Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

ТОВ «ФК «ЕЙС» 06 липня 2023 року через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який канцелярією суду було зареєстровано 06 липня 2023 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачем усунути недоліки з дотриманням вимог абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 16 липня 2023 року через систему «Електронний суд» було направлено заяву про усунення недоліків, яку канцелярією суду було зареєстровано 17 липня 2023 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2023 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 20 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і відповідачем було укладено договір № 313951090 шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті компанії і виконанням ним певних дій, які свідчать про укладення договору, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальникові кредиту розмірі 10 000 грн. строком на 30 днів до 21 березня 2020 року зі сплатою 35,7 % річних від суми кредиту. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за договором № 313951090 від 20 лютого 2020 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 313951090 від 20 лютого 2020 року. 06 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і позивачем було укладено договір факторингу № 06/12/2021-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 313951090 від 20 лютого 2020 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав у повному обсязі, чим порушив умови договору, внаслідок чого станом на 09 грудня 2021 року сума заборгованості становить 21 780 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10 000 грн., заборгованості за процентами у розмірі 11 780 грн. Тому позивач просив стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 21 780 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~684 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 20 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] було укладено договір № 313951090, відповідно до умов якого позикодавець надав відповідачеві позику у розмірі 10 000 грн. строком на 30 днів до 21 березня 2020 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 35,7 % річних від суми кредиту (а.с. 13-14). Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті, виконанням певних дій, що свідчать про укладення договору. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 36-39), відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити новому кредиторові права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах, та до нього перейшло право вимоги за кредитним договором № 313951090 від 20 лютого 2020 року (а.с. 12). 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 (а.с. 47-49), відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити новому кредиторові права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах, та до ТОВ «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 313951090 від 20 лютого 2020 року (а.с. 18-19). 06 грудня 2021 року ТОВ «Онлайн Фінанс» і ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 06/12/2021-01, яким право вимоги за кредитним договором № 313951090 від 20 лютого 2020 року набуло ТОВ «ФК «Ейс» (а.с.11-12, 42-44). Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 4BC8M25V (а.с. 14 оберт), який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». 20 лютого 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на платіжну картку, вказану відповідачем (а.с. 32), були перераховані грошові кошти у розмірі 10 000 грн. (а.с. 16). Таким чином, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з наданої позивачем виписки по особовому рахунку платежів розмір процентів за кредитним договором № 313951090 від 20 лютого 2020 року станом на 09 грудня 2021 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 10 000 грн. та умов договору, становить 3\~570 грн. (а.с. 12). Позивачем заявлено вимогу про стягнення із [PERSON] відсотків за користування кредитом у розмірі 11 780 грн. Проте, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Договір між сторонами було укладено на строк з 20 лютого 2020 року по 21 березня 2020 року. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, то після 21 березня 2020 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором № 313951090 від 20 лютого 2020 року, а станом на час набуття позивачем права вимоги за спірним кредитним договором розмір відсотків у грошовому виразі становив 3\~570 грн. Будь-яких інших розрахунків, з яких можливо встановити, на якій підставі позивачем нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 11 780 грн. та обґрунтування нарахування відсотків у заявленому розмірі, до матеріалів справи надано не було. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, відповідач свої зобов`язання не виконує, то позов підлягає задоволенню в частині стягнення кредитних коштів у розмірі 13 570 грн., з яких 10 000 грн. тіло кредиту, та 3 570 грн. відсотки за користування кредитними коштами. Відповідно до ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 313951090 від 20 лютого 2020 року у розмірі 13 570 грн., з яких 10\~000 грн. тіло кредиту, та 3 570 грн. відсотки за користування кредитними коштами. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так позивачем в обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000 гривень було надано копію договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2022 року (а.с. 27-29) і додаткову угоду № 48 від 05 червня 2023 року до договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2022 року (а.с. 33-34), копію рахунку на оплату правової допомоги (а.с. 8), акт прийому-передачі наданих послуг (а.с. 17), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 10), а також копію платіжну інструкцію № 661 від 27 червня 2023 року про оплату послуг (а.с. 35). Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 672 грн. 26 коп. (13 570 грн. х 2 684 грн. : 21 780 грн. = 1 672 грн. 26 коп.). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс», складає 20 242 грн. 26 коп. (13 570 грн. + 5 000 грн. + 1\~672 грн. 26 коп. = 20 242 грн. 26 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial