Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Балцем», в якому просить стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 1 серпня 2021 року по 17 грудня 2021 року, в тому числі грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, загалом в сумі 44\~147,97 гривень. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що з 13 січня 2021 року по 19 липня 2021 року [PERSON] працював у ПрАТ «Балцем» на посаді столяра 4-го розряду ремонтно-будівельної дільниці ремонтного цеху, а з 19 липня 2021 року по 17 грудня 2021 року на посаді столяра 5-го розряду ремонтно-будівельної дільниці ремонтного цеху. З 01 серпня 2021 року по момент його звільнення, заробітна плата позивачу не виплачувалася, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість. Також з ним не проведено повного розрахунку при звільненні, а саме: не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. 06 січня 2022 року позивачем на адресу відповідача направлено заяву, з проханням надати обґрунтування підстав затримки у виплаті заробітної плати, проведення повного розрахунку у зв`язку зі звільненням (з урахуванням заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за час затримки у виплаті середньої заробітної плати з урахуванням індексу зростання цін), надати відомості (довідку) про нараховані та виплачені суми при звільненні, видати довідку із зазначенням суми заборгованості по заробітній платі, надати відомості про розмір компенсації за невикористані дні відпустки, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, розмір компенсації за час затримки у виплаті середньої заробітної плати з урахуванням індексу зростання цін, завірену копію наказу про прийняття на роботу, оформлену належним чином виписку з колективного договору щодо розміру місячної тарифної ставки). Станом на дату звернення з позовною заявлю до суду відповідач вищезазначеної інформації не надав, у зв`язку з чим розрахунок заборгованості проводився позивачем відповідно до довідки форми ОК-7, виданої Пенсійним фондом України від 26.01.2022 року та розрахункових листів за серпень-листопад 2021 року, щодо нарахування заробітної плати, таким чином, орієнтована загальна сума, яка підлягає стягненню, з урахуванням обов`язкових платежів податків і зборів, становить 44\~147,97 гривень, яка складається з: 36\~660,05 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 1 серпня 2021 року по 17 грудня 2021 року; 7\~487,92 грн. грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки. Зазначену суму заборгованості [PERSON] просить стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 08 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 23-24). Згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду від 18.03.2022 року № 11/0/9-2 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області була змінена та визначена за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області (а.с. 29). Протоколом автоматизованого розподілу судової справі між суддями від 18.05.2023 року головуючою суддею по справі призначено Сороку О.В. (а.с. 31). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2023 року прийнято цивільну справу до свого провадження (а.с. 34). В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Частиною першою статті 15ЦК\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, не спростовано відповідачем, що в період з 13 січня 2021 року по 19 липня 2021 року позивач працював у ПрАТ «Балцем» на посаді столяра 4-го розряду ремонтно-будівельної дільниці ремонтного цеху, а з 19 липня 2021 року по 17 грудня 2021 року на посаді столяра 5-го розряду ремонтно-будівельної дільниці ремонтного цеху, про що свідчать записи у розділі «Відомості про роботу» трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] (а.с. 8), а також наказ № 608/21-З про припинення трудового договору від 17.12.2021 року (а.с. 9). 06 січня 2022 року на адресу ПрАТ «Балцем» позивачем направлено заяву про виплату нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за час затримки у виплаті середньої заробітної плати з урахуванням індексу зростання цін, а також видачу довідки про суму заборгованості по заробітній платі та інших документів, однак відповідачем зазначена заява була проігнорована та залишена без зворотного зв`язку (а.с. 10). У зв`язку із ненаданням відповідачем витребуваної інформації, позивачем, з метою захисту своїх порушених прав у судовому порядку, на підставі довідки форми ОК-7, виданої Пенсійним фондом України від 26.01.2022 року та розрахункових листів за серпень-листопад 2021 року, щодо нарахування заробітної плати (а.с. 20) самотужки був проведений розрахунок заборгованості ПрАТ «Балцем» по виплаті заробітної плати за період з 1 серпня 2021 року по 17 грудня 2021 року, яка становить 36\~660,05 грн. (а.с. 19). Також, позивачем здійснено розрахунок грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки, відповідно до якого, заборгованість у сумі 7\~487,92 грн. нарахована за 22 дні (а.с. 21), що, у свою чергу, не відповідає даним зазначеним у наказі № 608/21-З про припинення трудового договору від 17.12.2021 року, згідно з яким на момент звільнення позивача у нього наявні 17 днів не відбутої відпустки, які підлягають компенсації (а.с. 9). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої\~статті 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим\~Кодексом, Законом України «Про оплату праці»\~та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями\~статті 2 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною першою статті 21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною п`ятою статті 97 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до вимог частини першої статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною першою статті 115 КЗпП України\~встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом частини першої статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім цього, згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що відповідно до вимог статті 83КЗпПУкраїни вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Однак, виходячи з наявних розбіжностей у кількості днів відпустки, які підлягають компенсації у розрахунку заборгованості та наказі про припинення трудового договору, суд вважає за необхідне провести самостійне обчислення суми належної до стягнення. Так при визначенні розміру компенсації, суд керується відомостями зазначеними у наказі № 608/21-З про припинення трудового договору від 17 грудня 2021 року, згідно якого не відбута відпустка [PERSON] складає 17 календарних днів, що в грошовому еквіваленті становить 5\~786,12 гривень. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги те, що відповідачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про виконання ним свої обов`язків, як роботодавця, по сплаті позивачу заборгованості з виплати заробітної плати та не надано заперечень, щодо суми заявленої до стягнення, суд дійшов до висновку, що з Приватного акціонерного товариства «Балцем» на користь [PERSON] належить стягнути суму заборгованості по заробітній платі за період з «01» серпня 2021 року по «17» грудня 2021 року у розмірі 36\~660,05 грн., а також грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, що складає 5\~786,12 гривень. Крім того, у відповідності до ст. 141\~ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial