Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 27.11.2018 року він був звільнений з військової служби за станом здоров`я. Випискою з акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 054432 йому встановлено третю групу інвалідності з 01 березня 2019 року, а з 01.04.2020 року групу інвалідності встановили безстроково. 02.04.2019 року він подав через військову частину заяву на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в наслідок війни, згідно постанови КМУ № 975. 28.05.2019 року отримав лист з відмовою з формулюванням «на доопрацювання» через відсутність акту поранення. Вказану відмову він оскаржив у судовому порядку та 02.07.2020 року Донецьким окружним адміністративним судом його вимоги було задоволено, визнано дії Східного територіального управління Національної гвардії України та Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України щодо повернення документів, поданих для виплати [PERSON] одноразової допомоги, незаконними. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] Національної гвардії України повторно розглянути заяву [PERSON] від 02 квітня 2019 року з урахуванням висновків суду.тЛистом Військової частини № [NUMBER] від 27.01.2021 року за 40/35/32-129/24-79 йому було повторно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги по інвалідності в наслідок війни, через відсутність вичерпного переліку документів. Тобто, рішення суду було проігноровано та відмова була вмотивованою тими самими причинам, що і у перший раз. 23.02.2021 року ним була написана заява до Міністерства ветеранів України та 04.08.2021 року він отримав одноразову грошову допомогу. Позивач вважає, що відповідач своєю бездіяльністю щодо не нарахування та невиплати у належному розмірі разової грошової допомоги завдав йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності, йому довелося присвятити багато свого часу, енергії та сил на захист порушеного права. Дії відповідача призвели до моральних стражданні, стресам, погіршенню стану здоров`я та приниженню його честі, як солдата та захисника Вітчизни. Він відчував нервову напругу за час розгляду справи у Донецькому окружному адміністративному суді. Справа тривала близько року та він став інвалідом 3 групи на постійній основі, що свідчить, що стан здоров`я погіршився. Крім того, за станом здоров`я він не може влаштуватися на роботу, а пенсії вистачає лише на денні потреби. Він та його сім`я не має власного житла та вимушені орендувати житлову площу, що дає додатковий матеріальний тягар. Розмір моральної шкоди він визначає у сумі 2 000 000 грн., яку просить стягнути з відповідача. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. У наступні судові засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник військової частини [NUMBER] Національної гвардії України у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заву. У відзиві на позовну заяву представник військової частини [NUMBER] вказав на необґрунтованість посилання позивача на вимог частини 1 статті 3 Закону України « Про судовий збір». Зазначив, що, виконуючи рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.07.2020 в справі 200/9967/19-а Відповідач прийняв надані Позивачем документи на виплату одноразової грошової допомоги, про що йому було повідомлено листом від 17.11.2020 № 40/35/11-2072 Ж-79. Водночас ці документи скеровані до Головного управління Національної гвардії України. Отже, відповідачем фактично було виконано зазначене рішення суду. За результатом розгляду документи повернуто Позивачеві для доопрацювання, про що осатаній був повідомлений у листах від 09.10.2002 № 40/53/32-1836/Ш-79, від 23.12.2020 № 27/11/3-Ш-1411-ЕП, від 27.01.2021 № 40/35/32-129/Ж-79. Тим самим, аналізуючи ці обставини, є підставою вважати, що неприйняття рішення щодо призначення і виплата одноразової грошової допомоги сталося саме з дії Позивача, в наслідок ненадання на розгляд відповідних документів. Повертаючи документи для доопрацювання Відповідач діяв у межах повноважень та способом, що визначений Порядком № 975. Дана обставина Позивачем не оскаржувалась, отже вважати ці дії незаконними та такими, що порушують його права не має підстав і як наслідок - стягнення моральної шкоди. Так саме, Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та діями Відповідача та яким чином врахований розмір відшкодування. Просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що згідно довідки військової частини [NUMBER] від 16.07.2018 року № 23/746 [PERSON] з 10.05.2016 по 30.04.2018 рік приймав участь у антитерористичній операції в районі її проведення у м. Слов`янськ Донецької області. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 15.04.2020 р. [PERSON] є особою з третьою групою інвалідності внаслідок війни учасником бойових дій. 02.04.2019 року [PERSON] звернувся з відповідною заявою до військової частини [NUMBER] з приводу отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в наслідок війни. Листом командира військової частини [NUMBER] від 28.05.2019 заява [PERSON] повернута заявнику на доопрацювання. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі № 200/9967/19-а було визнано незаконними дії Східного територіального управління Національної гвардії України та Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України щодо повернення документів, поданих [PERSON] для виплати одноразової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною із захистом Батьківщини. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] Національної гвардії України повторно розглянути заяву [PERSON] від 02 квітня 2019 року з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні. Листом № 40/35/32-129/24-79 від 27.01.2021 року [PERSON] було повідомлено про надходження відмови у виплаті одноразової грошової допомоги по інвалідності з Головного управління Національної гвардії України. Згідно касового доручення з АТ «ОщадБанк» від 04.08.2021 року [PERSON] отримав матеріальну допомогу у розмірі 480 250,00 грн. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною 2 ст.\~16\~ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких в тому числі і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин першої-другої статті 22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 23\~ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Разом з тим, згідно зі статтею 1173\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 56\~Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 804/2252/14, від 31 січня 2018 року у справі № 813/5138/13-а,від 12 лютого 2018 року у справі № 800/500/16 та від 01 березня 2018 року у справі № 9901/377/18. У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта;по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в наслідок війни, визнано протиправною рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року, яке набрало законної сили, що в повному обсязі спростовує доводи представника відповідача про відсутність фактів порушення відповідачем права та інтересів позивача. На думку суду, бездіяльність відповідача, порушила права позивача на своєчасне вирішення питання щодо отримання ним одноразової допомоги, примусило останнього докладати додаткових зусиль щодо судового захисту свого права, нести додаткові витрати на адвоката, тощо. У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що протиправною бездіяльністю відповідача, що виразилася у порушенні процедури розгляду заяви про виплату допомоги, позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилася в приниженні, незахищеності, психологічному напруженні, що негативно вплинуло на емоційний стан позивача через який йому довелося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, вживати заходи щодо судового захисту свого порушеного права, Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість страждань позивача, те, що така виплата позивачу є допомогою як учаснику бойових дій і направлена на його захист, а тому, недотримання державою визначених законом гарантій є занадто чутливою для осіб із таким статусом та викликає сумнів щодо турботи держави у їх захищеності, що поглиблює їх душевні страждання. Проте, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, приймаючи до уваги, що 04.08.2021 року позивач отримав суми одноразової допомоги, суд набуває висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, є зайво завищеним та вважає за доцільне визначити розмір моральної шкоди, який підлягає одноразовому стягненню з відповідача, у сумі 7000 грн. Компенсація в сумі 7000 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань. Набуваючи вказаного висновку суд також приймає до уваги й той факт, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі № 200/9967/19-а не визначено безумовного права позивача на отримання спірних сум, а встановлено лише порушення порядку розгляду заяви про призначення таких сум. Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позивача, про те, що не своєчасне отримання допомоги на оздоровлення негативно вплинули на його фізичний стан, не підтвердженні належними доказами та не приймаються судом до уваги. Так саме, не є слушними посилання позивача, як на обґрунтування позовних вимог, на лист військової частини [NUMBER] Національної гвардії України № 40/35/32-129/24-79 від 27.01.2021 року 27.01.2021, оскільки вказана дія (бездіяльність) не була оскаржена позивачем в судовому порядку та відсутнє судове рішення про визнання її незаконною. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.13 ч.2\~ст.3 Закону України «Про судовий збір»\~позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі\~ П.13 ч 1 ст. 5 Закону України\~«Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги результати розгляду справи, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, у відсотковому співвідношенні від розміру задоволеної частини вказаних позовних вимог в сумі 70 грн. (20 000 х 0.35% :100).

Outcome: partial