Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про позбавлення батьківських прав. Дана цивільна справа перебувала в провадженні судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Новік Л.М. На підставі розпорядження керівника апарату Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2023 року з причини відсторонення від здійснення правосуддя судді Новік Л.М., проведено повторний автоматизований розподіл справи №175/821/22 (провадження 2/175/272/22). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2023 року справу №175/2379/22 передано у провадження судді Журавель Т.С. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є дідусем [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла матір [PERSON] . Вироком суду від 01.11.2013 року відповідача притягнуто до кримінальної відповідальності та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців з конфіскацією всього особистого належного йому майна. У зв`язку з цим, [PERSON] залишився на повному утриманні дідуся і бабусі. З 2009 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання [PERSON] , проте у нього виникла велика заборгованість. Крім того, після звільнення від відбування покарання, [PERSON] продовжує проживати з позивачем, відповідач з сином не спілкується, не проявляє заінтересованості в його житті, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Інші учасники в судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Засобами електронного зв`язку надіслали заяви про розгляд справи без їх участі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2023 року постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 04.03.2005 року, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис №1150. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно копії вироку від 01.11.2013 року, [PERSON] засуджений Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців з конфіскацією всього особисто йому належного майна. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 21.09.2015 року, [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено актовий запис №934. Згідно копії рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 18.12.2019 року №441, виконавчий комітет вирішив визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Припинено піклування над дитиною [PERSON] . Рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 22.12.2015 року №351 «Про призначення [PERSON] опікуном над дитиною [PERSON] », від 25.08.2016 року №246 «Про призначення [PERSON] опікуном над 1/3 часткою житла дитини [PERSON] » визнати такими, що втратили чинність. Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою проживають: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за даною адресою, навчається у Дніпровському вищому професійному училищі будівництва; [PERSON] бабуся; [PERSON] дідусь. Стосунки в сім`ї доброзичливі, панує взаєморозуміння та взаємопідтримка. Для проживання та розвитку [PERSON] створені добрі умови, є окрема кімната, об лаштоване місце для сну та занять, є наявність одягу та взуття посезонно у повному обсязі. Зі слів бабусі та дідуся батько не приймає участь у вихованні та розвитку сина. Останнім часом забирає навіть пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Стосунки з сином не підтримує. Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , про що складено висновок №7/11-321 від 06.10.2022 року. Також в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] зазначила, що вона є бабусею [PERSON] , який проживає з нею та з [PERSON] , оскільки його матір померла [INFO] , а батько - [PERSON] відбував покарання у вигляді позбавлення волі. Після закінчення відбування покарання, батько взагалі не цікавився життям сина, не сплачував аліменти та не виконував своїх батьківських обов`язків. Крім того, свідок [PERSON] підтвердив, що проживає разом з [PERSON] та [PERSON] та зазначив, що з батьком - [PERSON] , не бачився з дитинства, ніяких стосунків з ним не підтримує та бажає, щоб його позбавили батьківських прав. У відповідності до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 166 СК України\~позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~76\~ЦПК України,\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.\~77\~ЦПК України,\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст.\~78\~ЦПК України,\~суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, дослідивши встановлені фактичні обставини, оцінивши докази, допитавши свідків, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволеню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав, тобто немайновою вимогою. При цьому останній звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік»\~встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481 грн. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

Outcome: approved