Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

07 листопада 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Боярської міської\~ради Фастівського\~району Київської\~області,\~третя особа:\~Державний нотаріус\~Боярської державної\~нотаріальної контори\~Прокопенко В.М., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина щодо: частини квартири [ADDRESS] . За життя померла склала заповіт на позивача. Позивач є єдиним спадкоємцем померлої, інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні. Позивачка просила визначити їй [PERSON] додатковий строк тривалістю три місяць достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді\~Києво-Святошинського\~районного\~суду\~Київської області\~Фінагеєвої\~І.О.\~від\~14\~листопада\~2022\~року\~позовну\~заяву залишено\~без\~руху та надано час на усунення недоліків. 30 січня 2023 року до суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про усунення недоліків, надано виправлену редакцію позовної заяви відповідно до кола відповідачів та третіх осіб, та квитанцію №1 від 24 січня 2023 року про сплату судового збору, чим усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду від 14 листопада 2022 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2023 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2023 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, представник [PERSON] надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та їх представника, позовні вимоги позивач підтримала. Представник Боярської міської\~ради Фастівського\~району Київської\~області надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, просив суд вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа, Державний нотаріус Боярської державної нотаріальної контори Прокопенко В.М., в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, не надала заяву про розгляд справи без її участі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно Постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого 18 грудня 1964 року Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 18 грудня 1964 року було складено відповідний актовий запис № 74. Матір`ю особи зазначено громадянку України [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 12 листопада 1983 року Боярським міськвиконкомом Києво-Святошинського району Київської області, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 12 листопада 1983 року шлюб, про що 12 листопада 1983 року Боярським міськвиконкомом Києво-Святошинського району Київської області складено відповідний актовий запис № 321. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 квітня 2020 року Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , померла у м. Васильків Київської області Україна, [INFO] , про що Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22 квітня 2020 року складено відповідний актовий запис № 237. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 квітня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І., спадкоємцями майна - 3-х кімнатної квартири в ЖБК «Прогрес» в [ADDRESS] , громадянина [PERSON] , померлого [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] . Право приватної власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] , зареєстровано у БТІ 21 квітня 1999 року за № 190/4 в реєстрову книгу № 3. Відповідно до заповіту від 17 березня 2008 року, посвідченого та записаного зі слів заповідача приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Бобковим О.В., громадянка [PERSON] , [INFO] , визначила спадкоємцем всього її майна, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те , що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, дочці [PERSON] . Згідно до Витягу зі Спадкового реєстру № 13624628, виданого 17 березня 2008 року приватним нотаріусом Бобковим О.В. до Спадкового реєстру внесено 17 березня 2008 року реєстраційний запис про реєстрацію заповіту за №44268200, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Бобковим О.В. 17 березня 2008 року, заповідачем у якому є [PERSON] , [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Боярської державної нотаріальної контори Прокопенка Вячеслава від 20 вересня 2022 року № 1067/02-31, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини. Згідно довідки від 24 березня 2023 року № 1104/02-14 наданої Боярською державною нотаріальною конторою, 20 вересня 2022 року Боярською державною нотаріальною конторою, заведено спадкову справу № 237/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . 3 документів, приєднаних до вказаної вище спадкової справи, вбачається, що спадкоємицею після померлої [INFO] [PERSON] є її донька- [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За приписами ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Дослідивши надані позивачем докази, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зокрема те, що він не проживав спільно зі спадкодавцем (проживав у іншому населеному пункті), не мав спільного побуту, не знав про заповіт на своє ім`я і дізнався про нього лише у червні 2021 року, вже після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини, нотаріус про заповіт позивача не повідомив, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку. Такі висновки узгоджуються з позицією, неодноразово викладеною у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України, практика у справах цієї категорії є сталою та незмінною (постанова Верховного Суду від 22.12.2021 по справі № 703/4978/19, провадження № 61-13783св21). Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29). Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Як убачається з матеріалів справи, позивачка обґрунтовує пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини тим, що вважала, що фактично прийняла спадщину оскільки проживала в спірній квартирі разом із матір`ю, а оскільки на території України було введено карантин, в умовах, що склалися, позивачка не мала змоги подати заяву прийняття спадщини та звернулася до нотаріуса тільки 20 вересня 2022 року. Так, Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року у справі №211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 з 12 березня 2020 року по 31 липня 2020 року на всій території України встановлено карантин, який було неодноразово продовжено та скасовано 01 липня 2023 року. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними та значущими перешкодами для вчинення цих дій. Оскільки, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, а також враховуючи той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог, тому суд дійшов висновку, про можливість надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved