Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом в якому просять суд звільнити майно з арешту з 1/4 частки належної [PERSON] та з 1/4 частки належної [PERSON] , шляхом зняття заборони (архівний запис), який вчинений Коростенською міською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 3050365 , дата реєстрації 03.04.2006 року, підстава обтяження : повідомлення , 116, 29.05.1968, будівля дорбуза ПЗЗД. Об`єкт обтяження: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначають, що на підставі свідоцтва про право власності є співвласниками по 1/4 частці житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] .Станом на сьогоднішній день , позивачі вирішили реалізувати своє право власності на належну частку будинку, шляхом її продажу іншому співвласнику. Звернувшись до органу нотаріату, їм було доведено до відома про наявність обтяження (заборони) на житловий будинок [ADDRESS] . Наявність даного обтяження обмежує [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися належним найном , а тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відзиву , інших заперечень на позов не надійшло. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло , являються співвласниками по 1/4 частці житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за даним будинком, наявна Заборона (архівний запис) вчинений: Коростенською міською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 3050365 , дата реєстрації 03.04.2006 року, підстава обтяження : повідомлення , 116, 29.05.1968, будівля дорбуза ПЗЗД. Об`єкт обтяження: невизначено, статус: ціле, стан : добудоване, статус : жиле , адреса : [ADDRESS] власник [PERSON] .Зважаючи на це, [PERSON] залучено до даної справи в якості Відповідача. Також, в якості Відповідача залучена [PERSON] , який в дійсності являються власниками іншої 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Даний факт підтверджується рішенням суду . Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 19.12.2022 року по справі № 279/3527/22, позовні вимоги задоволені частково. Було знято арешт на 1/2 частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] належну [PERSON] . [PERSON] , відповідно на майно якого було накладено арешт, жодного відношення, до права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , не має. Наявність даної заборони, обмежує [PERSON] та [PERSON] використовувати належне їм майно в повній мірі, в контексті права власності (володіння, користування, розпорядження). Відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно..», зняти дану заборону, можливо на підставі письмового повідомлення організації , яка надавала вищезазначене повідомлення на заборони. З огляду на заявлені вимоги, встановлені в ході розгляду справи факти та обставини, що підтверджують дані вимоги та доводять порушення прав позивача з вільного розпорядження її майном, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про зняття арешту. Тобто в даному випадку існує правова невизначеність щодо долі нерухомого майна, на яке накладено арешт в межах виконавчого провадження, та який залишає свою дію після завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу та можливості відновлення розпорядження цим майном його власником у разі відсутності претензій стягувача до боржника. Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття арешту з майна боржника, де в ч. 5 вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»). Так законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. Відтак, оскільки наявність даної заборони порушує права [PERSON] та [PERSON] , як власників щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, а тому позовні вимоги обгрунтовані та підлягають до задоволення. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved