Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Таргоній В.М. подав до суду позов до АТ «Українська залізниця» (відповідач), в якому просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] , [PERSON] відшкодування моральної шкоди по 200 000,00 грн кожній. В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що [INFO] на переїзді залізничної станції Бориничі, локомотив 2М62-0999, сполученням (Харків - Рахів), під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на [PERSON] , яка від отриманих травм померла. Власником локомотиву 2М62-0999 є виробничий підрозділ «Локомотивне депо Львів-Захід» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця». Сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних. Позивачі є дітьми загиблої [PERSON] 12.05.2006 рішенням Червоноградського міського суду Львівської області загиблу [PERSON] позбавили батьківських прав відносно доньок [PERSON] та [PERSON] , але незважаючи на ці обставини позивачі любили свою матір, чекали на те що вона прийде, та забере їх додому. Позивачі важко переживають смерть матері, адже всупереч того, що матір позбавили батьківських прав, вони втратили найріднішу людину, яка подарувала їм життя. Внаслідок смерті матері, Позивачі втратили можливість життєвого зв`язку з матір`ю протягом майбутнього життя. [PERSON] та [PERSON] інваліди другої групи з дитинства. Попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку позивачів не призведуть до позитивних змін, оскільки вони втратили матір назавжди. Страждання Позивачів, пов`язані зі смертю [PERSON] є не «одномоментними», а «триваючими», тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в їхньому житті. Враховуючи те, що позивачі втратили рідну матір, яку любили, вони оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 400 000 гривень, тобто по 200 000 гривень кожному з них. Представники відповідача подали до суду відзив на позовну заяву (а.с.63-72), в обґрунтування якого покликаючись на те, що жодних доказів на підтвердження фактів, що стали наслідком тяжких страждань, втрати підтримки та допомоги, як стверджують позивачі до позовної заяви не додано. Позивачами при оцінці розміру грошового відшкодування завданої дітям загиблої [PERSON] моральної шкоди не взято до уваги, що Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України визначають вимоги щодо безпеки громадян при користуванні послугами залізничного транспорту, знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту. Громадяни, які порушують Правила, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Якщо груба необережність потерпілого (нехтування правилами безпеки руху і т. п.) сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено повністю. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права вважають, що визначений позивачами розмір моральної шкоди є надмірним і наявні правові підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. У 2006 році за рішенням Червоноградського районного суду потерпіла була позбавлена батьківських прав відносно позивачок. А тому вважають, що сімейні зв`язки між позивачками і їх матір`ю, яка провадила асоціальний спосіб життя і не здійснювала належного догляду за ними, не були міцними, а отже в результаті її смерті їм не було завдано тяжких душевних страждань, як на це посилається представник позивачок в позовній заяві, не підтверджуючи свої міркування жодними належними та допустимими доказами. Крім того, вважають, що розмір моральної шкоди 400 000 гривень не відповідає принципу розумності та справедливості, враховуючи обставини справи. Крім цього, відповідачу, як податковому агенту, при виплаті визначеної судом суми моральної шкоди, необхідно буде утримати з такої суми та сплатити в бюджет 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору. Також, звертають увагу суду на те, що станом на сьогодні, враховуючи військову агресію російської федерації, AT «Укрзалізниця» є єдиним та надійним національним перевізником у країні. Вже понад 7 млн. українців вивезено з-під обстрілів, перевезено більше 100 тис. тон гуманітарної допомоги, однак через військові дії втрачена часткова можливість вантажних перевезень, а відтак значні кошти компанії спрямовані на ремонт, евакуацію та вивезення населення з-під обстрілів. Всі можливі кошти товариства йдуть на забезпечення безперебійної стабільної роботи товариства та безкоштовну евакуацію громадян з окупованих територій. Російське повномасштабне військове вторгнення на нашу землю призвело до фактичного закриття портів, через які Україна до того експортувала сільськогосподарську продукцію споживачам усього світу. Закриття портів та сама військова агресія російської федерації проти України також призвели до зниження обсягів перевезення вантажних перевезень залізничним сполученням, що у свою чергу спричинило до недоотримання прибутку AT «Укрзалізниця». Через повномасштабне вторгнення РФ «Укрзалізниця» закінчила 2022 рік з чистим збитком майже 11 млрд грн. Збиток від пасажирських перевезень сягнув 13 млрд грн. У 2023 році через велике соціальне навантаження та обмеження вантажоперевезень «Укрзалізниця» очікує збитки у 20,2 мільярда гривень. У випадку прийняття рішення про задоволення позовних вимог, прошу суд врахувати також складний фінансовий стан відповідача і максимально зменшити розмір стягнення з залізниці. Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачів подав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Соболь О.В. у судовому засідання позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечила з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивачів подано клопотання про проведення підготовчого засідання за їх відсутності (а.с.107), розгляд справи за відсутності його та позивачів (а.с.119), клопотання про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції (а.с.127). Представником відповідача подано заяви про проведення підготовчого та судового засідання у режимі відеоконференцзв`язку (а.с.98, 113), клопотання про проведення підготовчого засідання за її відсутності (а.с.103), клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.130). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 15.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.50-51). Ухвалами від 19.07.2023, 28.08.2023, 02.10.2023 постановлено проводити підготовче та судові засідання у справі у режимі відеоконференцзв`язку (а.с.101-102, 116-117, 128-129). Ухвалою підготовчого засідання від 24.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.108). Ухвалою судового засідання від 03.10.2023 постановлено проводити розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.132). Також, судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/807/23 відповідача АТ «Українська залізниця» (а.с.56). Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.32, 37). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є інвалідами другої групи з дитинства, що підтверджується відповідними довідками до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №357058 та 357059 від 05.04.2017 (а.с.38-39). [PERSON] померла [INFO] у селі Бориничі Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 14.06.2021 (а.с.31). За змістом акту огляду тепловоза 2М62-0999 від 14.06.2021 автогальмівне обладнання тепловоза в справному стані; звукові сигнали великої та малої гучності в справному стані; буферні ліхтарі та прожектор справні; дефектів кузова тепловоза не виявлено (а.с.81). Довідкою розшифровки швидкостемірної стрічки поїзда №16 вагою 840 т, 52 осей, лок-в 2М62-0999 швидкостемір №58479 дата [INFO] машиніст [PERSON] , дільниця Львів- Ів. Франківськ, встановлено, що поїзд №16 відправився із станції Львів о 08 год 04 хв. На 51 км 3 пк ст. Бориничі 08 год 57 хв зафіксоване термінове гальмування при швидкості 78 км/год з розрядкою гальмівної мережі до «0» (а.с.82). Відповідно до акту службового розслідування аварії від 18.06.2021 машиністом електровоза [PERSON] для попередження наїзду було застосовано термінове гальмування та подавалися звукові сигнали великої гучності. Порушень в управлінні автогальмами вантажного поїзда не виявлено. При огляді тепловоза 2М62 №999 встановлено, що автогальмівне обладнання, сигнали великої та малої гучності в справному стані. Комісія по розслідуванню випадку аварії допущеної [INFO] о 08 год 55 хв на 50 км ПКЗ станції Бориничі встановила, що вини працівників регіональної філії «Львівська залізниця» у даному випадку немає (а.с.79-80). Згідно з інформацією АТ «Українська залізниця» від 17.09.2021 локомотив 2М62-0999 перебуває на балансі виробничого підрозділ «Локомотивне депо Львів-Захід» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця». [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Львів-Захід» регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» на посаді машиніст тепловоза з 28.08.2010 по теперішній час (а.с.30). Постановою старшого слідчого від 30.11.2021 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12021141130000387 від 14.06.2021, розпочате за фактом загибелі [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а.с.75-78). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 04.10.2022, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21.03.2023, позов [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100 000 грн 00 коп. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100 000 грн 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.6-16, 17-29). Зазначеними рішеннями судів встановлено, зокрема, що факту свідомого порушення потерпілою [PERSON] Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, не встановлено. Зокрема, АТ «Українська залізниця» не наведено будь-яких даних, які б свідчили, про умисел [PERSON] щодо настання події зі смертельним наслідком для себе, як і не наведено обставин непереборної сили. Відсутність вини машиніста та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача, як особу у володінні якої перебуває локомотив 2М62-0999, від обов`язку відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від вини потерпілого. Таким чином, у даній справі не встановлено, що подія зі смертельним наслідком, яка сталася [INFO] , стала наслідком умислу [PERSON] чи непереборної сили, тому наявні підстави для відшкодування моральної шкоди дітям загиблої. Смерть мами позивачів спричинена, у тому числі, у зв`язку з її особистою необережністю, оскільки однією з причин загибелі [PERSON] є недотримання Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з завданням позивачам моральної шкоди через смерть їхньої матері, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, відповідно до положень пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Приписами частини 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини 2 статті 16 ЦК України). Згідно з нормами частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина 2 статті 1168 ЦК України). Нормою частини 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з положеннями частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом частини 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 4 статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Зважаючи на вимоги частини 4 статті 263 ЦПК України, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. За змістом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23) гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами, згідно з якими під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [INFO] на переїзді залізничної станції Бориничі, локомотив 2М62-0999, сполученням (Харків - Рахів), який перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Львів-Захід» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця», під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на [PERSON] , яка від отриманих травм померла. Позивачі [PERSON] , [PERSON] є дітьми [PERSON] . Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Надаючи оцінку аргументам сторін, суд зауважує, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 04.10.2022, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21.03.2023, встановлені преюдиційні обставини, які в силу приписів частини 4 статті 85 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме: відсутність факту свідомого, умисного порушення потерпілою [PERSON] Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та відсутність факту наявності обставин непереборної сили; безвинна відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки; настання смерті [PERSON] , у тому числі, у зв`язку з її особистою необережністю. Суд зазначає, що сам лише факт загибелі матері позивачів, яка наступила у зв`язку із наїздом потяга, як джерела підвищеної небезпеки, завдало останнім моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть матері, порушенням укладу їхнього життя, неможливості відновити становище, яке існувало до смерті матері. Факт загибелі [PERSON] є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аргументи сторони відповідача щодо відсутності між позивачами і їхньою матір`ю [PERSON] міцних сімейних зв`язків у зв`язку з позбавленням останньої батьківських прав та асоціальним способом життя, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки факт позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно позивачів сам по собі не свідчить про втрату сімейних зв`язків між матір`ю та її дітьми, не тягне за собою розрив відносин між ними та не применшує факту їхнього духовного зв`язку. Суд зазначає, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір моральної шкоди позивачам, суд враховує глибину моральних переживань та душевних страждань, яких вони зазнали у зв`язку зі смертю своєї матері, безповоротність немайнової втрати позивачів, стан здоров`я позивачів, які є інвалідами другої групи з дитинства, встановлені обставини загибелі [PERSON] та ступінь її вини, а також зважає на загальновідомі обставини, які на даний час мають місце в державі, а саме: військову агресію російської федерації проти України, та роль АТ «Укрзалізниця» як єдиного та надійного національного перевізника у країні, витрачання компанією значних коштів на ремонт, евакуацію та вивезення населення з під-обстрілів і забезпечення безперебійної стабільної роботи товариства, відтак доходить переконання, що грошова компенсація моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, у розмірі по 100 000,00 грн кожному відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості і буде достатньою для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальною з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, позов слід задовольнити частково. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 000,00 грн та підлягає стягненню на користь держави. На підставі статей 11, 16, 23, 1167, 1168, 1187, 1193 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial