Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2023 звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 29.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, про що зроблено актовий запис №17. Від шлюбу народилося двоє дітей, дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, через різні погляди на життя, відсутність взаємоповаги, а тому часто виникали конфлікти. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, оскільки фактично сім`я припинила своє існування і сторони проживають окремо. Просить розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою суду від 23.08.2023 року на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак представник позивача подав до суду заяву в якій просить позов задоволити, проводити розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення, просить проводити розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб засновується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примусовість жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.51 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.2 ст.104, 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11, охорона сім`ї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] )29.01.2013 року зареєстровано шлюб, актовий запис №17. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, котрі виникають між подружжям. Сторони примирюватись та зберігати шлюб не бажають. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли відносини, які не сприяють збереженню їх сім`ї. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки сім`я сторін розпалась і надалі її зберігати недоцільно, у зв`язку із чим позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачці слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. Інша частина витрат позивачки підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved