Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. На підставу своїх вимог спирається на те, що 24.01.2022 року між ТОВ «Авенсус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №24-01/2022, відповідно умов якого ТОВ «Авенсус Україна» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту №3957721 від 07.04.2021 року, що укладений між ТОВ «Авенсус Україна» та позичальником, яким є: [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ "Коллект\~Центр" відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту №3957721 від 07.04.2021 року, що укладений між ТОВ «Авенсус Україна» та позичальником, яким є: [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для цього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, ТОВ "Коллект\~Центр" наділено правом грошової вимоги до відповідача. 07.04.2021\~року між\~ТОВ «Авенсус\~Україна» та\~позичальником,\~яким є\~ [PERSON] ,\~укладено договір\~про надання\~споживчого кредиту\~№3957721.\~Відповідно до\~умов договору,\~кредитодавець надає\~позичальнику кредит\~у гривні,\~а позичальник\~зобов`язується одержати\~та повернути\~кошти кредиту,\~сплатити проценти\~за користування\~ним та\~виконати інші\~обов`язки,\~передбачені Договором.\~Відповідно до\~положень договору:\~сума кредиту(загальний\~розмір)\~складає:\~10\~000,00\~гривень,\~строк кредиту\~становить 30\~днів.\~Стандартна процентна\~ставка становить\~1,90\~в день\~та застосовується\~у межах\~строку кредиту;\~у межах\~нового строку\~кредиту,\~якщо відбулася\~пролонгація за\~ініціативою позичальника;\~у межах\~нового строку\~кредиту,\~якщо відбулася\~автопролонгація.\~Відповідно до\~умов Договору\~кошти кредиту\~надаються у\~безготівковій формі\~шляхом їх\~перерахування за\~реквізитами платіжної\~картки,\~реквізити якої\~надані позичальником\~Кредитодавцю з\~метою отримання\~кредиту.\~Позичальник вважається\~таким,\~що прострочив\~повернення кредиту,\~якщо після\~закінчення періоду\~автопролонгації у\~нього наявна\~заборгованість за\~кредитом та\~не відбулося\~продовження строку\~кредиту за\~ініціативою позичальника,\~у порядку\~передбаченому умовами\~договору.\~Укладення договору\~здійснюється Сторонами\~за допомогою\~ІТС Товариства,\~доступ до\~якої забезпечується\~позичальнику через\~Веб-сайт\~або Мобільний\~додаток.\~Електронна ідентифікація\~позичальника здійснюється\~при вході\~останнього в\~Особистий кабінет,\~в порядку\~передбаченому Законом\~України «Про\~електронну комерцію»,\~в тому\~числі шляхом\~перевірки Кредитодавцем\~правильності введення\~коду,\~направленого на\~номер мобільного\~телефону позичальника,\~вказаний при\~вході,\~та/або\~шляхом перевірки\~правильності введення\~Пароля входу\~до Особистого\~кабінету.\~Відповідно до\~положень Договору,\~договір укладається\~шляхом направлення\~його тексту\~підписаного зі\~сторони Кредитодавця\~аналогом власноручного\~підпису уповноваженої\~особи Кредитодавця\~та відтиску\~печатки Кредитодавця,\~що відтворені\~засобами копіювання,\~в особистий\~кабінет позичальника\~для ознайомлення\~та підписання.\~Договір вважається\~укладеним з\~моменту його\~підписання електронним\~підписом позичальника,\~що відтворений\~шляхом використання\~позичальником одноразового\~ідентифікатора,\~який формується\~для кожного\~разу використання\~та направляється\~на номер\~мобільного телефону,\~повідомлений останнім\~Кредитодавцю в\~ІТС /зазначений\~в цьому\~Договорі.\~Введення позичальником\~коду одноразового\~ідентифікатора з\~метою підписання\~електронним підписом\~одноразовим ідентифікатором\~Договору вважається\~направленням Кредитодавцю\~повідомлення про\~прийняття в\~повному обсязі\~умов Договору.\~Відповідач здійснив\~дії,\~спрямовані на\~укладання договору\~позики шляхом\~заповнення заяви\~про надання\~(отримання)\~кредиту на\~сайті,\~з введенням\~коду підтвердження,\~який є\~одноразовим ідентифікатором\~на підписання\~електронного договору,\~та зазначенням\~інформації щодо\~реквізитів банківської\~картки,\~на рахунок\~якої,\~в подальшому,\~Кредитодавцем було\~перераховано грошові\~кошти у\~розмірі 10\~000,00\~грн.\~Підписанням договору\~відповідач підтвердив,\~що він\~ознайомлений з\~усіма його\~істотними умовами\~та йому\~була надана\~вся інформація,\~передбачена вимогами\~чинного законодавства.\~ТОВ «Авенсус\~Україна» свої\~зобов`язання за\~договором про\~надання споживчого\~кредиту №3957721\~від 07.04.2021\~виконало належним\~чином,\~перерахувавши грошові\~кошти у\~розмірі 10\~000,00\~гривень відповідачу,\~що підтверджується\~платіжним дорученням.\~У порушення\~умов Договору,\~відповідач,\~свої зобов`язання\~належним чином\~не виконує,\~в результаті\~чого станом\~на 06.06.2023\~року загальний\~розмір заборгованості\~відповідно до\~розрахунку заборгованості,\~становить 32985,47\~грн.,\~з яких:\~заборгованість за\~тілом кредиту\~-\~10000,00\~грн.;\~заборгованість за\~процентами на\~дату відступлення\~права вимоги\~-\~22800,00\~грн.;\~заборгованість по\~пеням і\~штрафам -\~0,00\~грн.;\~нараховані 3%\~річних -\~25,47\~грн.;\~інфляційні втрати\~-\~160,00\~грн., що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 24.08.2023 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в своєму позові просив справу розглядати у його відсутності та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач який згідно відповіді Маньківської селищної ради №896/05-15 від 23.08.2023 року, знятий із реєстрації 13.07.2016 року за адресою: [ADDRESS] , до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці Маньківського районного суду Черкаської області в розділі "Новини та Громадянам" в підрозділі "Оголошення про виклик сторін місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи яких невідоме" (порядок публікації оголошень до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи), а тому справу можливо розглянути в судовому засіданні без участі відповідача по суті на підставі зібраних доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. \~ \~ \~ \~24.01.2022 року між ТОВ «Авенсус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №24-01/2022, відповідно умов якого ТОВ «Авенсус Україна» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту №3957721 від 07.04.2021 року, що укладений між ТОВ «Авенсус Україна» та позичальником, яким є: [PERSON] (а.с.43-58). \~ \~ \~ \~ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ "Коллект\~Центр" відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту №3957721 від 07.04.2021 року, що укладений між ТОВ «Авенсус Україна» та позичальником, яким є: [PERSON] .(а.с.59-75). 07.04.2021 року між ТОВ «Авенсус Україна» та позичальником, яким є [PERSON] , укладено договір про надання споживчого кредиту №3957721. Відповідно до умов договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до положень договору: сума кредиту(загальний розмір) складає: 10 000,00 гривень, строк кредиту становить 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,90 в день та застосовується у межах строку кредиту; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позичальника; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація. Відповідно до умов Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Кредитодавцю з метою отримання кредиту. Позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у нього наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою позичальника, у порядку передбаченому умовами договору. Укладення договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході останнього в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Кредитодавцем правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Відповідно до положень Договору, договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Кредитодавця аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Кредитодавця та відтиску печатки Кредитодавця, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет позичальника для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Кредитодавцю в ІТС /зазначений в цьому Договорі. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором Договору вважається направленням Кредитодавцю повідомлення про прийняття в повному обсязі умов Договору. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн.(а.с.7-14,15,16-19). Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. ТОВ «Авенсус Україна» свої зобов`язання за Договір про надання споживчого кредиту №3957721 від 07.04.2021 виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 10 000,00 гривень відповідачу, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.20-22). Судом встановлено,\~що відповідач\~у порушення умов Договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 06.06.2023 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 32985,47 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 22800,00 грн.; заборгованість по пеням і штрафам - 0,00 грн.; нараховані 3% річних - 25,47 грн.; інфляційні втрати - 160,00 грн. (а.с.25-40, 41,42). Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Причиною спору стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами кредитного договору. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для цього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно ст. ст. З, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства ст. 14 ЦК України. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку про необхідність у задоволенні заявлених вимог щодо стягнення заборгованості. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді судового збору та витрат правову допомогу, суд, зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьоїстатті 2 ЦПК України). Відповідно достатті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьоїстатті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостоюстатті 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано: - договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 2 січня 2023 р. укладений між ТОВ "Коллект Центр" та адвокатським об"єднанням "Лігал Ассістанс"; - заявка на надання юридичної допомоги №19 від 01.05.2023 р. за договором №02-01/2023 від 2 січня 2023 р. укладений між ТОВ2Коллект Центр" та адвокатським об"єднанням "Лігал Ассістанс" (вартість робіт 9000 грн.).; - витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 16.06.2023 р. на суму вартості наданої правової допомоги (9000 грн.(надання письмової консультації з посиланням на нормативні акти - 3000 грн,; складання позовної заяви, підготовка та друк необхідних документів - 6000 грн.); - прайслист видів послуг, які надає адвокатське об"єднання "Лігал Ассістанс"; - платіжна інструкція №0370690000 від 12.05.2023 р. перерахування коштів для надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Згідно постанови Великої Палати ВС справа №904/4507/18, зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VІ). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону №5076-VІ врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно - виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. ВП ВС наголосила, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тошо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Суд дослідивши дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу та судового збору підлягають до задоволення.

Outcome: approved