Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

позивач [PERSON] через представника за довіреністю [PERSON] звернулась до Кролевецького районного суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 жовтня 2019 року вона уклала шлюб з відповідачем. До укладення шлюбу у них народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З грудня 2021 року шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть. Кожен з них має протилежні погляди на життя, шлюб та сім`ю, ведення спільного господарства, відсутні спільні інтереси. Вони втратили почуття любові та повагу одне до одного, між ними відсутнє взаєморозуміння. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить її інтересам, на примирення не згодна. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального утримання та виховання дітей, діти зареєстровані разом з нею та повністю знаходяться на її утриманні. Вона змушена самостійно купувати одяг, продукти харчування, ліки, відповідний інвентар і не має достатньої фінансової можливості для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання дітей. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дітям, він є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, хронічними захворюваннями не страждає, інших аліментних зобов`язань за виконавчими документами не має, інших осіб на утриманні не має. Посилаючись на викладене, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 22 жовтня 2019 року Кролевецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №83, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну\~дитину,\~встановленого для\~дитини відповідного\~віку, до досягнення дітьми повноліття. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позов підтримують (а.с.29). Відповідач причини\~неявки суду\~не повідомив, заяв, клопотань чи відзиву суду не надав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з свідоцтвом про шлюб з 22 жовтня 2019 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Кролевецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №83. Дошлюбне прізвище дружини [PERSON] , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.6). До укладення шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с. 7, 8). Місце проживання дітей [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~зареєстроване разом\~з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 29.06.2023 року №29713 (а.с. 9). За змістом позову з грудня 2021 року сторони припинили подружні стосунки і поновлювати їх не збираються, спільного господарства не ведуть. На даний час позивач бажає розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, причинами чого зазначає відсутність почуття любові та поваги одне до одного, протилежні погляди на життя, шлюб та сім`ю, ведення спільного господарства, відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання дітей і позивач бажає, щоб відповідач сплачував аліменти за рішенням суду. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно із ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 та частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Позивач бажає розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру, які будуть стягуватись на дітей, суд враховує стан здоров`я дітей, про який є підстави вважати, що він є задовільним, оскільки позивач не зазначила і не довела протилежного; матеріальне становище дітей, яке на сьогодні залежить від доходів матері. Також суд враховує, що відповідач, за змістом позову, є працездатним, про незадовільний стан здоров`я та наявність у нього інших утриманців суду не повідомив, і він повинен влаштовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обов`язки стосовно дітей, в тому числі утримувати їх, і розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. За заявленими вимогами позивач просить стягувати аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідач заперечень проти позову не надав. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, зокрема ст.ст. 112, 180-183 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом розірвання шлюбу між сторонами та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його\~заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. За клопотанням позивача суд вважає за можливе відповідно до ст.113 СК України відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності\~до ст.141\~ЦПК України\~суд стягує\~з відповідача\~в дохід\~держави судовий\~збір у\~розмірі 1073\~грн.\~60\~коп.\~та на користь позивача судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., сплачений нею при подачі позову до суду та документально підтверджений (а.с.11). Відповідно до\~ст.\~ст.\~105,\~110,\~112,\~113,\~180-183,\~191\~Сімейного кодексу\~України,\~

Outcome: approved