Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Адвокат Дьячук Н.В., що діє в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл житлового будинку, позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , з визначенням приміщень, які перейшли в її конкретне користування. Інші 11/25 частин житлового будинку за цією ж адресою належить на праві спільної часткової власності відповідачці. Належна позивачці частина житлового будинку розташована на земельній ділянці площею 0,056 га з кадастровим номером 3211200000:03:002:0034, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням виконкому Фастівської міської ради від 19.10.2005 позивачці дозволено перебудувати належну їй частину старого житлового будинку на новий будинок розміром 8х8 м та переобладнати існуючий сарай розміром 4,80х6,10 м у літню кухню, також, згідно даного рішення була виготовлена технічна документація на перебудову. Відповідно до вимог будівельного законодавства позивачка побудувала житловий будинок, який був прийнятий в експлуатацію 29.05.2023 та виготовила технічний паспорт, а також, відомості про будинок були внесені до Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Ухвалою суду між сторонами закріплено порядок користування житловим будинком, але поділити будинок в натурі шляхом укладення відповідного договору у нотаріуса неможливо, оскілки на даний час позивачка закінчила будівництво нового будинку, який складає собою одну цілу частину і даний спір можливо вирішити лише в судовому порядку. Ухвалою суду від 11 серпня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~ 02.10.2023 представник позивача адвокат Дьячук Н.В. подала до канцелярії суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила поділити в натурі житловий будинок [ADDRESS] , що перебуває у спільній часткові власності, а саме виділити [PERSON] у власність житловий будинок 2004 року побудови, загальною площею 154,8 кв.м., житловою площею 104,4 кв.м., погріб з шийкою Ж, прибудову а, сарай Б, літню кухню г, літню кухню Г, убиральню Д, балкон аі, яму вигрібну, огорожу № 1 та трубопровід № 2, що складає цілу частину, припинивши право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Дьячук Н.В. в підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву про зменшення позовних вимог підтримала, просить задовольнити. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного. Судом достовірно встановлено, що відповідно до Договору дарування від 23 серпня 1996 року [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , з визначенням приміщень, які перейшли в її конкретне користування, а саме: І-І площею 9,0 кв.м., І-2 площею 4,0 кв.м., І-3 площею 13,8 кв.м., І-4 площею 11,4 кв.м. І-5 площею 5,7 кв.м., сарай Б, погріб Ж, туалет Д, криниця, забор та відмостка у спільному користуванні /а.с.19-20/. Право власності на частину житлового будинку позивачки зареєстроване Фастівським БТІ 27.09.1996 року (номер запису 2873). Інша частина - 11/25 житлового будинку [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачці [PERSON] на підставі ухвали Фастівського міського суду Київської області від 26 липня 1995 року /а.с.21/. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №322940660 належна [PERSON] частина житлового будинку розташована на земельній ділянці площею 0,056 га з кадастровим номером 3211200000:03:002:0034, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить позивачці на праві особистої приватної власності /а.с.32/. Рішенням №273/3 виконавчого комітету Фастівської міської ради від 19.10.2004 року дозволено [PERSON] перебудувати належну їй частину старого житлового будинку на новий будинок розміром 8.00х8.00 м та переобладнати існуючий сарай розміром 4.80х6.10 м у літню кухню на присадибній земельній ділянці по [ADDRESS] /а.с.10 зворот/. Після перебудови позивачкою виготовлено Технічну документацію на перебудову частини старого житлового будинку на новий будинок та переобладнання сараю у літню кухню по [ADDRESS] , будинок прийнято в експлуатацію 29.05.2023 та відомості про будинок були внесені до Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва /а.с.10-18/. Згідно технічного паспорту, виготовленого 14.03.2023 КП «Фастівське МБТІ» житловий будинок [ADDRESS] складається з 5 житлових кімнат, житловою площею 104,4 кв.м. /а.с.23-31/. Не дивлячись на прийняття в експлуатацію житлового будинку позивачка позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на житловий будинок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки будинок має спільну адресу з будинком відповідачки і присвоєння окремої адреси може бути можливим лише у разі поділу або виділення частки. Однак, при вирішення вищезазначеної справи, не було вирішено питання припинення спільної часткової власності на вказаний будинок, що на даний час є перешкодою в повноцінній реалізації права власності позивача на належне їй майно. Відповідно до\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом положень\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до\~\~частини першої\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності передбачене і частиною першою\~статті 364 ЦК України. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. У відповідності до частини першої та частини другої\~статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки ґрунтуються на положенні ст. ст.\~15,\~16 ЦК, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ухвалою суду про укладення мирової угоди від 28 липня 1995 року закріплено порядок користування житловим будинком, але поділити будинок в натурі шляхом укладання відповідного договору у нотаріуса неможливо, оскільки на даний час позивачка закінчила будівництво нового будинку, який складає собою одну цілу частину. В абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Оскільки, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~статті 364 ЦК України\~право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved