Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

05 липня 2023 року позивач через свого представника - адвоката Самойленко Петра Миколайовича звернувся до суду з даним позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області і просить: 1) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати в сумі 2183,50 грн. та три відсотки річних в сумі 654,00 грн., а всього в сумі 2837,5 грн.; 2) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2023 у справі № 357/10108/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 29 904,07 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 4 000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути з позивача на користь відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня реєстрації позовної заяви в суді - 05.10.2022 по день виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі - 28.06.2023. Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 березня 2023 року вказану позовну заяву передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду 12 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд у справі на 29 серпня 2023 року. 11.08.2023 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, де вказав, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим порушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Отже, виникнення грошового зобов`язання мало початок з наступного дня реєстрації позовної заяви в суді - 05.10.2022 та по день виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі - 28.06.2023. 11.08.2023 до суду надійшло клопотання від представника позивача про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. Через неявку в судове засідання, призначене на 28 серпня 2023 року відповідача у справі, судовий розгляд відкладено на 28 вересня 2023 року. В судове засідання 28 вересня 2023 року відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2023 року у справі № 357/10108/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 29 904,07 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 4 000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. Підставою для ухвалення рішення стало те, що встановлена вина відповідача у скоєнні ДТП, здійснено виплату з боку ПрАТ «УПСК», а також відбувся перехід права вимоги про відшкодування у порядку (а.с. 6-10). 14.06.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком Андрієм Анатолійовичем відкрито виконавче провадження № 72036646 на виконання виконавчого листа № 357/10108/22 виданого 11.05.2023 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 34896,47 грн. (а. с. 11-12). 29.06.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 72036646. Борг на користь стягувача, основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження стягнуто на депозитний рахунок приватного виконавця (а.с. 13). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.5 ст.11 та ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов`язання можуть виникати з рішення суду. Крім цього, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом та статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання,я ке виникло за рішенням суду та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Отже, зобов`язання, яке виникло між сторонами по справі, виникло саме на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2023 року по справі №357/10108/22, яке набрало законної сили 04.04.2023 року та за своїм характером є грошовим зобов`язанням, оскільки, полягає в тому, що [PERSON] має право вимагати від [PERSON] сплатити грошові кошти за невиконання грошового зобов`язання. Тому, враховуючи ту обставину, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати грошових коштів розмір яких, визначений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення, зокрема у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми за період з 05.10.2022 року (наступного дня після реєстрації позову в суді) по 28.06.2023 року в розмірі 2837,5 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних, саме з 05.10.2022 року, з наступного дня реєстрації позовної заяви в суді у справі №357/10108/22, оскільки зазначене рішення суду лише 04 квітня 2023 року набрало законної сили. Станом на 04 квітня 2023 року (момент набрання законної сили рішенням суду від 27.02.2023 року по справі №357/10108/22) борг [PERSON] перед [PERSON] складав 34896,47 грн. Кількість днів прострочення за період з 04.04.2023 року по 28.06.2023 року складає 86 дні, а отже, розмір трьох відсотків річних за вказаний період становить 211,38 грн., з розрахунку 29904,00 грн. х 3% х 86 : 365, де 365 кількість днів на рік, 86 кількість днів прострочення виконання. Також, позивач просить стягнути із суми боргу інфляційні втрати за період з 05.10.2022 року по 28.06.2023 року в розмірі 29904,00 грн., разом з тим, суд не вбачає підстав для інфляційних втрат, саме з 05.10.2022 року, з наступного дня реєстрації позовної заяви в суді у справі №357/10108/22, оскільки рішення суду лише 04.04.2023 року набрало законної сили. Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту, за період з квітня 2023 року по червень 2023 року включно, визначено такі індекси інфляції (індекси споживчих цін на товари та послуги): квітень 2023 року - 100,2%, травень 2023 року - 100,5%, червень 2023 року - 100,8%. Суд, перевіривши проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України, приходить до висновку, що позов в частині стягнення інфляційних втрат підлягає до часткового задоволення, тому стягує з [PERSON] користь [PERSON] інфляційні втрати за період з 04.04.2023 року по 28.06.2023 року у розмірі 450,84 грн. Отже, суд вважає за доцільне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 450,84 грн. та три відсотки річних в сумі 211,38 грн., що в загальному складає 662,22 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави - ч.1 ст. 137 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - ч.3 ст. 137 ЦПК України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи - ч.4 ст. 137 ЦПК України. На підтвердження судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, представником позивача долучено до матеріалів справи: 1) Договір про надання правової допомоги № 30/01/19000 від 30 січня 2019 року, укладений між адвокатом Самойленко П.М. та ФОП [PERSON] (а.с.16-17); 2) додаткова угода № 91 від 23.06.2023 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, згідно з п.1 якого сторони домовилися, що вартість правничої допомоги у даній цивільній справі становитиме за 3000,00 грн. (а.с.18). Суд вважає, що витрати з надання правничої допомоги підтверджені, клопотання про їх зменшення стороною відповідача не подано, через що вказані витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Правова позиція Верховного Суду щодо стягнення витрат на надану професійну правничу допомогу, незалежно від того чи їх вже сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено викладена у постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19. Тому враховуючи часткове задоволення позовних вимог суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 200,44 грн. та стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 699,9 грн.

Outcome: partial