Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

У липні 2023 року представник позивача адвокат Гунько Олександр Юрійович, діючи від імені та представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою визнання права на спадкову земельну частку (пай). Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] помер [PERSON] . На день смерті він проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживала його дочка [PERSON] . За життя [PERSON] був членом КСП «Україна» у с. Мрин Носівського району і був включений до Списку громадян - членів КСП, що додається до Державного акту ІІ-ЧН № 000092 на право колективної власності на землю, під № 212, а, отже, набув право на земельну частку (пай) в землях колишнього КСП «Україна», хоча й не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому право на земельну частку (пай) розміром 7,04 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Україна». За життя [PERSON] заповіту не складав. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла спадкоємець першої черги за законом дочка [PERSON] , вступивши в управління та користування спадковим майном. [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала все своє майно і все те, що буде належати їй на день смерті, дочці [PERSON] . [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини до Носівської районної державної нотаріальної контори, а, отже, прийняла спадщину в розумінні ч. 1 ст. 1269 ЦК України. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що належало померлому [PERSON] , спадщину після якого прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових прав [PERSON] . Нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому представник позивача просив судовим рішенням визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 7,04 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Україна» на території Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що належало [PERSON] , спадщину після якого прийняла, але юридично не оформила спадкових прав померла [INFO] [PERSON] . У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивача адвокат Гунько О.Ю. направив до суду заяву, у якій зазначив, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача (а. с. 48). Представник відповідача Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але до початку розгляду справи по суті сільський голова направила до суду заяву, у якій просила справу розглянути без участі представника Мринської сільської ради за наявними в ній матеріалами, указав, що Мринська сільська рада визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення (а. с. 40). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п. 2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Статтею 3 Указу Президента України за № 666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Мрин Носівського району і був включений до списку громадян-членів КСП, що додається до державного акта серії ІІ-ЧН № 000092 на право колективної власності на землю, під № 212, що підтверджується копією цього державного акту на право колективної власності на землю (а. с. 15) та копією відповідного списку громадян-членів КСП (а. с. 16). Ця обставина також підтверджується повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.3-2292/2-23 від 12 травня 2023 року, у якому зазначено, що [PERSON] включений до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на середню земельну частку, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000092, виданого КСП «Україна» по Мринській сільській раді Носівського району Чернігівської області. Сертифікат на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Україна» по Мринській сільській раді Носівського району Чернігівської області на ім`я [PERSON] не виписувався, державний акт на право власності на земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) не видавався. Вартість земельної частки (паю) по сертифікату по колишньому КСП «Україна» розміром 7,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) з урахуванням коефіцієнтів індексації станом на 01 січня 2023 року становить 151098,94 грн. (а. с. 17). Отже, ураховуючи вищевикладені правові норми та обставини, суд робить висновок, що, незважаючи на те, що [PERSON] не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), він набув право на земельну частку (пай) у землях КСП «Україна», розташованих у с. Мрин, оскільки був членом КСП «Україна» та був внесений до списку громадян-членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000092, зареєстрованого 14 листопада 1997 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Судом установлено, що до майна померлого [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 37) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 02 серпня 2023 року № 2098/01-17 (а. с. 35). На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] разом із [PERSON] , що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 144/03-08 від 17 квітня 2023 року (а. с. 9). Отже, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] була дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 7), копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого останній присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 8). Отже, вона була спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті (а. с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] його дочці [PERSON] стало належати право на вищевказану земельну частку (пай). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] одна, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 216/3-14 від 03 березня 2017 року (а. с. 43). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 12 січня 2005 року секретарем виконавчого комітету Мринської сільської ради Шиян О.М., зареєстрований в реєстрі за № 3, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала дочці [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 47) та копією заповіту (а. с. 13). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за заповітом. Судом встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа до майна померлої [PERSON] за № 65/2017, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 45-46). Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] убачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для будівництв та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства (а. с. 42-44). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] як спадкоємець за заповітом успадкувала після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] , після смерті якого спадщину прийняла, але не оформила спадкових прав [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) площею 7,04 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Україна», що знаходилось на території Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, що належало померлому [INFO] [PERSON] , спадщину після якого прийняла його дочка [PERSON] , але документально не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 759/02-31 від 21 серпня 2023 року (а. с. 39). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1511,60 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» № 33 від 24 липня 2023 року та квитанцією АТ «Таскомбанк» № 32528798800006850539 від 05 травня 2023 року (а. с. 3, 4). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved