Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, зазначивши, що вона працює завідувачем загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (далі - Університет). 30.06.2022 в.о. обов`язків першого проректора [PERSON] видано наказ №1428-л, яким позивачку відсторонено від роботи на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №12021105090004682. Як стало відомо позивачці, причиною видачі вказаного наказу стало те, що в Університету закінчився термін дії ліцензії на придбання, зберігання та використання прекурсорів, яка діяла з 08.09.2016 по 08.09.2021 та Солом`янським УП ГУНП у м. Києві по даному факту розпочато вищевказане кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 320 КК України. Вказаний наказ позивачка вважає незаконним, оскільки жодних порушень вимог законодавства вона не вчиняла, незаконної діяльності щодо обігу прекурсорів вона не допускала, нею були вжиті заходи щодо продовження строку дії відповідної ліцензії у відповідності до покладених на неї посадових обов`язків. Зокрема, 26.02.2021 позивачка підготувала на ім`я першого проректора Університету службову записку, у якій вказала про закінчення строку дії ліцензії на придбання, зберігання, використання прекурсорів 08.09.2021 та необхідність у зв`язку з цим внесення змін до Статуту Університету та погодження їх з Управлінням по боротьбі з наркозлочинністю у м. Києві. Така службова записка була підписана в.о. декана хіміко-технологічного факультету та належним чином зареєстрована. Однак в подальшому, до закінчення строку дії ліцензії уповноваженими особами Університету жодних своєчасних заходів вжито не було та наказом ректора Університету від 09.09.2021 заборонено придбання та використання прекурсорів у будь-яких цілях. Після видачі такого наказу позивач жодним чином не використовувала прекурсори, а разом із проректором опечатала бірками із підписами всі приміщення, у яких знаходяться прекурсори. З огляду на наведене позивачка, вказуючи на відсутність в її діях будь-якої вини, просить скасувати наказ про її відсторонення як незаконний. Крім того, позивачка посилається на те, що такий наказ є необґрунтованим, оскільки правові підстави для її відсторонення у ньому не зазначено. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2022 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 04.10.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 13.12.2022 на виконання вказаної ухвали позивачем надано до суду квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою суду від 14.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.11.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що позивачка, будучи обізнаною про порядок отримання ліцензії на придбання, зберігання, використання прекурсорів, лише подала 26.02.2021 службову записку, тоді як жодних заходів задля недопущення неправомірного зберігання залишків прекурсорів після спливу строку дії ліцензії не вжила. Вина позивачки полягає у тому, що зі спливом 08.09.2021 строку дії ліцензії на «Придбання, зберігання, використання прекурсорів (Списку 2 Таблиці IV) «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» №269 залишки прекурсорів неправомірно зберігались у загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів хіміко-технологічного факультету. При цьому неналежне виконання позивачкою її трудових обов`язків не лише унеможливило функціонування лабораторії, призвело не лише до неправомірного зберігання залишків прекурсорів, а й до проведення 30.05.2022 обшуку в Університеті та вилучення таких залишків. На час проведення обшуку про вищевказане кримінальне провадження відповідачу не було відомо, а тому після його проведення було ініційовано питання щодо внутрішньої перевірки, за результатами якої було прийняте рішення про відсторонення позивачки від роботи із зазначених підстав. Відсторонення позивачки обумовлено специфікою виконуваних нею трудових обов`язків та вимогами профільних нормативних актів, а тому таке відсторонення є законним та підстави для скасування оспорюваного наказу відсутні. 29.11.2022 представником позивачки подано до суду відповідь на відзив, у якій додатково зазначено про те, що відсторонення позивачки через вилучення прекурсорів є безпідставним та необґрунтованим, а зазначена в оспорюваному наказі підстава для відсторонення не передбачена законодавством, що не відповідає положенням ст. 46 КЗпП України, а тому наказ про таке відсторонення є незаконним та підлягає скасуванню. 09.12.2022 представником відповідача подано до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема, зазначено, що посилання позивачки на відсутність внесення змін до Статуту не мають жодного доказового значення, крім того, остання не довела, що в Статут мали бути внесені зміни. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях на відповідь на відзив, просила відмовити у їх задоволенні, вказуючи на те, що відповідачем при відстороненні позивачки не було порушено вимог чинного трудового законодавства. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивачка [PERSON] працює завідувачем загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського». 30.06.2022 в.о. обов`язків першого проректора [PERSON] видано наказ №1428-л «Про відсторонення від роботи», яким позивачку відсторонено від роботи з 30.06.2022 на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №12021105090004682. Вважаючи вказаний наказ необґрунтованим та безпідставним, позивачка звернулася із даним позовом до суду та просить його скасувати як незаконний. Надаючи оцінку встановленим вище обставинам справи, а також доводам сторін, наведеним в обґрунтування та заперечення позовних вимог, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, а також гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Вказаною статтею встановлений вичерпний перелік випадків відсторонення працівника від роботи. Правовий висновок про те, що статтею 46 КЗпП України встановлений вичерпний перелік випадків відсторонення працівника від роботи, висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.01.2019 у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18). Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством. Разом із цим, в ході судового розгляду судом не встановлено випадків, перелічених у вказаній статті, за яких допускається відсторонення працівника від роботи. Так, судом з`ясовано, що підставою для відсторонення позивачки в оспорюваному наказі зазначено ст. 46 КЗпП України Однак, який це саме випадок, зазначений у вказаній статті (поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмова або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; інший випадок, передбачений законодавством), у наказі не зазначено. Не наведено чіткої підстави для відсторонення позивачки і представником відповідача у судовому засіданні. Так, представником у своїх поясненнях було зазначено, що відповідачку було відсторонено на підставі ст. 46 КЗпП України, що було обумовлено специфікою виконуваних нею трудових обов`язків та вимогами профільних нормативних актів. Водночас, у чому саме полягає специфіка виконуваної роботи позивачем та вимоги яких саме профільних нормативних актів було порушено позивачкою, представником відповідача не наведено. Крім того, під час безпосереднього дослідження у судовому засіданні посадової інструкції завідувача загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» представник відповідача не змогла відповісти, які саме пункти чи положення інструкції були порушені позивачкою. Як з`ясовано судом, фактично підставою для відсторонення позивачки від роботи стало проведення в Університеті 30.05.2022 обшуку в рамках кримінального провадження №12021105090004682 та виявлення за результатами проведення такої слідчої дії залишків прекурсорів, що яких закінчився строк дії відповідної ліцензії. Наведена обставина, зокрема, вбачається і зі змісту самого оспорюваного наказу, у якому зазначено, що позивачку відсторонено від роботи з 30.06.2022 на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №12021105090004682. Вирішуючи обґрунтованість та законність такої підстави для відсторонення працівника від роботи, суд виходить із наступного. Як встановлено судом, відповідно до Порядку придбання, перевезення, зберігання і використання прекурсорів у наукових та навчальних цілях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 19.06.2019, Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» використовує у навчальних та наукових цілях прекурсори, включені до Списку 2 Таблиці 4 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000. Зокрема, в Університеті функціонують структурні підрозділи, для провадження освітньої, наукової та науково-технічної діяльності яких необхідним є використання прекурсорів. Отримання та видання розчинів прекурсорів, приготування розчинів прекурсорів різної концентрації для підрозділів Університету, проведення перевірки використання прекурсорів у підрозділах та контроль їх обліку здійснює загальноуніверситетська лабораторія прекурсорів хіміко-технологічного факультету відповідно до пунктів 2.7, 2.8, 3.4 Положення про загальноуніверситетську лабораторію прекурсорів хіміко- технологічного факультету Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського». Відповідно до пункту 3 Порядку придбання, перевезення, зберігання і використання прекурсорів у наукових та навчальних цілях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №529 від 19.06.2019, заклади освіти та наукові установи повинні мати ліцензію на провадження відповідного виду діяльності згідно з пунктом 22 частини першої статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності». Таким чином, для використання прекурсорів у наукових та навчальних цілях відповідач повинен мати відповідну ліцензію. Встановлено також, що на виконання вказаних вимог законодавства відповідачу було видано ліцензію на «Придбання, зберігання, використання прекурсорів (Списку 2 Таблиці IV) «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» №269, яка діяла з 08.09.2016 по 08.09.2021. Відповідно до пункту 2.1 Положення про лабораторію одним з основних завдань загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів хіміко-технологічного факультету, яку очолює позивач, є поновлення ліцензії на роботу з прекурсорами. Виходячи з доводів представника відповідача, наведених в заперечення позову, позивачці ставиться у вину те, що вона не вжила заходів щодо продовження строку дії ліцензії на придбання, зберігання, використання прекурсорів. Водночас, відповідачем не доведено, яких саме заходів не було вжито позивачкою та яким нормативно-правовим актом (загальним чи внутрішнім) такі обов`язки покладено на позивачку. Зі змісту дослідженої судом посадової інструкції позивачки не встановлено покладення на неї будь-яких обов`язків, пов`язаних із виконанням таких функцій. Так, відповідно до розділу «2. Завдання та обов`язки» посадової інструкції завідувач загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів: - керує всіма видами діяльності лабораторії з основного напряму діяльності відповідно до законодавства про освіту; - забезпечує належну організацію роботи лабораторії, здійснення навчально-методичної роботи, спрямованої на підвищення професійної педагогічної майстерності працівників; - забезпечує умови для впровадження навчальних планів і програм з дисциплін: загальна та неорганічна хімія та органічна хімія, надає методичну і консультативну допомогу; - забезпечує облік та вхідний контроль прекурсорів, збереження та приготування розчинів прекурсорів різної концентрації для підрозділів Університету; - організовує роботу, яка пов`язана з обігом прекурсорів, оформлює правову документацію на відповідні види діяльності (ліцензія); - розроблює та узгоджує дозвільну документацію та проводить її реєстрацію у відповідних державних установах; - організовує періодичні перевірки підрозділів Університету на використання прекурсорів та ведення обліку їх видачі; - є членом у комісії з перевірки знань з охорони праці при роботі в умовах підвищеної небезпеки та складає протоколи за результатами перевірки; - здійснює контроль за використанням прекурсорів підрозділами Університету. Проводить інвентаризацію прекурсорів щоквартально; - забезпечує виконання та дотримання вимог щодо охорони праці, техніки безпеки, санітарних норм, пожежної безпеки; - виконує доручення першого проректора, начальника навчально-методичного відділу, декана факультету, пов`язані з виконанням посадових обов`язків; - виконує Правила внутрішнього розпорядку Університету; - підвищує професійну кваліфікацію в установленому порядку. Забезпечує: - розчинами прекурсорів різної концентрації підрозділи Університету; - впровадження нової техніки з метою сприяння більш надійній економічній та безпечній роботі обладнання та оснащення; - організацію навчання, інструктажу та періодичну перевірку знань персоналу; - технічну підготовку роботи в лабораторії відповідно до норм техніки безпеки, охорони праці; - зберігання матеріальних цінностей ЗЛП, списання застарілого обладнання та матеріалів; - спілкування державною мовою України під час освітнього процесу. З аналізу змісту вищевказаного розділу посадової інструкції не вбачається покладення на завідувача ЗЛП будь-яких обов`язків, пов`язаних із контролем за зберіганням залишків прекурсорів. Заперечуючи щодо позовних вимог, представник відповідача, зокрема, вказує на те, що позивачкою було порушено пункт 2.5. посадової інструкції щодо оформлення правової документації на відповідні види діяльності (ліцензії). Разом із цим, як встановлено судом, 26.02.2021 позивачкою було підготовлено на ім`я першого проректора Університету службову записку, у якій повідомлено про закінчення строку дії ліцензії на придбання, зберігання, використання прекурсорів 08.09.2021 та необхідність у зв`язку з цим внесення змін до Статуту Університету та погодження їх з Управлінням по боротьбі з наркозлочинністю у м. Києві. При цьому, така службова записка була підписана в.о. декана хіміко-технологічного факультету [PERSON] та належним чином зареєстрована, що вбачається з її копії, наявної в матеріалах справи. Ураховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими доводи сторони позивачки та її представників про те, що позивачкою були вжиті заходи щодо продовження строку дії ліцензії у відповідності до покладених на неї посадових обов`язків, тоді як доводи відповідача у цій частині суд визнає безпідставними. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували покладення на позивачку будь-яких інших обов`язків, пов`язаних із забезпеченням роботи Університету, що стосується сфери використання прекурсорів, а також факту їх невиконання останньою, відповідачем суду не надано. Крім того, в ході розгляду справи представник відповідача не змогла повідомити суду, який саме нормативно-правовий акт був порушений позивачкою та у чому конкретно полягало порушення нею її посадових обов`язків. Надаючи оцінку оспорюваному наказу, суд також приймає до уваги, що відсторонення від посади може бути застосоване відносно особи як захід забезпечення кримінального провадження з підстав і в порядку, передбачених КПК України. Разом із цим, як встановлено судом, позивачка не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №12021105090004682, в рамках якого 30.05.2022 в Університеті було проведено обшук та вилучено залишки прекурсорів. Із наданих стороною позивача доказів та із усних пояснень позивачки та її представників у судовому засіданні встановлено, що останню було допитано лише в якості свідка, після чого жодних судових повісток чи викликів вона ні від органу досудового розслідування, ні від суду не отримувала. При вирішенні даного спору суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.04.2020 у справі №761/12073/18, у відповідності до якої відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Разом з тим за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Такої підстави відсторонення, як проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, нормами статті 46 КЗпП України не передбачено. Будь-якого іншого нормативно-правового акту, який би надавав право роботодавцю відсторонювати від посади працівника на зазначеній підставі, відповідачем не зазначено. Таким чином, за наслідками дослідження поданих доказів суд встановив відсутність підстав для відсторонення позивачки від роботи, визначених ст. 46 КЗпП України. Оцінюючи решту доводів представника відповідача, наведених в заперечення позову, суд вважає, що такі доводи в цілому не спростовують вищевказаного висновку суду щодо незаконності прийняття рішення про відсторонення позивачки від роботи. Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із урахуванням наведеного, виходячи із встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та доведеними, оскільки відповідачем при видачі наказу №1428-л від 30.06.2022 про відсторонення її від роботи було порушено вимоги трудового законодавства, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання такого наказу незаконним та його скасування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Наявною в матеріалах справи банківською квитанцією від 07.10.2022 підтверджується факт сплати позивачем судового збору у розмірі 992,40 грн. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на корить позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved