Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

30 серпня 2023 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Товкун А.В., звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на свою користь 9427,75 гривень недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 гривень. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона з 03 січня 1996 року працює на підприємстві Відповідача у Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на різних посадах, з 01.02.2017 прийнята сигналістом 4 розряду, з 24.05.2019 переведена станційним робітником 2 розряду, 11.10.2021 переведена оператором поста централізації 4 розряду. За період з 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки їй надавались щорічні тарифні відпустки та вона користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі. За невідомих їй обставин, їй не була надана матеріальна допомога у повному обсязі. Так, за 2017 рік їй було виплачено\~2105,00 гривень, за 2018 рік 2301,25 гривень, за 2019 рік\~ 2401,25 гривень, за 2020 рік\~ 2746,25гривень, за 2021 рік\~ 2837,50 гривень А мала бути у розмірі: за 2017 рік 3200,00 гривень, за 2018 рік\~3723,00 гривень, за 2019 рік 4173,00 гривень, за 2020 рік 4723,00 гривень, за 2021 рік \~6000,00 гривень Отже, сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 9427,75 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу наданий строку для подання відзиву на позовну заяву. 27 вересня 2023 року представник відповідача подав до суду відзив, з якого вбачається, що відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що вважає зазначений спір таким, що виник з виконання умов колективного договору, угоди або окремих їх положень, тому повинен вирішуватись в іншому порядку, тобто такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, посилаючись на те, що пунктом 3.1.14. Колективного договору, укладеного між адміністрацією та первинною профспілковою організацією, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 % відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Зокрема, у пункті 5 розділу II\~Прикінцеві та перехідні положення\~Закону України\~Про внесення змін до деяких законодавчих актів України\~визначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Закон не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, вимога щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше мінімальної заробітної плати не відповідає вимогам п.п. 3, 5розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06грудня 2016 року і невнесення до теперішнього часу відповідних змін до колективного договору не надає права вимагати виплати, які суперечать Закону. Також, представник відповідача зазначив, що при вирішення вказаного спору суд має керуватись актуальними правовими висновками, що викладені в постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі №200/9195/19а. Крім того, просив застосувати строк позовної давності. Також, вказував, що стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 2500,00 гривень є неспівмірним із складністю справи, оскільки вказана категорія справи не потребує значного часу на виконання адвокатом робіт по її підготовці, так як адвокатом Товкун А.В. було скеровано до суду протягом 2021 року близько 60 аналогічних справ. 27 вересня 2023 року представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду\~від 05\~жовтня 2023\~року відмовлено\~у задоволенні\~клопотання представника Акціонерного\~товариства «Українська\~залізниця» про залишення позовної заяви без руху. За змістом\~ст. 279 ЦПК України\~розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будьякої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов до наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] з 03 січня 1993 року працює на підприємстві Відповідача у Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на різних посадах, з 01.02.2017 прийнята сигналістом 4 розряду, з 24.05.2019 переведена станційним робітником 2 розряду, 11.10.2021 переведена оператором поста централізації 4 розряду, що підтверджується копією трудової книжки. (а. с. 15-18) У періоди з 15.07.2017 по 14.08.2017, з 08.09.2018 по 08.10.2018, з 30.05.2019 по 01.07.2019, з 07.09.2020 по 05.10.2020, з 28.05.2021 по 29.06.2021 позивачу надавались щорічні тарифні відпустки. Відповідно наданих суду розрахункових листів позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: за 2017 рік виплачено\~2105,00 гривень, за 2018 рік 2301,25 гривень, за 2019 рік\~ 2401,25 гривень, за 2020 рік\~ 2746,25 гривень, за 2021 рік\~ 2837,50 гривень. (а. с. 19-23) Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.14. Колективного договору на 2015 рік, укладеного між Криворізькою дирекцією залізничних перевезень та головою Криворізької територіальної профспілкової організації, схваленого на конференції трудового колективу 18.03.2015р., який є чинним станом на 2023 рік, встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Згідно з п. 1.4. Колективного договору необхідні зміни, доповнення до колективного договору можуть вноситися за взаємною домовленістю сторін, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові та соціальніекономічні інтереси працівників, які встановлено чинним законодавством та колективним договором і затверджується на спільному засіданні керівництва дирекції і президії Теркому, а всі інші на конференції трудового колективу Дія Колективного договору продовжена у 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 році і до укладання колективного договору АТ «Укрзалізниця» (копії постанови №П3 від 31.01.2017, №П825г. від 12.01.2018, №П225г. від 04.01.2019, №П911г. від 02.01.2020, №П1189г. від 28.12.2020 «Про продовження дії Колективного договору». Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № Н32/20, П45г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Крім того, спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» «Придніпровської залізниці» та Криворізькою територіальною профспілковою організацією №П58г/а від 31.03.2017 року постановлено, застосовувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі СП «Криворізька дирекція залізничних перевезень» замість величини "мінімальна заробітна плата", розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Спільною постановою №П1385г від 10.06.2021 року внесені зміни до колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень, а саме: пункт 3.1.14 викласти в новій редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу її на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року». Спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» «Придніпровської залізниці» та первинною профспілковою організацією ВСП «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» №ВЧДЕ2/635 від 14.04.2017 року постановлено, застосовувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі СП «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» замість величини "мінімальна заробітна плата", розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Надалі, спільною постановою №ВЧДЕ2/821 від 15.06.2021 року постановлено, внести зміни до колективного договору СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», а саме: пункт 3.1.15 перший абзац викласти в новій редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу її на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням (Додаток 2), за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року». Відповідно дост.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно\~ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціальноекономічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно дост.13КЗпПУкраїни та ст.7 Закону УкраїниПро колективні договори і угоди, зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13КЗпПУкраїни\~визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно\~ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч.2\~ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3.1.14. Колективного договору на 2015 рік, укладеного між Криворізькою дирекцією залізничних перевезень та головою Криворізької територіальної профспілкової організації, схваленого на конференції трудового колективу 18.03.2015р., встановлено, що при кожній щорічній відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. При цьому, 31.03.2017 відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № Н32/20, П45г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 гривень, а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2000 гривень, в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3200 гривень. Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1860 гривень, а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2325 гривень, в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3723 гривень. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1921 гривень, а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2401,25 гривень, в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4173 гривень. Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» \~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2102 гривень, а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2627,50 гривень, в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4723 гривень. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2270 гривень, а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2837,50 гривень, в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 6000 гривень. Спільна постанова керівництва структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» «Придніпровської залізниці» та первинної профспілкової організації ВСП «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» №ВЧДЕ2/635 від 14.04.2017 року якою постановлено, застосовувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі СП «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» замість величини "мінімальна заробітна плата", розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом замість величини\~не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, призвела до погіршення становища працівників порівняно із законодавством. Виходячи зі змісту п. 1.4. Колективного договору необхідні зміни, доповнення до колективного договору можуть вноситися за взаємною домовленістю сторін, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові та соціальніекономічні інтереси працівників, які встановлено чинним законодавством та колективним договором і затверджується на спільному засіданні керівництва дирекції і президії Теркому, а всі інші на конференції трудового колективу, а отже самостійне вирішення керівництвом структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» про застосування розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами суперечить вимогам Колективного договору, а отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення величина 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Крім того, судом не приймаються доводи відповідача про те, що пунктом 5 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України\~Про внесення змін до деяких законодавчих актів України\~№ 1774VIII від 06 грудня 2016 року встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так,\~стаття 58 Конституції України\~передбачає, що закони та інші нормативноправові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до\~ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Ст.9КЗпП\~не вимагає будьякої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Стаття 22 Конституції України\~гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією\~Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Проаналізувавши у сукупності положення ст.ст.22,\~58 Конституції України,\~ст.9 КЗпП України, суд дійшов висновку, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотньої сили. Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на правові висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 листопада 2020 року у справі № 200/9195/19а, судом не приймаються, так як рішення не стосуються норм права при виконанні умов Колективних договорів, а стосуються інших правовідносин. Таким чином, під час розрахунку та виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення підлягають застосуванню вимоги п.3.1.14 Колективного договору, згідно якого матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, яку обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Перевіривши наведені позивачем розрахунки, суд погоджується з ними частково і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 9427,75 гривень, яка складається з: 1095,00 гривень недоплаченої допомоги за 2017 рік (3200 гривень 2105,00 гривень); 1421,75 гривень недоплаченої допомоги за 2018 рік (3723 гривень\~2301,25гривень); 1771,75гривень недоплаченої допомоги за 2019 рік (4173 гривень 2401,25 гривень); 1976,75 гривень недоплаченої допомоги за 2020 рік (4723 гривень\~2746,25 гривень); 3162,50 гривень недоплаченої допомоги за 2021 рік (6000 гривень 2837,50 гривень). Вирішуючи заяву представника відповідача щодо застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, суд вважає її необґрунтованою, виходячи з наступного. Нормами ч.2\~ст.233 КЗпП\~(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будьяким строком. Матеріальна допомога на оздоровлення, виплата якої передбачена п.3.1.14 Колективного договору на 2015 рік, яка діяла і у 20172021 роках усім працівникам АТ\~Українська залізниця\~та носить систематичний характер, входить до структури заробітної плати, у розумінні ст.2 Закону України\~Про оплату праці. Законом України від 01.07.2022 року № 2352ІХ\~року, який набрав чинності 19.07.2022 року, внесені зміни до\~ст.233 КЗпП України, якими визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Указаним Законом скасовано норми колишньої редакції ч.2\~ст.233 КЗпП, згідно з якою,\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Відповідно до ч.ч.3, 4\~ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Отже, що стосується клопотання представника відповідача про застосування до вимог позивача тримісячного строку позовної давності, то воно судом оцінюється критично з урахуванням ч. 2ст. 2 Закону України «Про оплату праці`та ч. 2\~ст. 233 КЗпПУ\~(в редакції, яка діяла станом до 19.07.2022 року), згідно якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будьяких строків. Відповідно до ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано: договір про надання правової допомоги від № 23/08 від 23 серпня 2023 року, укладений з адвокатом Товкун А.В.; акт № 1 про надання правової допомоги від 23 серпня 2023 року, у якому міститься опис наданих послуг, а саме: усна консультація позивача щодо підстав для звернення до суду із вказаною позовною заявою, правовий аналіз документів, що надані позивачем 500,00 гривень, складення позовної заяви (підготовка правової позиції, аналіз судової практики, ксерокопії позовної заяви та доданих до неї документів у кількості відповідно до сторін, подання позову до суду) 2000,00 гривень; квитанцію № 3253975 від 23 серпня 2023 року про сплату грошових коштів на користь адвоката у розмірі 2500,00 гривень. (а. с. 42-50) Аналізуючи наведені докази, суд визнає заявлені позивачем витирати на професійну правничу допомогу співмірними з складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому твердження представника відповідача проте, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, заявлений позивачем є неспівмірним та таким, що підлягає значному зменшенню, з причини того, що дана справа не є справою значної складності, що потребує значного часу на виконання адвокатом робіт по її підготовці, суд визнає голослівним та таким, що не містить конкретних доводів з приводу наданих позивачем доказів; а посилання на ту обставину, що представником позивача складено значну кількість аналогічних позовів в інтересах інших осіб, суд визнає недоречним, враховуючи характер правничої допомоги. Вивчивши вказані докази, враховуючи недоведеність відповідачем не співмірності понесених витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2500,00 гривень. Також, відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, з урахуванням результатів розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1073,60 гривень, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved