Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~вищевказаним позовом,\~обґрунтовуючи свої\~вимоги тим,\~що25 жовтня 2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, [INFO] в них народилася дочка [PERSON] . 04 травня 2020 року заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу ними було придбано земельну ділянку площею 0, 0709 га, яка розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520681000:02:004:0814. Власником земельної ділянки є [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії РМ № 613490, виданого Вінницько-Хутірською сільською радою на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради 12 сесії 6 скликання від 03.04.2012 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 08.09.2021, на підставі заяви відповідачки, [PERSON] зазначена власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який розташований на вищевказаній земельній ділянці. Державна реєстрація права власності на будинок проведена 06.09.2021 державним реєстратором Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Кривоусом О.А. Підставою для державної реєстрації зазначені такі документи: технічний паспорт, виданий 07.07.2021, видавник: КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 2068, виданий 02.09.2021, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 1858, виданий 05.08.2021, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради; Акт комісії про прийняття в експлуатацію б/н, виданий 30.07.2021, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.08.2021 № 1858. Позивач зазначає, що вказаний житловий будинок побудований ним особисто, власними силами, в період шлюбу з відповідачкою протягом 2005-2019 років. Всі будівельні роботи, від копання котловану під фундамент, зведення стін, внутрішніх робіт та інше він виконував особисто. Йому допомагали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інші особи. Лише дах на будинку був встановлений не ним, та саме позивач наймав спеціалістів для цієї роботи. Будівництво він розпочав самочинно, без відповідної дозвільної документації, та коли будинок був повністю зведений, дружина не захотіла приймати його в експлуатацію. Згодом відповідачка звернулася до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу між ними, тому він зрозумів, що дружина свідомо затягувала з прийняттям будинку в експлуатацію, та звернувся до суду з позовними вимогами щодо поділу земельної ділянки та визнання за ним права власності на 1/2 її частку з метою в подальшому узаконити самочинне будівництво будинку та набути на нього право власності. На момент звернення до суду з позовом справа по суті ще не була розглянута. Позивач вказує, що 04.10.2021 він отримав по пошті від представника відповідачки копії письмових доказів у справі за № 127/14165/20, з яких йому стало відомо про те, що колишня дружина прийняла в експлуатацію будинок, який є їхньою спільною власністю, проте відповідачка вважає, що оскільки його прийнято в експлуатацію в 2021 році, а шлюб між ними розірвано в 2020 році, то це її особисте майно. Відповідач з цим не погоджується, оскільки об`єкт нерухомості був створений в період шлюбу, що вбачається з технічних умов на внутрішнє газопостачання житлового будинку та технічних умов на будівництво житлового будинку, з яких ще в 2013 році вбачається наявність житлового будинку з відображенням 1-го та 2-го поверху, розміщення житлових та господарських приміщень. Наявність побудованого будинку також зафіксована на супутникових знімках земельної ділянки, які були здійснені задовго до розірвання шлюбу між ними. Даний факт також зможуть підтвердити в судовому засіданні свідки. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] об`єктом спільної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частку даного будинку. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. В задоволенні клопотання позивача про об`єднання даної справи в одне провадження з цивільною справою\~№\~127/14165/20 відмовлено (а.с. 81 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.10.2021 забезпечено позов у даній справі шляхом заборони [PERSON] вчиняти дії, пов`язані з відчуженням будь-яким способом житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 0520681000:02:004:0814 (а.с. 82 83 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20.12.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. За заявою позивача в судове засідання викликано свідків (а.с. 139 140 т. 1). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І. від 20.05.2022 цивільну справу № 128/280/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю передано судді Вінницького районного суду Вінницької області Васильєвій Т.Ю. для об`єднання з цивільною справою № 128/2823/21 (а.с. 191 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07.07.2022 повернуто цивільну справу № 128/280/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, яка перебуває в провадженні судді Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І., для продовження розгляду, в зв`язку з відсутністю законних підстав для її об`єднання з даною цивільною справою (а.с. 207 208 т. 1). В ході судового розгляду ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 18.07.2023 без виходу до нарадчої кімнати, клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків відповідача (а.с. 24 т. 2) залишено без розгляду в зв`язку з відсутністю поважних причин його заявлення з пропуском встановленого процесуальним законом строку, а саме після дослідження всіх доказів та під час вирішення клопотань за наслідком судового розгляду. Відповідач правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, не скористалась, відзив не подавала. В ході судового розгляду позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги та поділити збудований в шлюбі з відповідачкою житловий будинок, визнавши за ним право власності на його 1/2 частку. Суду позивач пояснив, що в шлюбі з відповідачкою десь в 2004 - 2005 р.р. почали будівництво житлового будинку для їх сім`ї, будівельні матеріали він почав купувати ще в 2004 році, потім зробив фундамент, перекрив його, разом з родичами та знайомими вимурував перший поверх, ці роботи тривали десь до 2008 року, потім він зробив перекриття першого поверху, вимурував другий поверх та мансарду з допомогою робочих, з якими він самостійно розраховувався, ці роботи тривали до 2010 року, потім він почав перекривати будинок, робити покрівлю, за ці роботи також розраховувався з робочими він, будинок був перекритий не пізніше 2010 року. Потім він замовив та оплатив вікна в будинок і балконний блок, вікна встановив самостійно, а балконний блок йому встановили на його замовлення. Далі він придбав вхідні двері та зайнявся внутрішніми роботами в будинку. Він особисто, а деякі роботи разом із знайомими, штукатурив стіни, шпаклював, клеїв шпалери, зробив електропроводку, водопровідні роботи, встановив сантехніку. За електрифікацію та газифікацію будинку домовлявся та оплачував роботи також він. Тобто майже всі будівельні роботи та внутрішнє оздоблення будинку робив він, іноді йому допомагали знайомі та робочі, коли власного досвіду та умінь йому не вистачало. В 2019 році він захворів та поїхав тимчасово проживати в квартиру. На той час в будинку з усіх внутрішніх робіт залишалося лише поклеїти шпалери в двох кімнатах та встановити гіпсокартон в одній кімнаті. Але до цього часу він вже фактично проживав в цьому будинку та всі роботи з його будівництва були завершені орієнтовно до січня 2020 року. Коли будинок вже був збудований, відповідачка не бажала займатися прийняттям його в експлуатацію, а зробила це лише після розірвання шлюбу. Та будинок був збудований значно раніше, ніж це вказано в технічному паспорті, будівництво здійснювалося без жодних дозвільних документів, знає, що було лише рішення сільської ради про надання цієї земельної ділянки його дружині. Знає, що рік забудови в технічному паспорті вказано зі слів його дружини, але він не відповідає дійсності. Та він не згоден з тим, що для будівництва використовувалися особисті кошти його дружини, а доходи вона мала мінімальні, будівництво велося в основному за його доходи, так як він працював в поліції, потім отримував пенсію, тому будинок будувався поступово, залежно він наявності коштів. Представник позивача позов підтримала та просила задовольнити, оскільки вважає доведеним в ході судового розгляду належність вказаного житлового будинку до спільного майна подружжя, а тому він підлягає поділу між подружжям і відповідач законно просить визнати за ним право власності на 1/2 його частку. Зібрані та досліджені в суді докази підтверджують, що спірний житловий будинок був збудований в шлюбі сторін самочинно протягом 2004 2019 р.р., але відповідач прийняла його до експлуатації та оформила право власності лише після розірвання шлюбу з позивачем. В зв`язку з цим позивач не заявляв вимог щодо житлового будинку в справі, на яку посилається представник відповідача, оскільки лише в ході судового розгляду тієї справи він довідався, що його колишня дружина оформила право власності на нього. Та й в позові щодо земельної ділянки було відмовлено в зв`язку з тим, що право власності на неї було оформлено відповідачкою шляхом приватизації, а не вчиненням правочину. Звернула увагу, що наданими письмовими доказами та показами свідків в судовому засіданні підтверджено, що ще до розірвання шлюбу будівництво будинку вже було завершено та там проживали люди, а в технічному паспорті зазначена дата будівництва лише зі слів відповідачки, яка вирішила зареєструвати право власності на даний житловий будинок лише після розірвання шлюбу і таким чином уникнути поділу спільного майна подружжя. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що вона та відповідачка позов не визнають в повному обсязі, оскільки в ході судового розгляду позивач не спростував того, що вказаний житловий будинок є особистою приватною власністю відповідачки, його будівництво було завершено після припинення шлюбних відносин між сторонами. В шлюбі було лише розпочато будівництво житлового будинку та добудовано за особисті кошти відповідачки після розірвання шлюбу, після чого його було прийнято до експлуатації. Крім цього, в шлюбі будівельні роботи оплачувалися відповідачкою за особисті кошти, які вона мала після продажу своєї частки в спадковій квартирі та в спільній з попереднім чоловіком квартирі, що відповідачем не спростовано, хоча саме він має надавати докази на підтвердження своїх вимог. Квартира, яку вона придбала з попереднім чоловіком, була продана в 2004 році та за отримані нею кошти були придбані будівельні матеріали. В 2019 році була продана успадкована квартира, отримані нею кошти були використані для добудови будинку. На час розірвання шлюбу з позивачем була збудована лише «коробка» і покрівля будинку, внутрішні роботи велися в 2020 році. Відповідач визнає, що позивач надавав якусь фізичну допомогу в будівництві будинку, але жодних спільних коштів в його будівництво не вкладалося. Рішенням суду в іншій справі встановлено, що земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідачки, при цьому в ході тієї справи позивач не заявляв жодних вимог щодо житлового будинку. Представник відповідача вважає покази свідків нечіткими та суперечливими, вони фактично стосуються лише фізичної роботи позивача на будівництві, що не є ознакою набуття даного майна на праві спільної сумісної власності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що є має сусідські відносини з позивачем, оскільки проживає в с. Вінницькі Хутори, навпроти спірного будинку. Позивача він знає десь з 2005 року, оскільки свідок в 2005 році придбав земельну ділянку та вони приблизно в один час здійснювали будівництво своїх будинків, вирішували питання щодо будівництва. Будівництвом займався лише позивач, його дружини він там не бачив, іноді були пособники. Так як позивач йому розповідав, що колись навчався на будівельника, він самостійно виконував в будинку майже всі будівельні роботи. Перший поверх був зведений десь в 2005 2006 р.р., потім була зведена мансарда, потім зроблена покрівля, потім будувалася криниця, проводилося світло та газ. В 2013 році до спірного будинку вже було підключено газопостачання, здійснювалися внутрішні роботи. Після цього позивач фактично проживав в цьому будинку та забрав туди проживати свого батька, який був після інсульту та проживав там з позивачем до смерті. Фактично всі будівельні роботи для придатності до проживання були завершені в будинку десь 5 років тому (свідок був допитаний в 2023 році, отже десь в 2018 році), десь 5 років тому він був в середині даного будинку та бачив, що він був готовий до проживання. Зараз свідок вже давно не бачив позивача, в будинку проживають якісь незнайомі йому люди. За які саме кошти велося будівництво свідок не знає, з розмов з позивачем він розумів, що він будує будинок для своєї сім`ї, так як він був на пенсії, документами позивача на будівництво та на кого оформлена земельна ділянка свідок не цікавився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що має дружні відносини з двома сторонами, з 2008 року, на протязі 10 12 років, свідок проживав в с. Вінницькі Хутори по сусідству з позивачем, який часто просив допомогти йому в будівництві житлового будинку. Свідок допомагав позивачу заливати фундамент, перекривати будинок, допомагали робити внутрішні роботи, варили двері в гаражі, точних років він не пам`ятає, так як будівництво велося довго. Про допомогу його просив позивач, він йому допомагав по знайомству за невеликі гроші та з ним розраховувався сам позивач. Знає, що будівництво велося для їх сім`ї з дружиною та дітьми. Джерело походження коштів на будівництво він не знає. В с. Вінницькі Хутори він проживав орієнтовно до 2020 року, тому що було після цього, йому не відомо. Зведення самого будинку закінчилося десь в 2010 році, в цьому році вже й була покрівля. Внутрішні роботи велися довго, коли вони закінчилися він не знає. Допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що десь в 2005 році копав котлован для будівництва позивачем житлового будинку, так як працював на будівельній фірмі і позивач найняв його. Чиї саме були гроші, якими з ним розрахувалися, він не знає. Коли він робив ці роботи, там був лише позивач. Потім свідок був на тому будівництві ще в 2013 році. Там був збудований будинок, була накрита «коробка», були вхідні двері та вікна. Він запам`ятав, що то був 2013 рік, тому що він якраз приїхав з-за кордону і йому було цікаво, що там збудували. Допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що сторін по справі вона знає з 2004 року і вона бачила як позивач [PERSON] будував будинок своїми руками, допомагав його брат, сусіди. Це саме вона надала їм землю для будівництва на землі, яку вона використовувала як город, так як вони з дружиною їй тоді допомагали. Знає, що цю землю в сільській раді переписали на [PERSON] , відповідачку, але домовлявся з нею за все позивач [PERSON] . Вона тоді ходила в сільську раду, де підтвердила, що хоче частину своєї землі віддати позивачу, за що позивач навіть заплатив їй гроші, але інших деталей вона не знає. Будівництво житлового будинку вони почали в 2005 році, викопали котлован, через рік звели підмурок, фундамент, потім [PERSON] з братом і сусідами далі змурував коробку, потім верх, потім робив внутрішні роботи, і так до кінця будівництва. Жінки [PERSON] на будівництві не було, саме свідок їм готувала їсти, вони в неї їли, а дружина [PERSON] їй за це дуже дякувала. Потім позивач організував проведення газу в будинок, зробив огорожу. Будівництво тривало десь 8 років. Там постійно жив [PERSON] , потім забрав свого батька, доглядав його. Коли вони там проживали з батьком внутрішні роботи вже були, було опалення, сантехніка, утеплення, вікна, зроблені стіни тощо, не було лише міжкімнатних дверей. [PERSON] потім викопав криницю. Проживав в цьому житловому будинку позивач десь до 2019 року. Зараз там ніхто не проживає, колишня дружина позивача змінила замок. За які саме кошти будували житловий будинок, їй невідомо, знає, що відповідачка тоді працювала в садочку. Свідок чула від сусідів, що колишня дружина подала позивача на суд і говорить, що це вона все збудувала, але це неправда. Заслухавши учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [PERSON] та [PERSON] з 25.10.2005 по 04.05.2020 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04.05.2020 (а.с. 7, 9 10 т. 1). Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №\~613490, [PERSON] на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради 12 сесії 6 скликання від 03.04.2012 набула у власність земельну ділянку площею 0, 0709 га у межах згідно з планом, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.\~11, 13 т. 1). Відповідно до копії листа адвоката Шикунової А.О. від 29.09.2021, [PERSON] 29.09.2021 було направлено копії письмових доказів у справі № 127/14165/20, а саме: копію державного акту на право власності на земельну ділянку, копію технічного паспорту, копію листа про наявність технічної інвентаризації, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.09.2021 (а.с. 12 т. 1). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» станом на 07.07.2021 на замовлення [PERSON] , при виготовленні технічного паспорту було встановлено, що на момент його виготовлення був відсутній документ, що підтверджує прийняття його до експлуатації, згідно примітки, та акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію будівель датований 30.07.2021, затвердженим рішенням виконкому Вінницької міської ради № 1858 від 05.08.2021, житловий будинок в цілому складається з: житлового будинку, мансарди, цокольного поверху, рік спорудження/реконструкції яких зазначено 2021 рік, а також балкона, хвіртки №\~1, воріт №\~2, огорожі №\~3, огорожі №\~4, колодязя №\~5, вигрібної ями №\~6, (а.с. 14 19 т.\~1). Згідно копії Листа про наявність технічної інвентаризації від 17.08.2021, відповідач [PERSON] замовила технічну інвентаризацію будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , дата початку та завершення будівництва якого не вказана, зазначено лише рік завершення будівництва цокольного поверху літ. п/А: 2021 (а.с. 20 22 т. 1). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.09.2021, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: 0520681000:02:004:0814, зареєстрований 06.09.2021 на праві приватної власності за [PERSON] , підстава для державної реєстрації: технічний паспорт, виданий 07.07.2021 КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»; рішення органу місцевого самоврядування від 02.09.2021, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради, рішення органу місцевого самоврядування від 05.08.2021, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради; Акт комісії про прийняття в експлуатацію, виданий 30.07.2021, затверджений рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.08.2021 № 1858 (а.с. 23 т. 1). Згідно копії Акта № 1305-10/11 про виконання робіт від 28.10.2011, ПАТ «Вінницяобленерго» (виконавець) та [PERSON] (замовник) склали даний акт про те, що виконавцем були проведені роботи з виготовлення технічних умов на приєднання до ЕМ ( [ADDRESS] ) (а.с. 24 т. 1). Також позивачем було надано копію технічних умов на будівництво житлового будинку, виготовленого ПАТ «Вінницяобленерго» від 28.10.2011 № 43-84-11775 (а.с. 25 т. 1), копію робочого проекту електропостачання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , виконаного 2011 року ПП «СВ-Енерджи», який розроблений, в тому числі, на підставі обстеження натурних обмірів, та копію рахунку №\~1305 від 26.10.2011 за технічні умови (а.с. 26 39 т. 1); копію технічних умов на внутрішнє газопостачання житлового будинку по [ADDRESS] від 03.12.2013, виконавець ПАТ «Вінницягаз», замовник [PERSON] , та робочий проект газопостачання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , виготовлений ФОП [PERSON] у 2013 році, де зазначено про його виготовлення, в тому числі, на підставі технічного паспорту на володіння будинком та акту про технічний стан димових та вентиляційних каналів (а.с 40 45 т. 1). Відповідно до копії звіту про експертну оцінку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , виготовленого ТОВ «Архекпертус», оціночна (ринкова) вартість об`єкта оцінки станом на 04.10.2021 становить 447\~120 грн (а.с. 46 65 т. 1). Згідно копій ухвал Вінницького районного суду Вінницької області в цивільній справі № 127/14165/20 від 21.08.2020 та 21.12.2020, виготовлених з Єдиного державного реєстру судових рішень, цивільну справу про поділ спільного майна подружжя 21.08.2020 було прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче засідання, в подальшому 21.12.2020 було закрито підготовче провадження, справу призначеного до розгляду по суті (а.с. 66 70 т. 1). Згідно копій супутникової зйомки земельних ділянок у 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роках за геоточкою 49.205978, 28.528740 наявний будинок з покрівлею. Вказана геоточка, згідно даних супутникової карти « [INFO] », знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 94 99 т. 1). Відповідно до копії скріншотів текстових повідомлень, від Vin Enera протягом 2019 -2020 років надходили повідомлення про необхідність здійснення оплати за електроенергію на особовий рахунок [NUMBER] (а.с. 100 107 т. 1). Згідно копій довідок про доходи пенсіонера від 26.10.2021, [PERSON] перебуває на обліку Головного управління ПФУ у Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності, надано відомості про розмір отриманої пенсії протягом 2009 2017 р.р. (а.с. 115 119 т. 1). Відповідно до копії відповіді начальника КП «ВМБТІ» Д. Нагірняк від 13.10.2021 №\~701 на адвокатський запит, відомості про рік спорудження будинків, допоміжних (господарських) будівель і споруд зазначається на підставі ч. 2 розділу ІХ Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127 «у разі відсутності у замовника відповідної документації матеріали конструктивних елементів та рік спорудження будинків, допоміжних (господарських) будівель і споруд зазначає замовник, що відображається в абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом» (а.с. 120 т. 1). Згідно копії довідки АТ КБ «Приватбанк» від 02.11.2021, [PERSON] 02.03.2020 закрив рахунок, на якому було встановлено кредитний ліміт 25\~500 грн (а.с. 121 т. 1). Відповідно до відповіді Управління МВС у Вінницькій області від 05.11.2021 № Б-100 та довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески, [PERSON] проходив службу в УМВС України у Вінницькій області з 01.01.2005 по 30.11.2008, у період служби йому нараховано суми грошового забезпечення та сплачено грошові внески, які враховуються про обчисленні пенсії, зазначено розмір грошового забезпечення позивача в 2004 - 2008 р.р. Вихідна допомога нарахована в сумі 14\~337, 23 грн (а.с. 122, 123 т. 1 ). Згідно копії довідки Управління МВС у Вінницькій області від 05.11.2021 № 303/22-2021, [PERSON] одноразова грошова допомога у разі встановлення третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час служби в органах внутрішніх справ виплачена згідно платіжного доручення № 593 від 17.06.2010 в розмірі 20\~241 грн (а.с. 124 т. 1). Відповідно до копії довідки про доходи пенсіонера від 26.10.2021 № 1553, сума пенсії [PERSON] за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 складала 77\~664, 66 грн (а.с. 125 т. 1). Згідно копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18.02.2022, залишеного без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 19.04.2022, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та виплату компенсації,\~№\~127/14165/20, позов [PERSON] задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку поділу майна грошову компенсацію за 1/2 вартості легкового автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 15\~408 грн. В задоволенні позову щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0, 0709 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 0520681000:02:004:0814, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд, відмовлено, оскільки право власності на земельну ділянку було набуте відповідачем в порядку приватизації та під час дії норм СК України, за яким набуте майно у власність в порядку приватизації є особистим майном подружжя. Позовні вимоги щодо спорудженого на земельній ділянці нерухомого майна не заявлялися та по суті не розглядалися (а.с.\~179 186 т. 1). Оцінивши наявні докази в їх сукупності, достатності та взаємозв`язку, суд враховує наступне. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права\~спільної сумісної\~власності подружжя\~може бути\~будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту.\~Об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~є заробітна\~плата,\~пенсія,\~стипендія,\~інші доходи,\~одержані одним\~із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України). Згідно із\~статтею 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте під час шлюбу. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.\~71\~СК України,\~майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Цим нормам\~відповідають ч. 3 ст. 368 та ст. 370 ЦК України. Тобто зазвичай\~при поділі майна подружжя суд\~ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. Водночас, тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Такий висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 565/495/18, в постанові від 15.04.2020. Також Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 355/1060/16, в постанові від 30.08.2021 зроблено правовий висновок, що в оцінці наведених обставин необхідно виходити з того, що визначальним юридичного статусу майна (особисте чи спільне) є не факт реєстрації прав на таке майно, що мав місце після розірвання шлюбу, а факт набуття (створення) майна, в даному випадку - зведення будинку під час шлюбу, що було доведено позивачем та встановлено судом. При цьому враховано, що під час розгляду судами справи відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Аналіз вищевказаних норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 та Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.02.2020 в справі №725/1776/18. З досліджених судом матеріалів справи та показів свідків вбачається, що будівництво спірного будинку відбувалось у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, під час якого фактично було завершено його будівництво, будинок став повністю придатним для проживання, зокрема підведено електропостачання та газопостачання до будинку, він фактично експлуатувався за своїм функціональним призначенням та певний час в ньому проживав позивач до розірвання шлюбу з відповідачем. Однак за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі зведений будинок в експлуатацію прийнято не було та його державної реєстрації також не здійснено, лише в 2021 році (після розірвання шлюбу), будинок був прийнятий в експлуатацію та відповідачка зареєструвала за собою право власності на спірний житловий будинок. Суд вважає доведеним, що спірне майно збудоване у шлюбі, але введене в експлуатацію одним із подружжя після його розірвання, тому таке майно підлягає поділу як нерухоме майно, оскільки його будівництво закінчено до розірвання шлюбу. Тобто під час шлюбу сторони створили майно збудували будинок, а введення його в експлуатацію це вимога закону, як і державна реєстрація, що необхідна для юридичного оформлення права власності на цей об`єкт нерухомості. Відповідачем не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження обставин зведення будинку за її особисті кошти. Обґрунтування представником відповідача завершення будівництва у 2021 році теж не доведено, встановлено, що рік завершення будівництва зазначено зі слів відповідачки та було спростовано дослідженими письмовими доказами, а саме наявністю робочих проектів на електропостачання та газопостачання будинку в 2011 та 2013 році, відповідно, та показами свідків, які послідовно підтвердили пояснення позивача про тривале будівництво спірного будинку в шлюбі з відповідачкою, яке було завершено до 2020 року та в якому проживав позивач разом з батьком задовго до розірвання шлюбу. Посилання представника відповідача, що покази свідків не є ідентичними та містять різне посилання на роки будівництва, суд оцінює критично, оскільки свідки давали орієнтовну вказівку на роки проведення будівельних робіт, але всі вони дали послідовні, логічні та обґрунтовані покази, що такі робити вчинялися позивачем, протягом 2005 2019 років, та були завершені до розірвання шлюбу між сторонами. Жодного доказу про наявність у відповідачки особистих коштів, на які не поширюється режим спільного майна подружжя, про які зазначала представник відповідача, та про їх використання саме для будівництва спірного житлового будинку суду не надавалося. Враховуючи доведення дослідженими в ході судового розгляду доказами, що спірний житловий будинок було фактично побудовано протягом 2005 2019 років, тобто в період шлюбу сторін у справі, але відповідачка зареєструвала право власності на нього на її ім`я після розірвання шлюбу з позивачем, але належних та допустимих доказів спростування презумпції спільності майна подружжя та рівності їх часток стороною відповідачки не надано, судом встановлено, що спірний житловий будинок набутий сторонами в шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними в рівних частках. Оскільки судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та в ході судового розгляду доведено належність спірного майна сторонам на праві спільної сумісної власності, таке майно внаслідок його поділу на частки втратить статус спільного сумісного майна та набуде статусу спільного часткового майна, яке є таким, що в силу ст. 356 ЦК України потребує визначення часток кожного із співвласників у праві власності. Так, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси усіх сторін при поділі спільного майна, про що вказано Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 559/1923/17, в постанові від 08.03.2023. З огляду на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що спірний будинок набуто (побудовано) сторонами під час шлюбу та дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, та зважаючи на презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка [PERSON] спростована не була, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ підлягають задоволенню, а саме необхідно визнати вищезазначене майно об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та в порядку поділу спільного майна визнати за кожним із сторін право власності на його частку. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору, сплаченого позивачем, в розмірі 2\~235, 60 грн за звернення до суду із позовною заявою та 454 грн за звернення до суду із заявою про забезпечення позову (а.с. 1, 2), що разом становить 2\~689, 60 грн. На підтвердження понесення позивачем інших судових витрат доказів не надано. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved