Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява надійшла до суду 19 квітня 2023 року. Згідно з відміткою на конверті позовна заява здана на пошту 13 квітня 2023 року. 21 квітня 2023 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями. Позиція позивача Позивач посилається на те, що 02 серпня 2018 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та позичальником [PERSON] укладено кредитний договір № 0020/08/2018/0175. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у розмірі 709\~956 грн на придбання автомобіля Chevrolet Captiva 2018 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях. Кредит надавався на строк з 02 серпня 2018 року по 01 серпня 2025 року. За користування кредитними коштами у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 14,99 відсотків річних і є фіксованою. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється у розмірі 19,99 відсотків річних і є фіксованою. Кредитним договором визначено, що позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів шляхом сплати щомісячних платежів відповідно графіку, встановленого у додатку 2 до кредитного договору. Банк належним чином виконав своє зобов`язання щодо надання позичальнику кредиту , проте [PERSON] не здійснюється погашення кредиту та сплата процентів згідно графіку, що призвело до виникнення заборгованості. Позичальнику був направлений лист-вимога № 129/1640/2023 від 16 січня 2023 року про сплату заборгованості за кредитним договором станом на 09 січня 2023 року включно в сумі 435\~742 грн 85 коп в тому числі про дострокове погашення всієї суми кредиту. Цей лист-вимога залишений без відповіді, заборгованість позичальником не погашена. 02 серпня 2018 року з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором було укладено договір поруки № 0020/08/2018/0175/Р, за умовами якого [PERSON] зобов`язалася перед кредитором солідарно з позичальником відповідати за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором. Порукою забезпечено також виконання позичальником зобов`язань по кредиту у разі вимоги банку про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Позивач згідно зменшених вимог просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 0020/08/2018/0175 від 02 серпня 2018 року у розмірі 419\~217 грн, що складається з наступного: -прострочена заборгованість за кредитом станом на 20 серпня 2023 року включно в сумі 380\~389 грн 35 коп, -прострочена заборгованість за процентами станом на 20 серпня 2023 року включно в сумі 37\~164 грн 31 коп, -три проценти річних за період з 11 жовтня 2019 року по 28 грудня 2021 року включно за несвоєчасне погашення кредиту 196 грн 36 коп, -три проценти річних за період з 12 серпня 2019 року по 28 грудня 2021 року включно за несвоєчасну сплату процентів 313 грн 37 коп, -інфляційні втрати за період з 11 жовтня 2019 року по 28 грудня 2021 року включно за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 490 грн 39 коп -інфляційні втрати за період з 12 серпня 2019 року по 28 грудня 2021 року включно за несвоєчасну сплату процентів в сумі 663 грн 22 коп. Заперечення відповідача [PERSON] згідно поданого відзиву позовні вимоги визнає частково, у частині стягнення заборгованості про процентах станом на 27 березня 2023 року в сумі 34\~618 грн 77 коп. Відповідач посилається на те, що за кредитним договором № 0020/08/2018/0175 від 02 серпня 2018 року ще не настав термін виконання грошових зобов`язань (повернення кредиту) у повному обсязі. Через війну в Україні він як фізична особа-підприємець втратив значну частину прибутків і як наслідок не міг в повному обсязі сплачувати щомісячні платежі за кредитним договором. Він звертався до банку з проханням про реструктуризацію заборгованості, оскільки має намір сплатити її, однак банк на це не погодився. Кредитний договір № 0020/08/2018/0175 від 02 серпня 2018 року є споживчим і на нього розповсюджуються норми пункту 6-1 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування. Відповідач вважає, що на підставі цієї норми закону від звільняється від цивільно-правової відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, а саме від обов`язку повернути всю суму кредиту у разі прострочення повернення чергової частини позики. Таким чином на думку відповідача банк має право вимагати стягнення з нього лише простроченої заборгованості по щомісячним періодичним платежам, строк сплати по якій вже настав. Згідно заявлених позовних вимог та доданого розрахунку заборгованості станом на 27 березня 2023 року прострочена заборгованість по кредиту - 19\~454 грн 46 коп, по процентах 37\~164 грн 31 коп. Відповідач зазначає, що за період з 27 березня 2023 року по день подання відзиву ним було сплачено позивачу 22\~000 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином відповідач визнає позовні вимоги в частині простроченої заборгованості по процентах, виходячи з розрахунку: 19\~454,46 грн (прострочена заборгованість по кредиту) + 37\~164,31 грн (прострочена заборгованість по процентах) 22\~000 (сплачені кошти в рахунок погашення заборгованості) = 34\~618 грн 77 коп. Крім того відповідач вважає, що на підставі пункту 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» він як споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 28 березня 2020 року по 28 грудня 2021 року у зв`язку з карантином, дія якого продовжувалася з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року. Також на думку відповідача відсутня підстава для дострокового стягнення всієї суми кредиту, строк сплати якої ще не настав, оскільки позивачем не виконано вимогу частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язку кредитодавця у письмовій формі повідомити споживача про затримку сплати частини споживчого кредиту та/або процентів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Згідно листа-вимоги № 129/1640/2023 позивач вимагає повернути всю суму кредиту разом з простроченими платежами, а не повідомляє про необхідність сплати простроченої заборгованості у визначений термін. Таким чином відповідач був позбавлений права усунути порушення умов договору про споживчий кредит для того, щоб вимога позивача про дострокове повернення всієї суми кредиту втратила чинність. У судове засідання сторони не з`явились. У позовній заяві зазначено, що ПАТ АБ «Укргазбанк» просить розглянути справу за відсутності представника банку. Представник відповідача [PERSON] згідно поданої заяви просить розглянути справу без його участі, при ухваленні рішення врахувати доводи та міркування, викладені у відзиві. Відповідачу [PERSON] судовий виклик направлявся за адресою реєстрації, поштове відправлення повернуто на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с.73) Фактичні обставини, встановлені судом З доданих до позовної заяви матеріалів видно, що 02 серпня 2018 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та позичальником [PERSON] укладено кредитний договір № 0020/08/2018/0175. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у розмірі 709\~956 грн на придбання автомобіля Chevrolet Captiva 2018 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях. Кредит надається з 02 серпня 2018 року по 01 серпня 2025 року. Згідно пункту 1.2.2 кредитного договору, позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 01 серпня 2025 року, якщо не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений за домовленістю сторін на підставі додаткової угоди до цього договору або достроково відповідно до умов цього договору. Пунктом 3.1 кредитного договору визначено, що позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно графіку, встановленого у додатку 2 до кредитного договору. Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, в тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань з простроченням їх виконання більше ніж на один календарний місяць. Вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов, визначених у цьому підпункті, вимога банку втрачає чинність. Тобто сторонами при укладенні кредитного договору погоджено, що у разі прострочення позичальником чергових платежів банк направляє письмову вимогу про дострокове повне виконання зобов`язань по договору, яка втрачає чинність у разі усунення позичальником допущених порушень (сплати простроченої заборгованості). \~ \~Така умова\~договору відповідає\~положенням частини\~4\~статті 16\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~яка викладена\~таким чином:\~ \~у разі\~затримання споживачем\~сплати частини\~споживчого кредиту\~та/або\~процентів щонайменше\~на один\~календарний місяць\~кредитодавець має\~право вимагати\~повернення споживчого\~кредиту,\~строк виплати\~якого ще\~не настав,\~в повному\~обсязі,\~якщо таке\~право передбачене\~договором про\~споживчий кредит. \~Кредитодавець зобов`язаний\~у письмовій\~формі повідомити\~споживача про\~таку затримку\~із зазначенням\~дій,\~необхідних для\~усунення порушення,\~та строку,\~протягом якого\~вони мають\~бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. [PERSON] було допущено прострочення щомісячних платежів за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом та процентами, розмір якої позичальником не оспорюється. Банк направив на адресу [PERSON] лист-вимогу № 129/1640/2023 від 16 січня 2023 року, цей лист-вимога отриманий позичальником 10 лютого 2023 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.35-37) Зазначеним листом банк повідомив позичальника про наявність заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 09 січня 2023 року, зазначив загальний розмір цієї заборгованості 435\~742 грн 85 коп, а також її складові частини: -заборгованість по кредиту строкова 402\~389 грн 35 коп, -заборгованість по кредиту прострочена 4549 грн 46 коп, -заборгованість про процентам поточна 6719 грн 18 коп, -заборгованість по процентам прострочена 20\~488 грн 58 коп, -три відсотки річних станом на 23 лютого 2022 року включно 440 грн 82 коп, -збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції станом на 23 лютого 2022 року включно 1155 грн 46 коп. За змістом цього листа банк вимагав від позичальника повернення всієї суми заборгованості у розмірі 435\~742 грн 85 коп. Як визначено пунктом 4.2.3 кредитного договору вимога банку про дострокове виконання зобов`язань за договором, тобто про дострокове повернення всієї суми кредиту, втрачає чинність, якщо позичальник протягом тридцяти календарних днів з дня одержання такої вимоги, усуне допущене ним порушення умов договору. Підписанням кредитного договору позичальник підтвердив ознайомлення та погодження з його умовами і таким чином йому було відомо про можливість уникнути дострокового повернення всієї суми кредиту шляхом усунення допущених ним порушень умов кредитного договору, а саме сплати протягом тридцяти календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку сум простроченої заборгованості за кредитом та процентами, які були зазначені в письмовій вимозі. Однак позичальник протягом тридцяти календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку (з 10 лютого 2023 року по 13 березня 2023 року включно) не сплатив прострочену заборгованість за кредитом та процентами, тому передбачене договором право банку вимагати повернення в повному обсязі споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, не втратило чинність. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача на пункт 6-1 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» як на підставу відсутності у банку права вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, строк повернення якої не настав, у період воєнного стану. \~ \~ Зазначеним\~пунктом визначено,\~що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою\~статті 1056-1\~Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Тобто згідно з положеннями пункту 6-1 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» чітко визначені види відповідальності споживача за прострочення виконання зобов`язань, від яких він звільняється у період воєнного стану. Це відповідальність щодо сплати неустойки та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Тобто споживач звільняється від сплати додаткових платежів, що нараховуються кредитором як штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань. При цьому зазначеним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Відтак кредитодавець на період воєнного стану позбавлений права на отримання неустойки за порушення зобов`язань за споживчим кредитом, натомість право кредитодавця вимагати дострокового повернення усієї суми боргу у разі прострочення щомісячних платежів за своїм правовим змістом не є штрафною санкцією, оскільки від позичальника не вимагається сплата додаткових платежів і загальна сума боргу не збільшується. \~ \~ Також\~пунктом 6-1\~розділу ІV\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою\~статті 1056-1\~Цивільного кодексу України, проте зазначений пункт не містить заборони кредитору вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів у разі прострочення повернення чергової частини позики. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивач на період воєнного стану не позбавлений передбаченого договором права вимагати повернення в повному обсязі споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав. При цьому позивачем дотримано вимоги частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», а саме направлено позичальнику письмове повідомлення із зазначенням суми заборгованості за кредитом та її складових частин, чим надано можливість усунути допущене порушення умов договору протягом тридцяти календарних днів з дня отримання письмової вимоги, однак позичальник не скористався цією можливістю. Згідно доданих до відзиву квитанцій [PERSON] сплачено на користь АБ «Укргазбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0020/08/2018/0175: -5000 грн згідно квитанції № 65202291 від 27 березня 2023 року, -5000 грн згідно квитанції № 65429647 від 18 квітня 2023 року, -5000 грн згідно квитанції № 65889666 від 30 травня 2023 року, -7000 грн згідно квитанції № 66035379 від 12 червня 2023 року. (а.с.78-81) Загальна сума, сплачена позивачем 22\~000 грн підлягає зарахуванню на погашення простроченої заборгованості за кредитом згідно з умовами пункту 3.7 кредитного договору. Тому від суми заборгованості за кредитом, яка існувала станом на день пред`явлення позову - 397\~389 грн 35 коп, слід відняти суму, сплачену позивачем 22\~000 грн, відповідно сума заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню - 375\~389 грн 35 коп. Також підлягає стягненню прострочена заборгованість за процентами станом на 27 березня 2023 року в сумі 37\~164 грн 31 коп. Як визначено частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як визначено частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наведених положень закону, якщо боржник у визначений договором термін не повернув суму боргу, на нього може бути покладено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, визначену статтею 625 Цивільного кодексу України. За змістом постанови Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме за наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, які стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за порушене зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 ЦК України не можуть застосовуватися одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику, а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Верховний Суд зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно наведених висновків Верховного Суду право кредитора на отримання трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості та інфляційного збільшення суми заборгованості не може існувати одночасно з правом на отримання процентів за користування кредитом, які передбачені договором. До закінчення дії кредитного договору кредитор має право на отримання передбачених договором процентів, а після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, кредитор має право на отримання від боржника суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, як передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. У даному випадку вимога банку про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором отримана позичальником 10 лютого 2023 року, отже саме ця дата є датою закінчення строку кредитування (строку дії кредитного договору) і тільки після цієї дати виникає відповідальність боржника за порушення зобов`язання, визначена статтею 625 Цивільного кодексу України. Згідно пункту 6-1 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів трьох відсотків річних та інфляційних втрат є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Згідно з договором поруки № 0020/08/2018/0175-Р від 02 серпня 2018 року поручитель [PERSON] поручилася перед кредитором ПАТ АБ «Укргазбанк» за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 0020/08/2018/0175 від 02 серпня 2018 року. У разі зміни умов кредитного договору поручитель зобов`язалася перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору в обсязі, що встановлюється після внесених змін без укладення додаткової угоди. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником. За договором поруки також забезпечено виконання позичальником зобов`язань по кредиту у разі вимоги кредитора про дострокове виконання зобов`язань по кредитному договору. (а.с.22-23) Згідно з пунктом 2.4 договору поруки, кредитор зобов`язаний надіслати письмове повідомлення на адресу поручителя про внесення до кредитного договору будь-яких змін та доповнень, у тому числі стосовно строків виконання зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів. Позивач направляв на адресу поручителя [PERSON] , зазначену у договорі поруки, лист-вимогу про дострокове повернення кредитних коштів та сплату процентів від 30 січня 2023 року, поштове відправлення було повернуто з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. (а.с.38-40) Тобто кредитором було виконано вимогу договору стосовно повідомлення поручителя про зміну строку виконання зобов`язань за кредитним договором за адресою, яку поручитель повідомив банку. Тому наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 6540 грн 21 коп. (а.с.1) Згідно зменшених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 419\~217 грн. Підлягають задоволенню позовні вимоги у загальному розмірі: 375\~389 грн 35 коп + 37\~164 грн 31 коп = 412\~553 грн 66 коп. Тобто підлягає задоволенню 98 відсотків заявлених позовних вимог, тому судові витрати на сплату судового збору пропорційно слід стягнути у розмірі 6409 грн 40 коп. Солідарне стягнення з відповідачів судових витрат ЦПК України не передбачено, тому з кожного відповідача підлягає стягненню на користь позивача половина цих витрат а саме 3204 грн 70 коп.

Outcome: partial