Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 20.08.2021 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені, а тому позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суд Одеської області від 06.06.2023 року дану справу було направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2023 року головуючим суддею визначено суддю Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 24.07.2023 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду на 09.08.2023 року о 09:00. Судові засідання по справі неодноразово відкладалися з різних причин, останнього разу на 02.10.2023 року о 09:00. Позивач в судове засідання, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно. 22.08.2023 року за вх..№ 37152 судом отримано заяву, в якій позивач просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно. 25.09.2023 року за вх..№ 41723 судом отримано заяву, в якій відповідачка просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 20 серпня 2021 року зареєстрували шлюб, у Білоцерківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1088, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Зі змісту позовної заяви слідує, що підставою для розірвання шлюбу є те, що сторони припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на життя та сімейні обов`язки, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Позивач зазначив, що збереження сім`ї неможливе, сім`я розпалася остаточно. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Згідно зі п.2 ч. 5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Звертаючись до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, позивачем було сплачений судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. Однак, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 536,80 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 1073,60 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 536,80 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved