Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

18.09.2023 до суду надійшла заява представника позивача, адвоката Венгера Д.О., про вирішення питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, у цивільній справі № 682/1481/23 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Венгер Д.О., до [PERSON] , [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів). В обґрунтуванні заяви вказано, що судом при ухваленні рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме про їх стягнення з відповідачів на користь позивача, які були понесені ним у зв`язку із розглядом даної справи, а саме: 20000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку із відсутністю учасників справи, повідомлених належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що необхідно ухвалити додаткове рішення. Згідно п. 3 ч. 1, ч.ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний суд у справі № 922/676/21 вказав, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача до матеріалів справи додано договір-доручення про надання правової допомоги № 12/06/2023 від 12.06.2023, укладений між адвокатом Венгером Д.О. та Косіком М.В. про надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту відповідно до умов договору, а саме: в Славутському міськрайонному суді Хмельницької області за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів). Згідно п. 5.3 Договору, гонорар адвоката за надання професійної правничої допомоги складає 20000 грн. і є фіксованим ( не залежить від кількості та тривалості судових засідань, кількості підготовлений адвокатом процесуальних документів та часу, витраченого адвокатом). Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 15.09.2023, адвокат Венгер Д.О. надав клієнту правничу допомогу по справі № 682/1481/23, а клієнт прийняв такі послуги на загальну суму 20000 грн. (а.с. 54). В постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 628/2292/18 зазначено, якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису здійснених адвокатом витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, на виконання положень частини четвертої статті 137 ЦПК України, то за змістом цієї правової норми вона запроваджена «для визначення розміру витрат», тоді як сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви адвоката Венгера Д.О. та про необхідність стягнення із відповідачів на користь позивача пропорційно 20000 грн. документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідачі не скористались своїм правом, передбаченим ст. 137 ЦПК України, на подання заперечень щодо співмірності судових витрат, понесених позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved