Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

У січні 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Одеській області про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 в адміністративній справі № 420/15827/21 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] від 20.07.2021 та недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути запит [PERSON] від 20.07.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території Одеського району вільних земельних ділянок для садівництва і городництва з місцями їх розташування. Позивач вважає, що ненадання відповідні на його запит про надання публічної інформації спричинило йому моральну шкоду, яку він оцінює у 1\~000 000,00 грн та просить суд стягнути її з відповідача. 28.09.2022 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. 02.12.2022 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі. 04.03.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти задоволення позовної заяви у повному обсязі, вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. 06.06.2023 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 в адміністративній справі № 420/15827/21 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] від 20.07.2021 та недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути запит [PERSON] від 20.07.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території Одеського району вільних земельних ділянок для садівництва і городництва з місцями їх розташування. Рішенням суду встановлено, що 20.07.2021 [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із запитом про отримання публічної інформації, а саме, просив надати інформацію про наявность на території Одеського району вільних земельних ділянок для ведення садівництва і городництва з місцями їх розташування, який був доставлений на адресу відповідача 23.07.2021. Позивач, зазначивши, що не отримував відповідь на запит від 20.07.2021 звернувся до суду. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, де суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження\~емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Абзацом другим пункту п`ятого даної постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви (п. 9 Постанови № 4 від 31.03.1995). Згідно зі\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №197/1330/14-ц (провадження №61-21956св19) моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 (із подальшими змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне\~за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Частиною першою\~статті 1173 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. З аналізу вищенаведених положень цивільного законодавства слідує, що обов`язковою умовою для відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, є наявність трьох обов`язкових елементів цивільного правопорушення (делікту), а саме протиправність діяння, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між діянням та шкодою. При цьому тягар доказування наявності вказаних обставин покладений саме на особу, яка вважає себе потерпілою від шкоди. Проте, у даному випадку позивач не довів суду наявність основного елементу цивільного правопорушення (делікту) з боку відповідача, а саме - факт спричинення йому моральної шкоди бездіяльністю відповідача, яка встановлена у судовому порядку. Так, суд зауважує, що позивач є мешканцем м. Черкаси, а запитував публічну інформацію щодо вільних земельних ділянок у Одеському районі, тобто на території, яка значно віддалена від його місця постійного проживання. Позивач не надає жодних доказів наявності у нього економічних, родинних чи соціальних зв`язків на території м. Одеса та Одеського району, та як невчасне надання відповідні на його запит з боку відповідача могло завдати йому душевних страждань, принизило його честь, гідність чи ділову репутацію, тобто, як це могло завдати моральної шкоди. Також, відповідачем не наведено, яким чином невчасне отримання такої інформації, могло значно вплинути на його звичний спосіб життя, зокрема, для реалізації якихось особистих прав та законних інтересів, окрім права на доступ до публічної інформації. Суд не заперечує, що право на доступ до публічної інформації є беззаперечним та гарантується кожному, в незалежності від місця його проживання. Однак, таке право не може використовуватися для зловживання, зокрема для невиправданого збагачення за рахунок держави стверджуючи про завдану моральну шкоду у зв`язку з невчасно отриманою відповіддю на запит про публічну інформацію. Суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено належними, допустимими і беззаперечними доказами наявності негативних наслідків протиправної бездіяльності відповідача у вигляді моральної шкоди та заявленого розміру відшкодування. Зокрема, позивач, на переконання суду, не представив жодних доводів настання негативних наслідків немайнового характеру внаслідок протиправної бездіяльності ГУ Держгеокадастру в Одеській області, яка полягала у ненаданні інформації на публічний запит. Суд звертає увагу, що в подальшому порушення його права було відновлено у судовому порядку, шляхом зобов`язання відповідача розглянути запит позивача. Крім того, відсутні докази підтвердження причино-наслідкового зв`язку між відповідною бездіяльністю та завданням [PERSON] моральної шкоди, які, згідно вимог законодавства, є обов`язковою умовою для вирішення питання про встановлення наявності такої шкоди. На обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві містяться виключно загальні фрази про спричинення душевних страждань, приниження, емоційної нестабільності, порушення нормальних життєвих зв`язків, однак не конкретизовано, які саме зміни відбулися у звичному житті [PERSON] , у стосунках з близькими та друзями, не аргументовано наявності такого ступеня негативних емоцій, котрі твердо свідчать про заподіяння моральної шкоди. Посилання позивача на положення\~Закону України «Про доступ до публічної інформації»\~щодо передбаченого права на відшкодування моральної шкоди, завданої правопорушенням у сфері інформації, та на практику Європейського суду з прав людини, за висновками якого при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом, не можуть бути врахованими судом, оскільки позивач не довів самого факту заподіяння моральної шкоди внаслідок допущених відповідачем порушень. Саме лише задоволення адміністративного позову не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та заподіяною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 у справі №\~918/203/18. Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембургу» від 29.03.2001 використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. Отже, задоволення адміністративного позову можна розцінювати як адекватний спосіб згладжування душевних страждань позивача і справедливої сатисфакції у даному спорі. За приписами норм процесуального права, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). З огляду на зазначені норми матеріального права, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду та встановлені у справі обставини, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за недоведеністю завдання [PERSON] незаконними діями Головного управлінням Держгеокадастру в Одеській області, що полягають у ненаданні відповіді на запит на інформацію, негативних емоцій, які досягли такого рівня страждання і приниження, які б заподіяли йому моральну шкоду. Щодо належності відповідача у справі, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514 цс19 (пункт 63) вказала, що держава у цивільному судочинстві бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду). Разом з тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність належного відповідача, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.\~ До схожого за змістом правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.11.2022 у справі № 522/10988/21 (провадження № 61-9226св22). З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed