Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та просить стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2021 по 31.11.2022 в розмірі 423 749,17 грн., стягнути судові витрати. У обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 24.03.2021 Солом`янським районним судом м.Києва видано наказ №760/5625/21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.03.2021 і до досягнення ними повноліття. Зазначила, що Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві 16.06.2021 було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання вказаного судового наказу. Позивачка вказала, що відповідач, подавав державному виконавцю довідки про заробітну плату з місця роботи неіснуючого підприємства, що фактично давало відповідачу можливість ухилятись від сплати аліментів. Неодноразові звернення позивача про проведення перерахунку аліментів та прийняття до уваги лише інформації з достовірних джерел, яку надавали на запит державного виконавця органи ДФС та Пенсійний фонд, державний виконавець ігнорував, що змусило позивача оскаржити такі дії державного виконавця до суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2022 (справа № 760/11258/22) зобов`язано державного виконавця в рамках ВП № [NUMBER] вчинити дії щодо розрахунку заборгованості відповідача зі сплати аліментів. 07.12.2022 державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості відповідача по аліментам станом на 01.12.2022, яка становить 92 875,25 грн. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів згідно розрахунку становить 423 749,17 грн., які просить стягнути з відповідача. З огляду на викладене, просила позов задовольнити з наведених вище підстав. Ухвалою суду від 19.12.2022 позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків. 30.01.2023 на виконання ухвали суду від 19.12.2022, до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків. Ухвалою суду від 07.02.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 30.05.2023 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву позивача, в якому відповідач зазначив, що доводи позовної заяви є безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню, Також заперечував проти розміру судових витрат, які відповідач просить стягнути. Вказує, що 16.07.2021, після того, як дізнався про відкриття виконавчого провадження, звернувся до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві із заявою та довідкою про заробітну плату, просив надати рахунок для добровільної сплати аліментів, однак, такого рахунку йому надано не було. Також 08.11.2021 повторно направив заяву до Солом`янського районного ВДВС у м.Києві. де просив надати рахунок для сплати аліментів, а згодом самостійно знайшов реквізити та здійснив оплату у сумі 3200,00 грн. Зазначає, що 29.11.2021 державним виконавцем була винесена постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних, що підтверджує те, що позивач подала до виконавчої служби невірний рахунок, що призвело до того, що позивач не отримала вчасно кошти по аліментам. 26.01.2022 державним виконавцем Солом`янського ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) здійснено розрахунок суми боргу у виконавчому провадженні № [NUMBER] станом на 01.01.2022 з сумою боргу у розмірі 12 392,67 грн. 28 січня 2022 року відповідач сплатив борг у розмірі 14 000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. У зв`язку з тим, що 22.02.2022 [PERSON] подала до Солом`янського ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) заяву, де просила не робити перерахунок заборгованості по аліментам, відповідач не знав яку суму необхідно перераховувати, адже не було розрахунку. Водночас, вказує, що у квітні сплатив аліменти у розмірі 2 200,00 грн. 05.07.2022 відповідач отримав від Солом`янського ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) новий розрахунок із сумою боргу у розмірі 33 486,67 грн. Вказує також, що 11.07.2022 працевлаштувався до ТОВ «НОВА ПОШТА» та з цього моменту почав регулярно сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частина від заробітку (доходу), а з 14.11.2022 на підставі постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - 50% заробітної плати. Разом з тим, позивач не погодившись з розрахунком заборгованості, звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 21.11.2022 (справа 760/11258/22) зобов`язано державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості у ВП № [NUMBER]. Однак, долучений позивачем розрахунок заборгованості, здійснений виконавцем на виконання вимог ухвали суду, відповідач вперше побачив лише 16.05.2023, коли ознайомився з матеріалами даної справи. З даним розрахунком, вказує, що не погоджується у зв`язку з тим, що в ньому не врахована його заробітна плата за жовтень та листопад 2022 року, а також, оскільки зазначена у ньому сума заборгованості не співпадає з сумою, зазначеною у постанові державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - 38 995,59 грн. Зазначає, що розрахована позивачем сума пені є надто великою, не відповідає рівню його матеріального становища та неспівмірна з розміром місячного доходу. 05.06.2023 до суду надійшла заява позивача про долучення доказів - розрахунку заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на 01.06.2023, яка, як зазначає позивач, міститься в особистому кабінеті боржника на сайті Міністерства юстиції та до якої відповідач має доступ. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що 24 березня 2021 року Солом`янським районним судом м Києва видано судовий наказ у справі №760/5625/21, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно з 05 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. 16.06.2021 постановою старшого державного виконавця Солом`янського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Пилипишиним П.Б. відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання вищевказаного судового наказу. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 21.11.2022 (справа №760/11258/22) скаргу [PERSON] на дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ященко Т.О., задоволено частково. Зобов`язано старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ященко Т.О. визначити розмір заборгованості [PERSON] по аліментах у виконавчому провадженні ВП № [NUMBER] відповідно до ч.3 ст.195 СК України. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 07.12.2022 у ВП [NUMBER], здійсненого на виконання ухвали суду від 21.11.2022 у справі №760/11258/22, виданим старшим державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Ященко Т.О., заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 05.03.2021 по 01.12.2022, станом на 01.12.2022 становить 92 875,25 грн. грн. З вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказує, що згідно його розрахунку розмір пені за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів становить 423 749,17 грн., на що суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Отже, стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Позивач надала належні, допустимі та достатні докази того, що станом на момент пред`явлення позову відповідач без поважних причин, не в повній мірі та не систематично сплачував аліменти на утримання дітей. Так, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, наданого державним виконавцем, станом на 01.12.2022 відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 92 875,25 грн., яка утворилась через несплату відповідачем своєчасно та в повному обсязі аліментів на утримання дітей. З розрахунку заборгованості вбачається, що виконавцем було враховано сплату відповідачем аліментів у листопаді 2021 року у розмірі 4 316,00 грн., у грудні 2021 року у розмірі 2 158,00 грн., у січні 2022 року у розмірі 15 300,00 грн., у квітні 2022 року - 1000,00 грн., у травні 2022 року - 4 400,00 грн., у червні 2022 року - 2 200,00 грн., у липні 2022 року - 2 500,00 грн., у серпні 2022 року - 3 250,00 грн., у вересні 2022 року - 4 500,00 грн., у жовтні 2022 року - 4 950,00 грн., у листопаді 2022 року - 4000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано будь-яких доказів того, що йому не було відомо про існування судового наказу про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дітей. При цьому, відповідач не заперечував щодо несплати ним аліментів регулярно та у повному обсязі, пояснюючи такі обставини відсутністю у нього реквізитів для перерахування аліментів, ненаданням тривалий час державним виконавцем на його звернення таких реквізитів, помилковість зазначення реквізитів. Однак, такі обставини, не є свідченням того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин. Зі скаргами на дії чи бездіяльність державного виконавця відповідач до суду не звертався. Таким чином, судом встановлено, що відповідач доказів на спростування своїх дій по несплаті аліментів суду не надав, не довів, що заборгованість утворилася з незазначених ним причин та не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, тощо, що виключає відсутність вини відповідача у виникненні даної заборгованості по аліментах. Крім того, встановлено судом, вказаний розрахунок на момент вирішення даного спору не спростований відповідачем, не оскаржений та не визнаний необґрунтованим. Заперечення відповідача, які зводяться до незгоди з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 07.12.2022 через неспівпадіння визначеного в ньому розміру заборгованості з розміром заборгованості у розрахунку від 01.07.2022, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, адже такий розрахунок від 07.12.2022 здійснений державним виконавцем на підставі ухвали суду від 21.11.2022 (справа №760/11258/22), оскільки, як було встановлено судом, інформація про працевлаштування [PERSON] в ПП «ЕКОТРАНСАЛЬЯНС», з якого боржником подавалася довідка про розмір заробітку, з якого нараховувалися аліменти та здійснювався попередній розрахунок заборгованості по аліментах, не була підтверджена. Безпідставними суд вважає також твердження позивача про необізнаність його до ознайомлення з матеріалами даної справи з розміром заборгованості, визначеним у розрахунку від 07.12.2022. В даному контексті суд звертає увагу, що ст. 196 СК України не ставить в залежність виникнення у стягувача права на стягнення пені по сплаті аліментів від складання державним виконавцем довідки-розрахунку. Зобов`язання по сплаті аліментів виникає на підставі рішення суду та випливає із встановленого Законом обов`язку батьків утримувати дитину. При цьому, суд зауважує, що відповідач не звертався до державного виконавця про звірку (перерахунок) заборгованості по сплаті аліментів, не звертався до суду зі скаргами на дії чи бездіяльність державного виконавця щодо розрахунку заборгованості, не надав свій розрахунок наявності пені або її відсутності. Отже, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Суд зауважує і на те, що згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %. За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Враховуючи відомості про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, суд вважає, що позивач має право на стягнення неустойки за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01.04.2021 по 30.11.2022. Доказів на підтвердження звільнення відповідача від сплати неустойки, останнім не надано. Згідно наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, остання за період з 01.04.2021 по 30.11.2022 становить 423 749,17 грн., вказаний розрахунок перевірений судом, є арифметично вірним та відповідає нормам законодавства. Відповідач власний розрахунок заборгованості не надав, наданий позивачем розрахунок не спростував. Разом з тим, як встановлено вище, згідно п. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості. А відтак, розмір пені не може перевищувати 92 875,25 грн. З урахуванням наведених правових норм, сума неустойки (пені) підлягає зменшенню на суму 92 875,25 грн. Крім того, відповідно до ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що розмір пені не відповідає його майновому стану, на що суд зазначає наступне. За правовою природою, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Оскільки відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, зазначене свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої вищевказаною статтею. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дітей, проте свої зобов`язання вчасно не виконував. Жодних доказів відсутності своєї вини в виникненні заборгованості зі сплати аліментів відповідачем надано не було. З розрахунку заборгованості вбачається, що за періоди з березня по жовтень 2021 року, з лютого по березень 2022 року, відповідачем в загалі не було здійснено сплату аліментів, за період з квітня по листопад 2022 року - лише частково сплачено аліменти. При цьому, суд зазначає, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своїх дітей. Вбачається, що дії відповідача щодо надання виконавцеві довідки про розмір заробітку в ПП «ЕКОТРАНСАЛЬЯНС», на підставі якої першочергово здійснювалось нарахування аліментів, свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на фактичне уникнення обов`язку по утриманню дітей, оскільки в подальшому інформація щодо працевлаштування [PERSON] в ПП «ЕКОТРАНСАЛЬЯНС» не була підтверджена, що встановлено ухвалою суду. Обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей ґрунтується на законі, а рішення суду в цьому контексті лише змушує відповідача до виконання цього обов`язку у примусовому порядку, тому відповідач повинен був вживати заходів для своєчасного перерахування аліментів. Положеннями частини 1 статті 179 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Наявність заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що діти були позбавлені майна, що належить їм за законом. Таким чином, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки з вищевикладених підстав, на які посилається відповідач, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами, що несплата аліментів відбувалась з поважних причин або що його матеріальний стан є настільки незадовільним, що він неспроможний сплатити таку неустойку. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, з метою захисту інтересів дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 92 875,25 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначає, що з 01 січня 2022 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 2 481, 00 грн. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. Окрім того, звертаючись до суду з даним позовом до відповідача, [PERSON] просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 55 000,00 грн. Як вбачається з відзиву, відповідач просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки, на його переконання вони є необґрунтованими, а дані кошти доцільніше витратити на забезпечення дітей. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1, 2 статті 133 ЦПК України). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні висновки висловлено у постанові від Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 742/2585/19, від 03.02.2021 у справі № 522/24585/17. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12.12.2022 [PERSON] та адвокат Гарницький П.П., який діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2405/10, уклали угоду (договір) про надання правової допомоги, якою сторони погодили гонорар адвоката - вартість правової допомоги, яка склала 55 000,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 19 від 13.12.2022 [PERSON] сплачено [PERSON] 55 000,00 грн. на підставі договору від 12.12.2022 про надання правової допомоги. У постанові Верховного Суду №308/15007/15-ц від 15.05.2019 року суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На виконання ст. 134 ЦПК України позивачем подано до суду першої інстанції попередній розрахунок витраченого часу адвокатом Гарницьким П.П. в даній справі, відповідно до якого загальна вартість послуг за правову допомогу складає 70 000 грн., однак, у відповідності до додаткової угоди (договору) про надання правової допомоги від 12.12.2022 вартість за надані послуги адвокатом були визначені у твердій (фіксованій) сумі 55000 грн.. Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року в справі №201/14495/16 зазначив, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial