Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позивач мотивує позов тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] єйого батьками, але матеріальної допомоги на утримання дитини згідно ст. 180 Сімейного кодексу не надають, чим порушують вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України, яка передбачає, що батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Позивач просив суд стягнути з відповідачів аліменти на його утримання в розмірі по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення ним повноліття та покласти судові витрати на відповідачів. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 04.08.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 04.09.2023 року відкладено відкрите судове засідання. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Павелко Р.С. не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за їх з позивачем відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала відзив на позов в якому просила розглянути справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, оскільки позивач є неповнілітнім і не може самостійно розпоряджатися грошовими коштами. Аліменти, які мати отримувала від батька, вона витрачала виключно на сина, а стягнення аліментів з неї при наявності на її утриманні другої малолітньої, хворої дитини, призведе її до скрутного матеріального становища. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області Гавриленко Н.В. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, з"ясувавши позиції представника позивача, відповідача [PERSON] , представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно дост. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] звернувся до суду у порядку ст. 18 Сімейного кодексу України із вказаним позовом, як особа, що досягла 14 річного віку. Судом встановлено, щовідповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] є його батьками, що підтверджується копією свідоцтва про його народження Серія [NUMBER] . Сторонами не заперечується та обставина, що неповнолітній позивач є студентом 2 курсу група А21 спеціальності 141 «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка» на денній формі навчання за державним фінансуванням відокремленого структурного підрозділу «Хорольський агропромисловий фаховий коледж» Полтавського державного аграрного університету, що доводиться довідкою №239 від 05.07.2023 року. Судом встановлено, що рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 16.02.2016 року по справі № 548/159/16-ц стягнуто із [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Хорол Полтавської області, жителя [ADDRESS] , (ідентифікаційний код [NUMBER] ), працюючого електромонтером магазину "Альфа" - на користь [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , аліменти на утримання його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 02 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на підставі виконавчого листа у справі №548/159/16-ц Хорольського районного суду Полтавської області 02.03.2016 року було відкрито виконавче провадження №50344143, щодо примусового стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Мати позивача, вона ж відповідач по справі - [PERSON] створила нову сім`ю, має сина [PERSON] , [INFO] , що доводиться копією свідоцтва про його народження Серія [NUMBER] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що він навчається, проживає з батьком [PERSON] у бабусі [PERSON] та перебуває на її матеріальному утриманні, фактично бабуся несе витрати на придбання продуктів харчування, предметів побуту, оплачує комунальні послуги, тощо, розмір її пенсії є недостатнім для його повноцінного утримання. Сторонами не заперечувалося, що батька позивача, а відповідача по справі - [PERSON] , [INFO] мобілізовано до лав ЗСУ. Кошти, отримані матір`ю, як аліменти від батька, витрачаються останньою частково на її нову сім`ю, а частково на позивача, кошти, які надходять від батьків мають мінливий характер та невизначений розмір, їх недостатньо для повноцінного утримання. Мати активної участі у вихованні та повноцінному утриманні дитини не бере, проте продовжує отримувати аліменти, чим порушує права Позивача. Заперечуючи щодо заявленого позову відповідачем [PERSON] ні до відзиву, ні в судове засідання не надано доказів на підтвердження виконання своїх батьківських обов`язків стосовно позивача та витрат на його матеріальне утримання. Також відповідач [PERSON] не представила суду докази того, що вона витрачала на утримання позивача свої власні кошти, чи надавала йому матеріальну допомогу не у грошовому вигляді. Таким чином, суд вважає, що надані відповідачем [PERSON] у відзиві на позову докази не свідчать про те, що вона виконує свій обов`язок щодо належного утримання сина позивача по справі. Відповідно до ч.1 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу (ч.1). Згідно ч. 1 та 2 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Ч.2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Стаття 179 Сімейного кодексу України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч.3 ст.32 ЦК України неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. З висновку органу опіки та піклування -комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітетіХорольської міської ради Лубенського району Полтавської області «Про надання дозволу неповнолітньому [PERSON] , 2007 р.н., самостійно розпоряджатися грошовими коштами (аліментами), одержаними на його утримання» затвердженого рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області №256 від 19.09.2023 року слідує, що позивач близько 3 років проживає в сім`ї бабусі та дідуся [PERSON] та [PERSON] , які забезпечують його всім необхідним для повноцінного розвитку та виховання. Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітетіХорольської міської ради Лубенського району Полтавської області вважає за доцільне надати неповнолітньому [PERSON] , 2007 р.н., дозвіл самостійно розпоряджатися грошовими коштами - аліментами. Оскільки судом встановлено, що позивач тривалий час не проживає із батьками, на даний час, після отримання базової середньої освіти, продовжує навчання у коледжі і проживає із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , суд вважає що позивач має право на самостійне одержання і розпорядження аліментами від батьків. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Принцип рівноправності подружжя також передбачає рівність їх обов`язків щодо матеріального забезпечення їхніх дітей, яке, з огляду на вимоги сімейного законодавства не може бути меншим від рівня, необхідного дитині для гармонійного розвитку, а тому з огляду на наявність матеріального обов`язку батька, який є працездатним та має можливість надавати мінімальну фінансову допомогу дитині, суд не може прийняти недостатній заробіток відповідача, як обставину, що є підставою для зменшення розміру аліментів. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку, що заявлена неповнолітнім позивачем вимога про стягнення аліментів на його користь та утримання ґрунтується на положеннях Сімейного кодексу України, відповідає інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Із досліджених матеріалів справи судом не встановлено, що неповнолітній [PERSON] має незадовільний стан здоров`я чи потребує додаткових витрат на розвиток його здібностей. Також судом встановлено, що відповідачі працездатні, так як доказів протилежного вони не надали, як і не надали доказів того, що не працевлаштовані та не отримують жодного іншого доходу, а тому спроможні надавати матеріальну допомогу. Суд враховує перебування на утриманні відповідача [PERSON] малолітньогоо сина, але вважає, що аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на 27.09.2023 року - 1 416, 50 грн. є мінімальними та не є непосильними для виплати, враховуючи її обов`язок утримувати сина, який з нею не проживає близько 3 років. Виходячи з вищевикладеного суд прийшов до висновку, що відповідачі повинні сплачувати аліменти на свою неповнолітню дитинуі стягнення з відповідачів слід проводити в розмірі по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір буде відповідати вимогам розумності, справедливості та інтересам дитини. На думку суду, визначений спосіб та розмір стягнення аліментів призведе також до рівності прав дитини на утримання від обох батьків відповідно до положень Закону. Так як відповідач [PERSON] на даний час продовжує отримувати аліменти за виконавчим листом від [PERSON] на утримання позивача, однак суд вирішив про застосування у даних правовідносинах статтю 179 СК України та стягнути із батьків аліменти на користь дитини, слід припинити стягнення за вказаним виконавчим листом. Відповідно до ст.79 ч.1 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто з 31.07.2023 року Відповідно до ст. 430 ч.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору та витрат, стягує з відповідачів в дохід держави судовий збір в сумі 1 073, 60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved