERSON] , так і позивачем за зустрічним позовом [PERSON] ) про встановлення факту належності свідоцтва про право власності, суд за сукупності досліджених доказів, з`ясованих в засіданні обставин приходить до наступних висновків. Згідно із статтею 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] та його мати [PERSON] отримали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право власності від 17.05.1993 року, виданого Управлінням комунальної власності Чернівецького міськвиконкому. (т.1, а.с.6) Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судом якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право У відповідності із п.4 ч.1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої , зазначені в документі, не збігаються з ім`ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки у прізвищі, імені по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявнику подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація , яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документу, що необхідний сторонам відповідно, для оформлення особистих, майнових прав, що випливають з цього факту. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами у справі, суд дійшов висновку, що є підстави для задоволення вимог як в первісному позові [PERSON] , так і зустрічному позові [PERSON] і встановлення факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 31 липня 2003 року на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Bellet v. France" ("Белле проти Франції") Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги як за первісним позовом [PERSON] , так і зустрічні вимоги [PERSON] грунтуються на законі і підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial