Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 502190, виданого 22.06.2005 року Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області вона являється власником земельної ділянки площею 2,3497 га, розташованої на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, кадастровий номер 0522280400:03:000:0526. Вищевказану земельну ділянку та відповідний державний акт, заявниця отримала у власність в результаті поділу земельної ділянки належної на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.07.2001 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно якого, заявниця та її брат успадкували земельну частку (пай) у землі у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь», що знаходиться в с. Брицьке Липовецького району Вінницької області розміром 4,94 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0359007, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 04.03.1997 року на підставі рішення Липовецької районної державної адміністрації від 24.10.1996 року № 371, зареєстрованого 06.03.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну ділянку (пай) за № 307. В подальшому заявниця виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та зареєструвала в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0502199682014 від. 16.09.2014 року. Звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. для оформлення договору-купівлі земельної ділянки, Заявника було повідомлено про неможливість оформлення вказаної угоди через розбіжності персональних даних заявниці, які вказані в державному акті на право власності на земельну ділянку, із даними, які вказані в її паспорті громадянина України. Згідно постанови про відмову у посвідченні правочину № 48/01-16 від 31.07.2023 року, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., відповідно до поданого документа, що посвідчує право власності, а саме: Державного акту на праві власності на земельну ділянку, серія ЯА № 502190, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією «22» червня 2005 року на ім`я [PERSON] , який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010501300719, та за паспортом, який мені було надано для встановлення особи, відповідно до частини 1 пункту 1 глава 3. установлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є розбіжності в написанні прізвища, а саме: в вищезазначеному акті написано « [PERSON] », а в паспорті громадянина України - « [PERSON] ». Факт належності державного акту на землю [PERSON] , [INFO] , підтверджується тотожністю особистих даних заявниці «прізвища, ім`я, по батькові, дати народження, місця народження, тощо» зазначених в самому державному акті та її інших наявних документах, а саме: паспорті Заявниці; довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру; свідоцтві про право на спадщину за законом; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, де вказано правильне прізвище заявниці, тощо. На підставі викладеного заявниця просить суд встановити юридичний факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,3497 га, розташованої на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, кадастровий номер 0522280400:03:000:0526, Серії ЯА № 502190, виданий 22.06.2005 року Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області на ім`я « [PERSON] » належить заявниці, тобто [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 02.12.1999 року Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ). У судове засідання заявниця не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належна чином, у своїй заяві просить розглядати справу в її відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.07.2001 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на земельну частку (пай) у землі у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь», що знаходиться в с. Брицьке Липовецького району Вінницької області розміром 4,94 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0359007, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 04.03.1997 року на підставі рішення Липовецької районної державної адміністрації від 24.10.1996 року № 371, зареєстрованого 06.03.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну ділянку (пай) за № 307. Відповідно до копії Державного акту від 22.06.2005 на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА № 502190 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010501300719, на підставі розпорядження №61 Липовецької районної держаної адміністрації від 07.04.2005 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,3497 га у межах згідно з планом, розташованої на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, кадастровий номер 0522280400:03:000:0526. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., від 31.07.2023 року відмовлено у посвідчені правочину. У зв`язку з тим, що відповідно до поданого документа, що посвідчує право власності, а саме: Державного акту на праві власності на земельну ділянку, серія ЯА № 502190, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією «22» червня 2005 року на ім`я [PERSON] , який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010501300719, та за паспортом, який мені було надано для встановлення особи, відповідно до частини 1 пункту 1 глава 3. установлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є розбіжності в написанні прізвища, а саме: в вищезазначеному акті написано « [PERSON] », а в паспорті громадянина України - « [PERSON] ». Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1статті1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст.1225 ПКУкраїни право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, і 1 ІІПВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Згідно правил статті 79 Земельного Кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно правил статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовим и угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що той факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,3497 га, розташованої на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, кадастровий номер 0522280400:03:000:0526, Серії ЯА № 502190, виданий 22.06.2005 року Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області на ім`я « [PERSON] » належить заявниці, тобто [PERSON] , підтверджується зібраними та дослідженими належними та допустимими доказами, а також співпадіннями особистих даних, зазначених у вказаних документах. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявниці [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved