Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про про встановлення факту що має юридичне значення, шляхом направлення 04.04.2023 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 11.04.2023. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] ( [PERSON] ) народився [INFO] в с. Розкішне Голованівського району Кіровоградської області. Біологічним батьком заявника є [PERSON] та мати [PERSON] . Спільне життя у його батьків не вдалося і вони розірвали шлюб, матір вийшла заміж за [PERSON] і змінила своє прізвище на [PERSON] . Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 18.12.2006 задоволено заяву [PERSON] та оголошено його усиновителем заявника, в актовому запису про народження заявника відповідно змінено прізвище, по батькові та запис про батька. 29.01.2007 видано нове свідоцтво про народження заявника з відповідними змінами. [INFO] помер біологічний батько заявника [PERSON] , а після його смерті за заявою заявника відкрито спадкову справу у приватного нотаріуса Захаренка В.В., який повідомив заявника про те, що він не може вступити у спадщину так як не має можливості підтвердити факт родинних (біологічних) зв`язків зі своїм батьком [PERSON] , про що 03.04.2023 приватний нотаріус надав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка площею 4,73 га. Зазначив, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] крім нього не має. Представник заявника в заяві просить встановити факт, що має юридичне значення, що [PERSON] , [INFO] , являється рідним сином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] . 12.04.2023 постановлено ухвалу суду про залишення заяви без руху. Ухвалою суду від 19.04.2023 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за загальними правилами, за винятком положень щодо змагальності і меж судового розгляду та призначити справу до судового розгляду по суті. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав вказаних в заяві та суду пояснив, що померлий є його біологічним батьком та даний факт йому необхідно встановити для оформлення спадщини після смерті батька. Представник заінтересованої особи - Голованівської селищної ради в судове засідання не з`явився, селищний голова надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що заявник є її сином, біологічним батьком сина був бувший її чоловік [PERSON] , який помер. На даний час батьком сина є [PERSON] , оскільки він усиновив її сина, [PERSON] в судовому засіданні надав згоду на усиновлення сина [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, свідка та дослідивши матеріали заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Кропивницький, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження 1991 році січня місяця 12 числа зроблено запис за №1, батьки: батько- [PERSON] , мати [PERSON] , місце реєстрації виконком Рокішнянської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с.8). Як вбачається з рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 18.12.2006, оголошено [PERSON] усиновителем [PERSON] . В актовому записі про народження [PERSON] «1 від 12.01.1991 в графі «прізвище» записати « [PERSON] », в графі «по батькові»- « [PERSON] », в графі «батько» записати « [PERSON] », українець» (а.с.9-10). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін у зв`язку з усиновленням №00039173382 від 06.04.2023, в актовий запис №1 від 12.01.1991 внесено зміни у зв`язку з усиновленням 29.05.2009 на підставі Рішення від 18.12.2006, відомості про дитину [PERSON] , після зміни- [PERSON] , відомості про батька [PERSON] , після зміни- [PERSON] , відомості про матір [PERSON] , після зміни- [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.01.2007, [PERSON] народився [INFO] , зазначені батьками: батько- [PERSON] та мати- [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з із копії спадкової справи №74/2022 на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] , 29.04.2022 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Захаренка В.В. із заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ під №133, до якої надав копію свого паспорта, копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копію повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, копію рішення Голованівського районного суду кіровоградської області від 18.12.2006, копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Також в матеріалах спадкової справи знаходиться заява [PERSON] від 29.04.2022 про відмову від прийняття спадщини, в якій остання відмовляється від прийняття усієї спадщини після смерті її сина [PERSON] , однак в заяві не зазначено на чию користь остання відмовилась. Крім цього в матеріалах спадкової справи знаходиться довідка, в якій зазначено, що на день смерті [PERSON] в будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований і проживав останній, зареєстрована та проживає мати [PERSON] (а.с. 62-82). Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За ч. 1 - 3 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Датою народження заявника є [INFO] . Таким чином, в період народження заявника сімейні відносини, в тому числі і щодо батьківства, материнства регулювалися нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Водночас, положеннями статей 52, 54 КпШС України було передбачено, що походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них. Відповідно до ст. 133 СК України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Отримані судом докази у виді копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00039127687, з якого слідує, що запис про батька заявника вчинено відповідно до 133 Сімейного кодексу України ( статей 52, 54 КпШС України ) на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис №13 від 07.10.1989, тобто померлий [PERSON] являється біологічним батьком дитини, а [PERSON] біологічною матір`ю заявник. [PERSON] не оскаржував свого батьківства, більше того, визнавав себе батьком та факт біологічного батьківства підтверджено ним самим в рішенні суду від 18.12.2006, в якому він надає згоду на усиновлення свого сина [PERSON] , тому даний факт не підлягає встановленню. Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини і це одне з найактуальніших питань у сімейному праві України. Адже факт походження дитини від даного чоловіка спричиняє необхідність виконання обов`язків батька, визначених законодавством. За загальним правилом, у випадку, коли мати і батько перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, презюмується, що дитина походить від подружжя. У випадку, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, відповідно до ч. 2 статті 125 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається або за спільною заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками й особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права й обов`язки між усиновленою особою та усиновлювачем і його родичами за походженням (ч. 3 ст. 232 СК України). Частинами 4, 5 ст. 232 СК України визначено, що усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права й накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача в такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Верховний Суд зауважив, що аналіз вищенаведених положень сімейного законодавства свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину до її повноліття заснований на факті батьківства, натомість усиновлення змінює суб`єктний склад правовідносин матері, батька та дитини. Тлумачення положень абз. 2 ч. 1 ст. 232 СК України в контексті збереження прав та обов`язків щодо дитини одним із батьків за походженням дає підстави для висновку, що законодавець передбачив можливість дитині, усиновленій однією особою, зберегти правовий зв`язок із батьком або матір`ю за походженням, які не позбавлені батьківських прав та надали згоду на усиновлення. При цьому таке збереження правового зв`язку можливе лише в спосіб, який виключає ситуацію, у якій у дитини, з юридичної точки зору, будуть одночасно дві матері або два батька. Тобто в разі усиновлення дитини чоловіком збереження прав та обов`язків між дитиною і її біологічним батьком виключене, однак можливе збереження прав та обов`язків між матір`ю і дитиною. Відповідно, якщо усиновлювачем є жінка, збереження прав та обов`язків між дитиною і її біологічною матір`ю виключається, але можуть бути збережені права та обов`язки між батьком і дитиною. Сімейне законодавство України не передбачає обов`язку батька за походженням, чия дитина усиновлена іншим чоловіком, утримувати таку дитину до досягнення нею повноліття». Постанова Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 522/5039/21 (провадження № 61-4147св22). В правовому розумінні усиновлення полягає в тому, що з ним пов`язується припинення особистих та майнових прав і обов`язків між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Усиновлення породжує між усиновленим та усиновлювачем такий же обсяг прав та обов`язків, які існують між кровними батьками та дітьми. Аналогічно, усиновлення породжує правові зв`язки між родичами усиновлювача і усиновленою особою. Отже, юридичний зв`язок спадкування між усиновленим, його кровними батьками та їхніми родичами припиняється. Усиновлений не має права на спадкування за законом одночасно і після усиновлювача, і після своїх кровних батьків. Оскільки усиновлювач в правовому розумінні прирівнюється до батька (матері) усиновленого, останній успадковує винятково після смерті усиновлювача і позбавлений права на спадкування після своїх кровних батьків. Так само після вступу в силу рішення суду про усиновлення нащадки усиновленого не спадкують після смерті батьків усиновленого та інших родичів по лінії батька (матері) усиновленого. Загальновідомі обставини не потребують доказування незалежно від згоди сторін, оскільки вони достеменно відомі суду. Суду відомі дані обставини, а саме, що [PERSON] , [INFO] , являється рідним сином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] . Загальновідомими є обставини, які відомі широкому колу осіб, в тому числі і складу суду. Вони не потребують доказування тому, що об`єктивність їх існування очевидна. У ч. 3 ст. 82 ЦПК України зазначається, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Визнання факту загальновідомим формально юридично залежить від розсуду суду. Загальновідомі факти не доводяться, бо істинність їх очевидна. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення заявленої вимоги, враховуючи роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України , суд приходить до висновку, що обставини, а саме, те що [PERSON] , [INFO] , являється рідним сином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , визнані судом загальновідомими, тому вони не потребують доказуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed