Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право на спадщину в порядку спадкування за законом, яке залишилося після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] у м. Вінниці, який фактично прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , але за життя не оформив своїх спадкових прав, а саме: -на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який складається з одноповерхового житлового будинку літ. «А», загальною площею 47,5 кв.м, житловою площею 22,2 кв.м, 1951 року побудови, в тому числі кімната 22,2 кв.м, кухня 7,7 кв.м, передпокій 11,2 кв.м., веранда літ. «а» площею 6,4 кв.м, 1961 року побудови, ґанок 1961 року побудови, сарай літ. «В» 1951 року побудови, погріб з шиєю літ. «Г» 1951 року побудови, криниця № 1 1951 року побудови, літня кухня літ. «Б» 1970 року побудови; -на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Агрофірми «Мрія» (СТОВ «Мрія») Козятинського району Вінницької області розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на підставі рішення Козятинської районної державної адміністрації від 25 грудня 1996 року № 504 Козятинською районною державною адміністрацією 15.01.1997р. Серії ВН № 0133617, зареєстрований 17.01.1997р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 618 на ім`я [PERSON] ; -на право на майновий пай у майні КСП «Агрофірма «Мрія» (СТОВ «Мрія») с. Комсомольське (с. Махнівка) Козятинського району Вінницької області у розмірі 6965 гривень або 0,124 відсотків, яке належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого відповідно до списку осіб, що мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 10.03.2000р., Комсомольською сільською радою 13.01.2003р.Серії ВІ VIII № 010627 на ім`я [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що [INFO] у с. Медведівка Козятинського району Вінницької області помер її свекор [PERSON] . Після смерті свекра відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності Агрофірми «Мрія» Козятинського району Вінницької області розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), майнового паю у майні КСП «Агрофірма «Мрія» (СТОВ» Мрія») с. Комсомольське у розмірі 6965 гривень або 0,124 відсотків. [INFO] у с. Медведівка, Козятинського району, Вінницької області померла її свекруха - дружина [PERSON] - [PERSON] . [INFO] у м. Вінниці помер її чоловік [PERSON] - син померлих [PERSON] та [PERSON] . Чоловік спадщину після батька прийняв належним чином, оскільки після смерті спадкодавця фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, зокрема обробляв земельні ділянки, проводив ремонтні роботи у будинку, оплачував витрати по утриманню майна тощо. Позивач зазначила, що спадщину після свого чоловіка [PERSON] прийняла належним чином, оскільки на час його смерті, [INFO] , проживала постійно разом з ним за адресою [ADDRESS] . Інших спадкоємців, окрім неї немає. Однак при зверненні до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. щодо оформлення спадщини після смерті чоловіка їй було відмовлено у видачі свідоцтва право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , спадкоємця [PERSON] та [PERSON] , оскільки для оформлення спадщини не встановлено факт прийняття спадщини померлим чоловіком після смерті його померлих батьків, та не надані оригінали документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. В зв`язку із неможливістю отримання свідоцтва про спадщину за законом у нотаріуса, та необхідністю оформлення його прав на спадкове майно, він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28.12.2021 відкрито провадження у вказаній справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.02.2023 підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду . Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Герасимишина Т.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач - представник Махнівської сільської ради Козятинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про розгляд справи засобами електронного зв`язку, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення позивач та його представника, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 1976 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03 липня 2006 року [PERSON] помер [INFO] у м. Вінниця. Із довідки МКП «УК «Житло-Гарант» №1743 від 01.07.2021 вбачається, що [PERSON] постійно проживала в [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] , вели спільне господарство по день смерті останнього. Як вбачається із копії постанови приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, про відмову у вчиненні нотаріальної дії, 22 липня 2021 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , спадкоємця [PERSON] та [PERSON] з підстав невстановленого факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] , та не надано документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Із наявного в матеріалах справи свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , місце смерті якого с. Медведівка Козятинського району Вінницької області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.05.2023, [INFO] в с. Медведівка, Козятинського району Вінницької області померла [PERSON] . Із довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницького обласного управління юстиції №1899 від 18 листопада 2004 року вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0133617, виданого 15.01.1997 Козятинською районною державною адміністрацією на підставі рішення Козятинської районної державної адміністрації від 25 грудня 1996 року №504, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Агрофірми «Мрія» Козятинського району Вінницької області розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ВІ VIII №010627, виданого Комсомольською сільською радою 13 січня 2003 року, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 10 березня 2000 року, [PERSON] належить право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Мрія» (СТОВ «Мрія») с. Комсомольське. Як вбачається із даного свідоцтва, документом, який засвідчує особу [PERSON] є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Комсомольською сільською радою 21.02.2003. Випискою із списків членів агрофірми «Мрія» с. Комсомольське, Козятинського району Вінницької області, СТОВ «Мрія» №153, 154 від 15.09.2021 підтверджується, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай), розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності агрофірми «Мрія» с. Комсомольське та право на пайовий фонд сільськогосподарського ТОВ «Мрія» с. Комсомольське відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, ствердженого загальними зборами співвласників від 10 березня 2000р. і його частка складає 6965 гривень або 0,124 %. Також у Виписках зазначено, що Агрофірма «Мрія» була реорганізована в СТОВ «Мрія» 1 березня 2000 року Протокол № 3 загальних зборів. Село Комсомольське згідно постанови Верховної ради України «Про перейменування деяких населених пунктів» № 1353-УШ від 12.05.2016р. перейменовано на село Махнівка. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленому Козятинським відокремленим підрозділом КП «ВООБТІ» 30.07.2021р. будинковолодіння складається з одноповерхового житлового будинку літ. «А», загальною площею 47,5 кв.м, житловою площею 22,2 кв.м, 1951 року побудови, в тому числі кімната 22,2 кв.м, кухня 7,7 кв.м, передпокій 11,2 кв.м., веранда літ. а» площею 6,4 кв.м, 1961 року побудови, ґанок 1961 року побудови, сарай літ. «В» 1951 року побудови, погріб з шиєю літ. «Г» 1951 року побудови, криниця № 1 1951 року побудови, літня кухня літ. «Б» 1970 року побудови. Відповідно до довідки КП «ВООБТІ» №768 від 27.10.2021, згідно інвентаризаційної справи №76, станом на 31.12.2012, реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] КП «Вінницькеобласне обєднане бюро технічної інвентаризації» не проводилась. Згідно довідки Махнівської сільскьої ради Хмільницького району Вінницької області №1433 від 15.09.2021, житловий будинок [ADDRESS] , рахується за [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з випискою з погосподарської книги № 4 за 2016-20 р.р. та довідкою Махнівської сільської ради, відповідно до якої згідно з записами погосподарської книги 2021-2025р. № 4, особового № 0239/3, житловий будинок [ADDRESS] побудований [PERSON] у 1960р., який був головою домогосподарства та рахується за ним. Із довідки Махнівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області №1261 від 03.12.2021 вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , який помер [INFO] , були зареєстровані до дня їх смерті [PERSON] , 1924 р.н. та [PERSON] , 1928 р.н. Згідно копії книжки ощадної каси, у [PERSON] відкритий рахунок в державній трудовій ощадній касі СССР. Згідно звіту про незалежну оцінку майна, станом 07.12.2021 вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] становить 30822,00 грн.; інформація про зареєстроване право власності в державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав щодо вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки за цією адресою відсутні; об`єктом оцінки є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1951 року побудови, загальною площею 47,5 кв.м, житловою площею 22,2 кв.м, сарай літ. «В» 1951 року побудови, погріб з шиєю літ. «Г» 1951 року побудови, криниця № 1 1951 року побудови, літня кухня літ. «Б» 1970 року побудови. Згідно отриманої судом інформації на ухвалу суду про витребування доказів, спадкова справа до майна померлих [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась. Вирішуючи спір суд виходить з такого. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Враховуючи, що момент смерті [PERSON] та [PERSON] на території України діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 № 1540- VI (далі - ЦК УРСР), вказані спірні правовідносини необхідно вирішувати також з врахуванням положень вказаного кодексу, а саме: Розділу VII «СПАДКОВЕ ПРАВО». Стаття 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 № 1540-VI встановлює підстави спадкоємства, відповідно до якої спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Стаття 525 ЦК УРСР (1963 року) вказує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК УРСР (1963 року) регламентовано, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до статті 549 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Згідно правового висновку, викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на час відкриття спадщини після смерті батьків, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть, зокрема, бути: запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. З викладеного вбачається, що померлий [INFO] [PERSON] прийняв спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР, оскільки отримав фактично документи на нерухоме майно, які були у його батьків, та мав право на спадкове майно, яке залишилось після їхньої смерті. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] , однак за життя не оформив своїх спадкових прав на майно, що залишилось після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] хоча йому за життя було належне спадкове майно, що залишилось після смерті батьків. На момент смерті [PERSON] та на час вирішення справи, на території України діє Цивільний кодекс України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі - ЦК України), а тому, вказані спірні правовідносини необхідно вирішувати відповідно до положень вказаного кодексу, а саме: Книги шостої «СПАДКОВЕ ПРАВО». Як вбачається із матеріалів справи, єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його дружина - позивач по справі [PERSON] , яка відповідно до довідки МКП «УК «Житло-Гарант» №1743 від 01.07.2021, постійно проживала із чоловіком [PERSON] до дня його смерті в [ADDRESS] . Стаття 1216 ЦК України встановлює поняття спадкування, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, згідно ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб. У статті 1221 ЦК України зазначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом відповідно до статті 1222 ЦК України можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Глава 86 «Спадкування за законом» ЦК України встановлює підстави та порядок спадкування за законом. У статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Стаття 1268 ЦК України встановлює підстави прийняття спадщини. Так, відповідно до ч. 1 та ч. 5 вказаної статті спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, із вказаних вище статей випливає, що спадщина належить спадкоємцю за умови її прийняття. Якщо спідкоємець проживав на день смерті зі спадкодавцем, то він є таким, що прийняв спадщину, якщо ним не заявлено відмову від спадщини. Як вбачається із матеріалів справи досліджених в судовому засіданні [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , однак їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва після померлого чоловіка, оскільки не було даних, що підтверджували факт прийняття померлим чоловіком позивачки майна після смерті його батьків. Однак сама позивачка, яка на день смерті проживала зі своїм чоловіком, є такою, що прийняла спадщину після нього. Статтею 1296 ЦК України визначено право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до 4.24. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України 17.09.2015 № 1784/5, посадова особа органу місцевого самоврядування у випадку видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, квартиру та інше нерухоме майно вносить відомості про перехід права власності на ім`я спадкоємця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Отже таке свідоцтво є тим документом, на підставі якого здійснюється перехід права власності до спадкоємця. При цьому, якщо у особи виникають труднощі при отриманні свідоцтва про право на спадщину які пов`язані з відсутністю правовстановлюючих документів, вона може звернутись до суду з вимогою визнати за нею право власності на таке майно. Як вбачається із копії постанови приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 липня 2021 року, однією із підстав у відмові [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , спадкоємця [PERSON] та [PERSON] стало відсутність документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Як вбачається із копії технічного паспорта, виготовленого виготовленому Козятинським відокремленим підрозділом КП «ВООБТІ» 30.07.2021р., на замовлення позивача, будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] , складається з одноповерхового житлового будинку літ. «А», загальною площею 47,5 кв.м, житловою площею 22,2 кв.м, 1951 року побудови, в тому числі кімната 22,2 кв.м, кухня 7,7 кв.м, передпокій 11,2 кв.м., веранда літ. а» площею 6,4 кв.м, 1961 року побудови, ґанок 1961 року побудови, сарай літ. «В» 1951 року побудови, погріб з шиєю літ. «Г» 1951 року побудови, криниця № 1 1951 року побудови, літня кухня літ. «Б» 1970 року побудови. Відповідно до довідки КП «ВООБТІ» №768 від 27.10.2021, згідно інвентаризаційної справи №76, станом на 31.12.2012, реєстрація права власності на вказаний житловий будинок КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» не проводилась. Згідно довідки Махнівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області №1433 від 15.09.2021, житловий будинок [ADDRESS] , рахується за [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з випискою з погосподарської книги № 4 за 2016-20р.р. та довідкою Махнівської сільської ради, відповідно до якої згідно з записами погосподарської книги 2021-2025р. № 4, особового № 0239/3, житловий будинок [ADDRESS] побудований [PERSON] у 1960р., який був головою домогосподарства та рахується за ним. Вказане також підтверджується довідкою Махнівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області №1261 від 03.12.2021. Вказане підтверджує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який складається з одноповерхового житлового будинку літ. «А», загальною площею 47,5 кв.м, житловою площею 22,2 кв.м, 1951 року побудови, в тому числі кімната 22,2 кв.м, кухня 7,7 кв.м, передпокій 11,2 кв.м., веранда літ. «а» площею 6,4 кв.м, 1961 року побудови, ґанок 1961 року побудови, сарай літ. «В» 1951 року побудови, погріб з шиєю літ. «Г» 1951 року побудови, криниця № 1 1951 року побудови, літня кухня літ. «Б» 1970 року побудови, належав померлому [INFO] [PERSON] , спадщину після якого прийняв, але не оформив чоловік позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, до складу спадщини, яку бажає прийняти позивач після смерті свого чоловіка є право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Мрія» (СТОВ «Мрія») Козятинського району, Вінницької області, розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на підставі рішення Козятинської районної державної адміністрації від 25 грудня 1996 року № 504 Козятинською районною державною адміністрацією 15.01.1997 Серії ВН № 0133617. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом ч. 1, 5 ст. 25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Вказані особи мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). За змістом ст. 32 ЗК України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Вказане не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай). Відповідно до вказаних положень ЗК України та зазначеного Указу, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай), при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.03.2020 року у справі № 396/1683/18-ц). Як встановлено судом, [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0133617 виданого 15.01.1997 Козятинською районною державною адміністрацією на підставі рішення Козятинської районної державної адміністрації від 25 грудня 1996 року №504, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Агрофірми «Мрія» Козятинського району Вінницької області розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що свідчить про доведеність того, що [PERSON] набув право на земельну частку (пай) за життя. Отже позов в цій частині є обгрунтований та підтверджений належними доказами. Разом з тим, що стосується визнання права за [PERSON] на майновий пай у майні КСП «Агрофірма «Мрія» (СТОВ «Мрія») с. Комсомольське (с. Махнівка) Козятинського району Вінницької області у розмірі 6965 гривень або 0,124 відсотків, яке належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого відповідно до списку осіб, що мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 10.03.2000р., Комсомольською сільською радою 13.01.2003р.Серії ВІ VIII № 010627 на ім`я [PERSON] , слід зазначити наступне. Пунктом 2 Указу Президента України від 29.01.2001 № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» передбачено здійснення комплексу організаційних заходів, зокрема щодо запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати); забезпечення вільного здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду з виплатою орендної плати в розмірі не менше одного відсотка вартості паю, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину; виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна. Відповідно до пункту 8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 № 62, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють питання щодо паювання майна колективного сільськогосподарського підприємства, передбачено, що основним правовстановлюючим документом, що підтверджує право на майновий пай, є свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства встановленого зразка, яке видається у передбаченому нормативно-правовими актами порядку. До договору купівлі-продажу майнового паю має додаватись свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства встановленого зразка. Відповідно до пункту 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 № 177, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Пунктом 14 вказаного Порядку передбачено, що свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП, [PERSON] 13.01.2003 Комсомольською сільською радою було видано Свідоцтво серії [NUMBER] , про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), відповідно до списку осіб, що мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 10.03.2000. Однак як вбачається із змісту вказаного свідоцтва, останнє видавалось на ім`я вже померлого на той час спадкодавця, оскільки свідоцтво містить посилання на свідоцтво про смерть [PERSON] , із зазначенням дати його видачі - 21.02.2003, що свідчить про те, що за життя [PERSON] не отримував свідоцтва на право власності на майновий пай. Вказане свідчить про недоведеність факту отримання спадкодавцем правовстановлюючого документу, який доводить фактичне набуття права за життя [PERSON] на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Таким чином, позивачем не доведено, що за такий майновий пай входив до спадщини після смерті [PERSON] , а отже його помердий син також не набув на нього права. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достовірність означає відповідність інформації, отримуваної із доказу, яка підтверджується шляхом зіставлення отриманої інформації з інших доказів, через порівняння, проведення відповідної експертизи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial