Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У липні 2023 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивовано тим, що сторони уклали шлюб 06 липня 2018 року, мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів, у них різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння. Причиною розлучення є те, що подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. Збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання у справі призначено на 16 серпня 2023 року 10-00 год., яке в подальшому відкладено на 26.09.2023, 12-00 год. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, із заявами до суду не звертався, при цьому копію позовної заяви з додатками та копією ухвали про відкриття провадження у справі отримав, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. \~ \~ \~ \~ З урахуванням вимог ст. 128, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За вимогами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 06 липня 2018 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за актовим записом № 01. Сторони мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . За твердженням позивачки, і це не спростовано відповідачем, подружжя спільного господарства не ведуть, наміру зберегти шлюб у позивачки немає, і такого наміру не висловив відповідач. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим; причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у сумі 1073,60 грн, сплачений за подання позову до суду.

Outcome: approved