Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив визначити разом із ним місце проживання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що з 14.08.2010 він перебував з відповідачкою у шлюбі, під час якого в них народився син. Рішенням суду шлюб між ними був розірваний. Після введення в Україні воєнного стану відповідачка виїжджала разом із дитиною за кордон, в подальшому повернулась та залишила сина проживати із ним, а сама знову виїхала з України. Наразі мати не бере участі у вихованні [PERSON] . Сам вирішував і вирішує всі питання його матеріального забезпечення, створення належних умов для навчання і виховання, відпочинку та розвитку. Дитина виявила бажання проживати з ним і змінювати місце свого проживання не бажає. Уважав, що наявні правові підстави для визначення місця проживання синаразом із ним, так як він має офіційну роботу і сталий дохід, фінансово утримує його, має житло, всебічно забезпечує потреби дитини, його розвиток, сумлінно ставиться до виконання свого батьківського обов`язку. Посилався на неможливість залишення дитиниразом із йогоматір`ю, оскільки вона за кордоном не має ні постійного місця проживання, ні роботи. Сторони та представник органу опіки в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. Позивач в судовому засіданні від 12.09.2023 наполягав на своїх позовних вимогах, зазначав, що навесні 2022 року добровольцем пішов захищати Україну від вторгнення рф, а відповідачка разом із сином виїхала до Республіки Польща, де перебуває й на сьогоднішній день. У січні 2023 року вона привезла сина на Україну і залишила, а сама знову повернулась за кордон, де вже має стосунки з іншим чоловіком і не бажає повертатись. Оскільки є військовослужбовцем і може бути направлений в будь-який час для проходження служби поза місцем свого проживання, його син буде позбавлений як материнського піклування, так і батьківського. Представник органу опіки та піклування в минулому засіданні пояснила, що висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з одним із батьків надати не може, оскільки не досліджувались умови проживання відповідачки, яка знаходиться за кордоном і у телефонній розмові з нею було з`ясовувано, що спір між сторонами відсутній, вона не заперечувала щодо місця проживання її сина [PERSON] разом із батьком. Зважаючи на ці обставини, просила закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. При цьому умови проживання батька і хлопчика опікою були ретельно перевірені. Відповідачка в заяві до суду від 04.07.2023 надіслала з Республіки Польща заяву про визнання позову, не заперечила щодо визначення місця проживання сина разом із батьком, позивачем у даній справі. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за відсутності відповідачки, оскільки визнання нею позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні відповідачем позову, за наявності для того законних підстав ухвалюється рішення в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і надані докази, суд приходить до наступного висновку. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитині для повного, гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння (Закон України Про охорону дитинства). Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Судом встановлено, що з 14.08.2010 сторони перебували у шлюбі, який рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03.01.2023 розірвано. За час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого судом не вирішувалось. Після розірвання шлюбу сторони остаточно не визначили, з ким повинен проживати їх син, хоча він на день розгляду справи в суді фактично проживає за місцем реєстрації батька в [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрована і проживає бабуся [PERSON] , матір позивача. Останнім належить на праві спільної часткової власності квартира, де вони усі проживають. [PERSON] відвідує в м. Звягель навчальний заклад гімназію №5 Звягельської міської ради, де характеризується з позитивної сторони. Позивач з 23.09.2022 перебуває на військовій службі за мобілізацією, отримує постійне та достойне грошове забезпечення. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ст.141 СК України). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії», інтерес дитини складається з двох аспектів: по-перше, її зв`язки із сім`єю мають бути збережені, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Батькам не може бути надано право на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. За змістом ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Будучи допитаним судом, неповнолітній [PERSON] пояснив, що хоче проживати разом із батьком, позивачем у справі. Для нормального психоемоційного стану та відчуття благополуччя у неповнолітньої дитини, необхідна не тільки звична обстановка з усталеним колом спілкування, але вона ще повинна і відчувати себе психофізіологічне вільно, захищено та комфортно. Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування не може носити формальний характер, воно повинно приносити користь дитині, буди джерелом його повноцінного розвитку та виховання, слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї. Згідно зі\~ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини\~обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У даній справі орган опіки та піклування Звягельської міської ради Житомирської області не надав суду такий висновок, посилаючись на неможливість обстеження умов проживання матері дитини, яка проживає за кордоном, і як наслідок, відсутність умов для затвердження висновку. Проте суд, дослідивши усі надані письмові докази та заслухавши пояснення позивача та його сина, вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . При цьому, суд розуміє, що даний спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, та виходить із першочергового значення і оцінки найкращих інтересів дитини. Вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Аніськова [PERSON] не надала суду належних доказів, достатніх для залишення проживати сина саме з нею. Натомість позивачем [PERSON] створені належні умови для повноцінного розвитку, проживання та виховання неповнолітнього сина [PERSON] , він дбає про його стан здоров`я, духовний розвиток, створив належні умови для життя та відпочинку. Таким чином, виходячи із обставин цієї справи, визначення місця проживання дитини разом із батьком будеправильним та спрямованена забезпечення гармонійного розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. Разом із цим, суд наголошує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Суд звертає увагу, що мати [PERSON] , яка безсумнівно відіграє важливу роль у його житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку дитини, незалежно від того, з ким він буде проживати. Таким чином, позовні вимоги, зважаючи на їх обґрунтованість та підтвердження належними доказами, підлягають задоволенню. З відповідачки слід стягнути на користь позивача судовий збір, понесений ним при поданні позову.

Outcome: approved