Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Представник відповідача [PERSON] звернулася до суду із заявою про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.09.2023 ухвалено відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Зазначила, що вона як представник відповідача в ході виконання доручення систематично знайомилася з матеріалами справи, готувала велику кількість клопотань та процесуальних документів, а також, надала документально підтверджені та доведені витрати правової допомоги. Відтак, з підстав наведених у заяві, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн. Крім цього, представник позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.09.2023 ухвалено відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Вказала, що позивач з вказаним рішенням суду не погоджується, вважає його таким, що не ґрунтується на засадах верховенства права, незаконним і необґрунтованим, а тому, залишає за собою право на подання апеляційної скарги, та у разі його скасування судом апеляційної інстанції, виникає необхідність у стягненні з відповідача понесених позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Також, зазначила, що під час розгляду справи позивач поніс витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме, витрати на професійну правничу допомогу, які документально підтверджені. А тому, з підстав наведених у заяві, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17\~000,00 грн. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, однак подала письмові заперечення, в яких вказує, що витрати на правничу допомогу позивачу не можуть бути відшкодовані, оскільки йому відмовлено в задоволенні позову, а тому, просить відмовити в задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак подала письмові заперечення, в яких зазначила, що відзив сторони відповідача не відповідав вимогам ст. 178 ЦПК України, зокрема він не містив: заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Таким чином, слід відмовити у стягненні з позивача, нібито понесених відповідачем судових витрат, оскільки до відзиву на позов не було надано його попереднього орієнтовного розрахунку, як передбачено п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Крім цього, в доданих документах, в підтвердження нібито понесених витрат відповідачем, відсутні як і розмір так і порядок обчислення адвокатського гонорару, що не дає суду можливості пересвідчитися у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару та порядку його оплати. Також, адвокатом Боровою Л.В. не додано документів в підтвердження адвокатської діяльності, статусу адвоката. А тому, просить відмовити в стягненні таких витрат на користь відповідача та заяву розглядати за відсутності заявника. Перевіривши та дослідивши матеріали даної справи, суд дійшов наступного висновку, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.09.2023 ухвалено відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Частиною першою\~статті 270 ЦПК України\~передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя\~статті 270 ЦПК України). Головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом унаслідок неналежного виконання вимог частини 1\~статті 264 ЦПК України. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на\~професійну\~правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у\~разі\~задоволення позову\~-\~на\~відповідача; 2)\~у\~разі\~відмови в\~позові\~-\~на\~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору та у задоволенні позову відмовлено,\~суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. Щодо заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою\~статті 137 ЦПК України, за\~результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої\~статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В силу частин третьої, четвертої\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України, встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,\~46,\~56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19. На підтвердження факту витрат на оплату послуг адвоката, представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 30.09.2021, укладений між адвокатом Гриців О.Я. та Заблоцькою Г.Г., а також, акт виконаних робіт на суму 17\~000,00 грн. Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правову допомогу, взявши до уваги вищевказані докази, дійшов висновку про те, що, у задоволенні заяви про стягнення з відповідача на користь позивача 17\~000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, слід відмовити, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.09.2023 в задоволенні позову відмовлено, а тому, в силу п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Щодо заявлених представником відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. У положеннях\~ЦПК України закріплено вимогу до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви, так і відзиву, оскільки попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частини 2 статті 134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору. Судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат в порядку, визначеному процесуальним законом, відповідачем та його представником подано не було. Також, судом взято до уваги, що неповідомлення відповідачем іншого учасника справи (позивача) про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також, не направлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог, позбавило позивача можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат відповідно до частин 5, 6\~статті 137 ЦПК України. З урахуванням наведеного, а також положень\~статті 12 ЦПК України, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у суді. Частиною 5 статті 270 ЦПК України, додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed