Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просила скасувати свідоцтво про право власності на житло, що видано Управлінням ЖКГВ ОМР народних депутатів у 1997 року щодо 390/1000 квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Знести самочинно збудовану веранду, що знаходиться у 390/1000 частині квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Перерахувати частки у квартирі [ADDRESS] , відповідно до належної площі квартири. Позов обґрунтований наступними обставинами. [PERSON] є співвласником 212/1000 частин квартири спільного заселення [ADDRESS] разом зі своєю дочкою [PERSON] . Співвласниками зазначеної квартири був [PERSON] (власник 398/1000 зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 вересня 1997 року № [NUMBER] ) та [PERSON] (власник 390/1000 зазначеної квартири на підставі договору дарування від 20.07.2018 року, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., реєстраційний номер 139. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] зазначає, що [PERSON] набула зазначене право власності на підставі договору дарування зі збільшенням долі [PERSON] на підставі сфальсифікованих документів. Первісним власником 390/1000 частин квартири [ADDRESS] був [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] самовільно збудувала веранду, яку ймовірно і ввела у частку спільної сумісної власності. При цьому, згоди [PERSON] , як співвласник зазначеного майна, на самовільно збудовану веранду та, в подальшому, її оформлення, не давала. Позивач зазначає, що [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку біля будинку, що перебуває у власності територіальної громади ОМР та є прибудинковою територією спільного використання. 12 квітня 2021 року представником відповідача [PERSON] надано відзив на позов із запереченнями проти позову. В обґрунтування заперечень наведені такі доводи. В липні 2018 року сім`я [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З тих пір, сім`я [PERSON] постійно веде себе конфліктно, подають безпідставні скарги в різні державні органи, майже кожного тижня звертаються до органів національної поліції та подають безпідставні позовні заяви до суду, в яких просять визнати вселення родини [PERSON] в спірне житлове приміщення незаконним. В обґрунтування заперечень, представник [PERSON] зазначає, що у своїй позовній заяві [PERSON] вводить суд в оману в деяких фактах. Так, позивач вказує, що [PERSON] після придбання 390/1000 частки у спільній квартирі добудувала там веранду, якої спочатку не було. Проте, вказаний факт є недостовірним, адже веранда не добудовувалась, а була в проекті будинку, проте стіни спочатку були дерев`яними, а не з ракушняку; ремонт стін було проведено ще до 1980 року, задовго до того, як родина [PERSON] вселилася до цього будинку. Вказані доводи підтверджуються технічним висновком №2928, датованим 1980-м роком, який було видано громадянину [PERSON] на підставі його листа від 13.31.1980 року №210. Тобто, вже у 1980 році вказана веранда була наявна у вказаному будинку. Більш того, вона не добудовувалась, як стверджує позивач, а була реконструйована шляхом добудови двох стін замість встановлених там перед цим дерев`яних досок. Тобто, площа та геометрія веранди не змінювалась. Щодо вимог позивача про скасування свідоцтва про право власності [PERSON] , представник відповідача [PERSON] зазначає, що вимога не містить точних реквізитів даного свідоцтва, що вказує на те, що позивач, скоріш за все, лише припустив існування такого свідоцтва, адже свідоцтва про право власності на 390/1000 квартири [ADDRESS] було видано [PERSON] 23 листопада 1994 року. Крім того, скасування свідоцтва про право власності взагалі не можна застосовувати як спосіб захисту порушених прав. Щодо позовних вимог в частині знесення об`єкта самовільного будівництва, сторона відповідача зазначає, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. Позовні вимоги про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості є крайньою мірою, які можуть бути задоволені судом, лише після використання всіх доступних умов захисту. Позивач не є власником або користувачем земельної ділянки, на якій нібито було самочинно збудовано веранду, так як таким є територіальна громада міста Одеси. Також, позивач не є власником суміжної земельної ділянки. По-друге, з тексту позовної заяви не вбачається, що наявність веранди порушує права позивача, не зазначається в чому саме полягає порушення права, яким саме чином веранда перешкоджає позивачу у здійсненні нею розпоряджання своїми правами, адже вказана веранда прилягає до квартири відповідача [PERSON] з внутрішньої сторони, а з зовнішньої - до прибудинкової території. Тобто, наявність чи відсутність веранди жодним чином не впливає на можливість позивачем вільно розпоряджатись своїми правами та жодним чином не може порушувати права позивача. Тому, відповідач вважає, що позивач при поданні позову не додержався обов`язкової умови доведеності порушення її прав. Також, представник [PERSON] зазначає, що позивач не надала суду жодного належного доказу того, що веранда є самочинним будівництвом, відхилення від проекту є істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; факту, що веранда негативно впливає на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо; факту порушення будівельних чи інших норм. Обґрунтовуючи заперечення в частині перерозподілу часток, представник [PERSON] зазначає, що згідно п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. Відповідно до п. 3.3 Інструкції за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Однак, як вказала позивач у позовній заяві, вона не здійснювала жодних заходів досудового врегулювання спору. Тобто, позивач навіть не намагалась звернутись до інших співвласників з ініціативою проведення перерозподілу часток. Жодного доказу такого звернення позивач не надала суду. Відтак, у позивача були відсутні підстави для звернення з відповідною позовною заявою до суду. Крім того, при зверненні до суду [PERSON] жодним чином не зазначила підстав для здійснення перерозподілу часток у праві спільної часткової власності. Позивач не вказала, як саме вона просить перерозподілити частки між співвласниками, не надала суду відповідних розрахунків та експертних висновків, з огляду на що відсутні підстави для задоволення вимоги, та позивачем не зазначено, в чому саме полягає порушення її прав. Стороною відповідача також заявлено про застосування до спору строків позовної давності, які позивач, на думку відповідача, пропустила. Позивач та її представники у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Третя особа на стороні позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Представник Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з`явився, пояснень третьої особи до суду не подав, із заявою про розгляд справи у відсутність представника третьої особи не звертався. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України\~Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих\~Конституцією України\~та законами, прав і законних інтересів фізичних осіб. За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до суду наділені, зокрема, фізичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права фактичним обставинам та вимогам закону. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги [PERSON] \~направлені на скасування свідоцтва про право власності на житло, видане в 1997 році [PERSON] на підтвердження права власності останнього на 390/1000 часток квартири [ADDRESS] , знесення самочинно збудованої [PERSON] веранди за вказаною адресою та перерахунок часток у спірній квартирі. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. На підставі свідоцтва про право власності від 14 серпня 1997 року [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належить 212/1000 часток квартири [ADDRESS] , що складає 12,3 загальної площі квартири (т. 1 а. с. 14). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 2/525 [PERSON] належить 398/1000 часток квартири спільного заселення [ADDRESS] (т. 2 а. с. 4). На підставі договору дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевої Г.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1397 [PERSON] є власником 390/1000 квартири [ADDRESS] (т. 1 а. с. 87). Право власності вказаних осіб на належні їм частки у квартирі [ADDRESS] підтверджується також витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а. с. 39, 40, 42, т. 2 а. с. 6). Таким чином, позивач [PERSON] , третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири під [ADDRESS] . Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, які склалися між сторонами, суд вважає, що спірні відносини виникли в зв`язку із здійсненням сторонами права власності на квартиру спільного заселення, та регулюються Розділом І Книги третьої ЦК України. Згідно із положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За приписами\~ст.\~319\~ЦК України\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При\~здійсненні своїх\~прав та\~виконанні обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім\~власникам забезпечуються\~рівні умови\~здійснення своїх\~прав. Власність\~зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що [PERSON] самовільно збудувала веранду, яку ймовірно і ввела у частку спільної сумісної власності. При цьому, згоди [PERSON] , як співвласник зазначеного майна, на самовільно збудовану веранду та, в подальшому, її оформлення, не давала. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2статті 77 ЦПК України). Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а саме того, що [PERSON] збудувала веранду, яка має ознаки самочинного будівництва та те, що наявність та експлуатація вказаної веранди порушує право власності позивача. Разом із цим, в обґрунтування заперечень проти позову стороною відповідача [PERSON] надано технічне заключення № 2928 про використання веранди під житлове приміщення в квартирі [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , яке складено на підставі ЖЕО Приморського району від 13.02.1980 року (т. 1 а. с. 85). Із технічного заключення вбачається, що в квартирі, якою користується [PERSON] з боку фасаду прилягає веранда, внутрішні розміри 200*460 см., яка реконструйована, шляхом добудови 2 стін із каміння ракушняка, товщиною 25 см. Стіни оштукатурені, з внутрішньої сторони обклеєні шпалерами. В результаті реконструкції з`явилося приміщення площею 9,2 м. 23 листопада 1994 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності № [NUMBER] на 390/1000 часток квартири спільного заселення [ADDRESS] (т. 1 а. с. 86). В подальшому, 390/1000 часток спірної квартири вибули із власності [PERSON] , та [PERSON] набула право власності на 390/1000 часток квартири на підставі договору дарування, укладеному із наступним власником [PERSON] 20 липня 2018 року, право власності за якою було зареєстровано 12.05.2003 року, що підтверджується відповіддю КП «БТІ» Одеської міської ради від 12.02.2020 року (т. 1. а. с. 169). Таким чином, наявні матеріали справи дають суду підстави дійти висновку про те, що реконструкція веранди здійснювалась не [PERSON] , а була здійснена за часів користування квартирою [PERSON] , з подальшою її приватизацією в 1997 році. Те, що [PERSON] не реконструювала спірну веранду, експлуатуючи її, та те, що веранда не має ознак самочинного будівництва, підтверджується і відповіддю УДАБК Одеської міської ради № 01-10/431-3Г від 29.10.19 (т. 1 а. с. 31). Із зазначеної відповіді вбачається, що співвласник квартири експлуатує реконструйоване приміщення, розташоване на 1 поверсі двоповерхового житлового будинку, яке улаштоване з балкону, шляхом кладки двоповерхового житлового будинку, яке улаштоване з балкону шляхом кладки зовнішніх стін з черепашнику за адресою: [ADDRESS] . За приписами\~статті 376\~ЦК України\~\~житловий будинок,\~будівля,\~споруда,\~інше нерухоме\~майно вважаються\~самочинним будівництвом,\~якщо вони\~збудовані або\~будуються на\~земельній ділянці,\~що не\~була відведена\~для цієї\~мети,\~або без\~відповідного документа,\~який дає\~право виконувати\~будівельні роботи\~чи належно\~затвердженого проекту,\~або з\~істотними порушеннями\~будівельних норм\~і правил. Особа,\~яка здійснила\~або здійснює\~самочинне будівництво\~нерухомого майна,\~не набуває\~права власності\~на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відмовляючи в позові в цій частині, суд зауважує, що позивач не є власником або користувачем земельної ділянки, на якій розташована спірна веранда, позивачем не обґрунтовано, яким чином наявність веранди порушує права позивача, адже веранда прилягає до квартири [PERSON] з внутрішньої сторони, а з зовнішньої сторони до прибудинкової території. Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що наявність спірної веранди впливає на розмір та порядок оплати позивачем послуг газопостачання. Так, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було долучено до матеріалів справи копію відзиву АТ «Одесагаз» на позов [PERSON] про нарахування боргу безпідставним, зобов`язання вчинити певні дії. Із вказаного відзиву вбачається, що на [PERSON] відкрито окремий особовий рахунок, опалювальна площа 12,3 м., проживаючих 2 особи. Тобто платежі за газопостачання нараховуються відповідно до площі, яка відповідає частці [PERSON] у праві власності на квартиру. На [PERSON] відкрито окремий особовий рахунок, опалювальна площа 23,80 м., заборгованість відсутня (т. 2 а. с. 188-191). Суд не приймає доводів позивача про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП як на підставу її позовних вимог, так як зафіксоване правопорушення вчинено у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, та відповідач зазнав негативних наслідків за вчинене правопорушення у вигляді накладення на неї адміністративного стягнення. При цьому, наявність вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 96 КУпАП не є безумовною підставою для висновку про порушення прав позивача, як співвласника спірної квартири, без наявності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача щодо порушення її прав, як власника, саме відповідачем [PERSON] . Відмовляючи в позові в частині знесення веранди, що експлуатується [PERSON] , суд вважає, що задоволення такої вимоги порушує гарантоване [PERSON] право на мирне володіння майном, регламентоване положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується право на вільне володіння майном та обумовлюється виняткові випадки втручання в таке право. Змістом цієї статті визначено перелік засад для оцінки відповідності втручання в право власності. До них належить оцінка того: чи передбачено таке втручання національним законом; чи має воно певний суспільний інтерес; чи забезпечується справедлива рівновага між інтересами суспільства та власника майна. Тільки одночасна наявність усіх цих критеріїв підтверджує правомірність втручання в право власності. Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, суд вважає, що спірна ситуація не відповідає згаданим критеріям ст.1 Першого протоколу до Конвенції, зобов`язання [PERSON] до знесення веранди, яка є складовою частки квартири, право власності на яку зареєстровано в установленому законом порядку із дотриманням порядку його набуття буде порушувати принцип справедливої рівноваги між інтересами суспільства та власника майна. Відмовляючи [PERSON] в задоволенні позову в частині скасування свідоцтва про право власності на житло, що видано Управлінням ЖКГВ ОМР народних депутатів у 1997 році щодо 390/1000 квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] суд зазначає наступне. На підтвердження права власності [PERSON] на 390/1000 часток квартири [ADDRESS] 23 листопада 1997 року Органом приватизації державного жилого фонду Приморського району видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] (т. 1 а. с. 86). Позивач в позовній заяві просить скасувати свідоцтво про право власності, що видано Управлінням ЖКГВ ОМР народних депутатів у 1997 році. При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо наявності свідоцтва, яке просить скасувати позивач. Під час розгляду справи було встановлено наявність свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 23 листопада 1997 року, однак [PERSON] не скористалася правом, передбаченим статтею 49 ЦПК України на зміну предмет позову, відповідної заяви до суду не подала. Крім того, пред`являючи позов в цій частині, [PERSON] не зазначила підстави позову, а саме, чи порушені права позивача та яким чином вони порушені наявністю свідоцтва, обставини видачі якого позивачу не відомі. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити, в чому саме полягає порушення права позивача, та чи підлягає право позивача захисту саме в обраний [PERSON] спосіб. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відмовляючи [PERSON] в позові в частині перерахунку часток суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 55 від 18.06.2007 року розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. Відповідно до п. 3.3 Інструкції за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Таким чином, Інструкція передбачає можливість вирішення питання щодо зміни часток у судовому порядку лише після звернення до всіх співвласників та не отримання від них згоди. Адже саме таке не отримання згоди фактично буде порушувати права позивача та слугувати підставою для звернення до суду. Матеріали справи не містять відомостей щодо звернення позивача до інших співвласників з ініціативою проведення перерозподілу часток. Вказані обставини визнані і сторонами під час відкритого судового засідання. Крім того, 19 листопада 2021 року КП «БТІ» Одеської міської ради було здійснено розрахунок часток у квартирі [ADDRESS] на підставі ухвали суду від 30.09.2021 року (т. 2 а. с. 54). Розрахунок часток проведено без урахування веранди, згідно ухвали суду, яку було постановлено за клопотанням сторони позивача, в якому позивач просила розрахувати ідеальні частки без урахування веранди площею 9,2 кв. м., яка перебуває у користуванні [PERSON] (т. 2 а. с. 35). Відмовляючи в здійснені перерахунку часток у спірній квартирі суд керується тим, що веранда площею 9,2 кв. м., що є предметом спору, не є самовільним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України, в зв`язку із чим суд не може прийняти розрахунок часток від 19.11.2021 року, який проведено без урахування веранди, задля перерахунку часток у спірній квартирі, так як такий перерахунок потягне за собою порушення права власності [PERSON] на належну їй частку квартири [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, незаконними та такими, що не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Відповідно до ч. ч. 1,2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed