Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернулася до [PERSON] із позовом у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час сторони у шлюбі не перебувають. Відповідач у 2016 році виїхав за межі території України, з того часу з дітьми не проживає, не спілкується, жодної матеріальної допомоги на утримання синів не надає, не цікавився їх долею, жодного разу не зателефонував та не надав підтримки, від вчинення будь-яких дій, пов`язаних з вихованням, навчанням, лікуванням дітей відповідач самоусунувся. Діти з народження проживають з матір`ю та перебувають на її повному утриманні, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позивач просить задовольнити її позов. Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 червня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача - адвокат Шурхно К.А. не з`явився, на електронну пошту суду надіслав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, у якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи у засідання не з`явився, 05.06.2023 засобами поштового зв`язку надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача підтримав (а.с.40). У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження (а.с.11,13). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27.05.2016 у справі №428/2963/16-ц, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с.7-8). Оцінюючи доводи позивача про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків суд враховує наступне. Згідно з наданими довідками від 08.08.2022 позивач з дітьми взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.6,12,13 зворот). Актом обстеження умов проживання, складеного 05.10.2023 комісією служби у справах дітей Чуднівської міської ради, встановлено, що позивач з дітьми проживають за вищевказаною адресою, для виховання та розвитку дітей у будинку створені усі необхідні умови, діти забезпечені сучасними гаджетами для здобуття освіти в режимі он-лайн. За висновками цього ж акту встановлено, що дана родина виїхала з м.Сєвєродонецька Луганської області у зв`язку з військовими діями та окупацією міста. Діти навчаються у гімназії «Гармонія» міста Сєвєродонецька Луганської області на дистанційній формі навчання. Батько синів [PERSON] не проживає з родиною, оскільки розлучився з матір`ю у 2016 році. З 2019 року і по теперішній час батько дітей не приймає участі у житті [PERSON] та [PERSON] , не займається їх вихованням та утриманням. Мати дітей належним чином виконує свої батьківські обов`язки (а.с.17-18). Як зазначено у характеристиках, виданих гімназією «Гармонія» міста Сєвєродонецька Луганської області, протягом усього навчання у вказаному навчальному закладі дітей: [PERSON] та [PERSON] , їх вихованням займається мати [PERSON] та вітчим [PERSON] . Батько хлопців збори не відвідував, уваги їм не приділяв (а.с.14). Наведені докази свідчать про те, що відповідач не цікавиться життям своїх дітей, ухиляється від обов`язку виховувати їх. 28 жовтня 2022 органом опіки та піклування Чуднівської міської ради Житомирського району Житомирської області складено висновок, у якому вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно двох його дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15-16). Як встановлено у ч.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Натомість висновок органу опіки та піклування містить мотиви його прийняття, посилання на обставини справи, норми законодавства, яким керувався орган опіки та піклування та не суперечить інтересам дитини, тому із зазначеним висновком суд погоджується. Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати синів. Про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей свідчить також висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, в якому зазначено, що саме позивачем створені усі умови для задоволення потреб дітей, натомість батько дітей участі у їх вихованні не приймає, фінансово не допомагає, жодного разу не приїздив до дітей. Зі слів матері, [PERSON] з 2016 року проживає на території російської федерації. 25.10.2022 від [PERSON] та [PERSON] на адресу Служби у справах дітей надійшли заяви про те, що вони не заперечують проти позбавлення батьківських прав свого батька - [PERSON] . Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку що позивачем доведено ту обставину, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved