Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з держави через Державну казначейську службу України на його користь 17730,10 грн. моральної шкоди завданої незаконним рішенням інспектора відділення поліції № 1 (м. Броди) Золочівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Матвіїва П.С., а судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування вимог вказував, що 16.09.2022 року названою посадовою особою Головного управління Національної поліції у Львівській області відносно нього було винесено постанову про, нібито, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Проте, не погоджуючись з таким рішення, він (позивач), звернувся з відповідним адміністративним позовом до суду, за результатами розгляду якого 25.11.2022 року Полонським районним судом ухвалено рішення, що набрало законної сили 06.12.2022 року, про скасування постанови інспектора, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Вважає, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності для нього завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він змушений був доказувати свою невинність, у зв`язку з чим змушений був звертатися до суду, що призвело до додаткових витрат на сплату судового збору та часу для оскарження зазначеної постанови інспектора. Тому, відповідно до вимог ст.1174 ЦК України, просив стягнути за рахунок коштів державного бюджету зазначений вище розмір моральної шкоди, котрий розраховано ним у відповідності до порядку встановленого Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме за період з дати винесення постанови інспектором до дати набрання законної сили судовим рішенням у справі про скасування незаконної постанови. Згідно ухвали судді від 24.04.2023 року відкрито провадження у даній справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В наданий судом строк, зокрема 02.05.2023 року представник відповідача Державної казначейської служби подав відзив на позов, в якому заперечив вимоги [PERSON] з мотивів, що за положеннями ст.56 Конституції України матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Однак, вважає, що позивач помилково ототожнює Державу Україна з державним органом Казначейства, що є порушенням ч.2 ст.176 ЦК України, відповідно до якої юридичні особи, створені державою, якою і є Казначейство, не відповідають за зобов`язаннями держави. Крім того, зауважив, що при прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди, зокрема, визначення розміру вищому ніж мінімальний, дослідженню підлягає яких же моральних втрат зазнав позивач. Але, на його думку, позивачем не надано доказів на підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди, а тому просив в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. \~ \~ \~ \~ Встановлено, що 16.09.2022 року інспектором відділення поліції № 1 (м. Броди) Золочівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Матвіївим П.С. винесено постанову серії ЕАР № 5901462 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП\~за порушення ним п.8.5.1 ПДР та перетин суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн. Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 25.11.2022 року (справа № 681/897/22) зазначену постанову скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку з недоведеністю вини [PERSON] у вчиненні адміністративного проступку. Дане рішення набрало законної сили 06.12.2022 року Наведені обставини підтверджуються названим судовим рішенням, що міститься в матеріалах цієї справи та роздруковане позивачем з Єдиного державного реєстру судових рішень. Згідно ч.5 ст.4, ч.3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної\~статтею 7\~цього Закону (така інформація замінена літерними та цифровими позначеннями).\~Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. За змістом частин першої і другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі й відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до частин першої і другої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стаття 23 ЦК України\~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). У силу частини першої\~статті 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. На підставі пункту другого частини першої\~статті 1 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Згідно з пунктом четвертим частини першої\~статті 2 Закону № 266/94-ВР\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного уповноваженим органом. Відповідно до пункту п`ятого\~статті 3 Закону № 266/94-ВР\~у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. За змістом частин п`ятої і шостої\~статті 4 Закону № 266/94-ВР\~відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (частини друга і третя\~статті 13 Закону № 266/94-ВР). При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин суд, відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України,\~враховує висновок про застосування відповідних норм права, висловлений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц. Згідно роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, заподіяння моральної шкоди позивач пов`язує із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, внаслідок чого він переніс негативні емоції, докладав зусилля для доведення у суді невинуватості у вчиненні правопорушення. Відтак суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у моральних переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду з адміністративним позовом про скасування постанови інспектора поліції. Дії працівника патрульної поліції щодо складання відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Із цих же підстав суд не приймає посилання Державної казначейської служби України про недоведеність заподіяння моральної шкоди позивачу. При визначенні розміру морального відшкодування суд враховує вимоги розумності та справедливості, порушення прав [PERSON] , характер та обсяг моральних страждань. Відповідно до вимог\~статті 13\~Закону №\~266/94-ВР та з урахуванням установленого у ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року місячного розміру мінімальної заробітної плати 6700 грн.,\~на відшкодування моральної шкоди позивачеві необхідно стягнути 17938,70 грн. (6700 грн. х 2 місяці 21 день). В той же час при формулюванні резолютивної частини рішення суд виходить з правового висновку ВП Верховного Суду, встановленого у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, а саме: «…зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена вище норма не встановлює, як і не встановлювала відповідна норма у редакції ГПК України, чинній до 15 грудня 2017 року, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.». Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає, що відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Outcome: approved