Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

\~ У серпні\~2022\~року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмета спору заступника начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер Віти Валеріївни, про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах. В обґрунтування позову зазначив, що з 24.05.2014 перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2019. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 з нього на користь відповідача стягуються аліменти на сина у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 21.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання указаного рішення суду відкрито 29.05.2020 та перебуває на виконанні заступника начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В. В. Відповідач до жовтня 2021 року проживала у м. Вінниці та незважаючи на те, що син переважну більшість часу проживав з ним або у його батьків, позивач продовжував сплачувати аліменти. Наприкінці серпня 2021 року відповідач повідомила позивача про намір виїхати до Сполучених Штатів Америки на два місяці. З 01.09.2021 син сторін став проживати з позивачем, оскільки відповідачу необхідно було готуватися до від`їзду та вирішувати пов`язані з ним питання. У жовтні 2021 року відповідач виїхала за межі України до Сполучених Штатів Америки та після спливу двох місяців повідомила відповідачу засобами телефонного зв`язку, що затримується та приїде до дня народження сина, тобто до [INFO] . Згодом відповідач повідомила, що приїхати не зможе, а на початку червня 2022 повідомила, що у США уклала шлюб та повертатись в Україну наміру не має. Позивач указує, що з 01.09.2021 малолітній [PERSON] проживає разом з ним та іншими членами його сім`ї, позивач самостійно утримує сина, сприяє його фізичному, розумовому та психологічному розвитку, слідкує за станом його здоров`я. Вважає, що оскільки з 01.09.2022 син проживає разом з ним, наявні підстави для припинення стягнення з нього аліментів, присуджених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019. Також указує, що оскільки відповідач перебуває за межами території України і син проживає разом з ним та якого він утримує матеріально, позивач не сплачував аліменти на виконання виконавчого листа. Однак, 10.08.2022 він отримав постанови державного виконавця від 09.08.2022 про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, накладення арешту на рахунок у банку та майно у зв`язку з нарахуванням з 01.09.2021 по 01.08.2022 заборгованості зі сплати аліментів у сумі 35\~774,50 грн. Зазначає, що єдиним його доходом є дохід від здійснення підприємницької діяльності і виключно за рахунок цих коштів він утримує свого сина. Накладення арешту на його рахунок у банку повністю унеможливило здійснення ним підприємницької діяльності, а встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом суттєво обмежило його у можливості нормально працювати, забезпечувати побут своєї сім`ї, зокрема участь сина у зайняттях іноземною мовою, футболом, плаванням та шахами, організації дозвілля вихідного дня. Для зняття арешту з банківського рахунку та тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом він був вимушений сплатити формально нараховану заборгованість зі сплати аліментів у сумі 35\~774, 50 грн. Посилаючись на ч. 2 ст. 197 СК України вважає, що проживання дитини разом з ним з 01.09.2021 є обставиною, яка звільняє його від сплати заборгованості по аліментах за період з 01.09.2021 по 01.08.2022. На підставі наведеного, просив припинити з дати подання до суду позовної заяви стягнення за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 аліментів з [PERSON] в розпорядження [PERSON] на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , яка утворилась за період з 01.09.2021 по 01.08.2022. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2022 матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Федчишеній Т. Ю. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. \~ У судовому засіданні представник позивача адвокат Сопрун В. В. позов просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило. Заступник начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В. В. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] та [PERSON] з 24.05.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2019. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.02.2016. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 21.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття. 26.12.2019 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] від 26.12.2019. Згідно з розрахунком заступника начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В. В. від 01.09.2021, станом на 01.09.2021 заборгованість [PERSON] на користь [PERSON] по аліментах на утримання дитини, [INFO] , відсутня. Відповідно до розрахунку заступника начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В. В. від 09.08.2022, заборгованість по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини, [INFO] , станом на 01.08.2022 складає 35\~447, 50 грн. Постановою заступника начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В. В. від 09.08.2022 відносно [PERSON] встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі відповідно до виконавчого листа № 127/1862/19 від 26.05.2020, постановлено вилучити у [PERSON] посвідчення водія на строк тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постановою заступника начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В. В. від 09.08.2022 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 35\~774, 50 грн. 19.08.2022 [PERSON] сплатив на рахунок Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 35\~774,50 грн, з призначенням платежу «аліменти [PERSON] , асвп 62200062». Листом заступника начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В. В. від 27.03.2023 № 11732 повідомлено, що під час проведення виконавчих дій стягувач [PERSON] подала до Відділу заяву про повернення виконавчого листа про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання дитини, [INFO] , без подальшого примусового виконання. Станом на 29.01.2023 претензії по сплаті аліментів до [PERSON] відсутні. 02.03.2023 виконавче провадження в АСВП № 62200062 з примусового виконання виконавчого листа № 127/1862/19, виданого 26.05.2020 Вінницьким міським судом Вінницької області закінчено, оригінал виконавчого документа повернуто стягувачу. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Судом установлено, що з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на дитину на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та перебувало на примусовому виконанні. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. До таких обставин, відповідно до практики Верховного Суду, може належати проживання дитини з платником аліментів. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що дитина постійно, а не тимчасово проживає із тим з батьків, хто сплачує аліменти. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~ \~ \~Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, як на доказ проживання дитини разом з ним з 01.09.2021 позивач посилається на акт голови правління ОСББ «Зодчих 15» від 10.08.2022 [PERSON] з якого слідує, що її виходом на місце 10.08.2022 за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що на момент обстеження за вищевказаною адресою тимчасово перебувають без реєстрації [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вищевказані особи проживають за вказаною адресою з вересня 2021 року. В акті зазначено, що свідчення про тимчасове перебування підтверджують особи (сусіди), які проживають в будинку [ADDRESS] : [PERSON] кв. 123, [PERSON] \~ кв. 43, [PERSON] кв. 56. Акт складено по заяві [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] . Термін даного акта становить 6 місяців (а. с. 29). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих (проживаючих) у житловому приміщенні осіб вих. № 202 від 15.08.2022, підписаної головою правління ОСББ «Зодчих-15» Шеремет А., виданої на ім`я [PERSON] , слідує, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживає без реєстрації 5 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Власником особового рахунку № [NUMBER] цієї квартири є [PERSON] . Разом з тим, указані документи не підтверджують обставину зміни фактичного місця проживання дитини та не свідчать з достовірністю про її постійне проживання за вказаною адресою з 01.09.2021 з батьком. Зазначення в акті від 10.08.2022, що на момент обстеження, а саме 10.08.2022, за вищевказаною адресою тимчасово перебувають без реєстрації, в тому числі позивач та дитина сторін, не підтверджує постійне проживання дитини з батьком, що є підставою, у розумінні чинного законодавства, для припинення стягнення аліментів. Також із акта слідує, що головою ОСББ «Зодчих-15» вихід за вказаною адресою було здійснено один раз, а саме 10.08.2022, проте зазначаючи в акті, що вищевказані особи проживають за вказаною адресою з вересня 2021 року, головою правління ОСББ «Зодчих-15» Шеремет А. не зазначено обставин, на підставі яких зроблено таке твердження. Отже,\~такі документи\~не є\~належними та\~достатніми для\~підтвердження зміни фактичного місця проживання дитини та її проживання з батьком. Інших доказів, в тому числі довідок з місця навчання дитини (школи, дитячого садка, гуртків), лікарні, показань свідків, матеріали справи не містять. Крім того, посилання на виїзд відповідача за межі території України та перебування її закордоном не свідчить з достовірністю про проживання дитини з батьком Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для припинення обов`язку позивача сплачувати аліменти на сина, так як не підтверджено обставини зміни фактичного місця проживання дитини та проживання її з батьком. Щодо вимоги\~про звільнення\~від сплати\~заборгованості по\~аліментах,\~суд зазначає\~таке. Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. Практика застосування статті 197 СК України залежить від обставин кожної конкретної справи, з огляду на те, що «обставина, яка має істотне значення» у розумінні частини другої статті 197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Звільнення від сплати заборгованості по аліментах на малолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках. В розумінні положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами чинне законодавство не передбачає. Заявляючи вимогу про звільнення від сплати заборгованості по аліментах на сина, позивач зазначає, що син проживає з ним, якого він повністю утримує. Надаючи оцінку таким доводам суд зауважує, що дана обставина, а саме постійне проживання дитини з позивачем, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, крім того, це не є обставиною у зв`язку з якою виникла заборгованість по аліментах на сина, адже не вказує на причини, що утруднили чи зробили неможливим сплачувати аліменти на нього та не свідчить про виникнення обставин, з якими закон пов`язує обов`язок припинення сплати аліментів, а отже не є такою, що має істотне значення в розумінні ст. 197 СК України. Таким чином, позивачем не доведено, що заборгованість по аліментах виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення. З урахуванням вищезазначеного, відсутні передбачені ст. 197 СК України, підстави для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах, а тому в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Отже, на підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору слід залишити за ним.

Outcome: dismissed