Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

У лютому 2022 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Гладкого Р.В. звернувся до суду із позовом до АТ «Райффайзен Банк». Просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 31.01.2022, що зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером №143, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 09.04.2008 між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк» правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк» було укладено кредитний договір №223394379, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 172 550 доларів США строком до 09.04.2028. Також, 09.04.2008 між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк» було укладено Договір Іпотеки №28553/2571/322904, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно - трикімнатна квартира, загальною площею 72,80 кв.м., що належить Іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 31.01.2022 приватним нотаріусом Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим №143 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 72,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У подальшому вказаний виконавчий напис стягувачем пред`явлено до примусового виконання та постановою приватного виконавця Пишного А.В. відкрито виконавче провадження [NUMBER] від 03.02.2022. Також, 11.02.2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме відносно трикімнатної квартири, загальною площею 72,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що виконавчий напис №143, виданий 31.01.2022 року Приватним нотаріусом Шевченко О.В., протиправним та таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому останній має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором та на те, що виконавчий напис було вчинено з пропуском, встановленого законодавством трирічного строку для його вчинення. Ухвалою суду від 23.02.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 23.02.2022 постановлено у рамках вжиття заходів забезпечення зупинити стягнення за виконавчим провадженням [NUMBER], відкритим приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пишним Артемом Володимировичем на підставі виконавчого напису від 31.01.2022, що зареєстрований в реєстрі за номером 143 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В. про звернення стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 72,80 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.08.2022 постановлено зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. надати належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №143 від 31.01.2022. На виконання ухвали суду від 23.08.2022 приватний нотаріус КМНО Падалка Р.О. надіслав на адресу суду належним чином засвідчені копії документів щодо вчинення виконавчого напису від 31.01.202 за реєстровим №143. Ухвалою суду від 12.04.2023, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено закінчити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. 13.06.2022 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де просять відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Заборгованість перед стягувачем є безспірною на момент вчинення виконавчого напису, оскільки заборгованість з урахуванням положень чинного законодавства вбачається не за суб`єктивним ставленням боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 №1172 (постанова ВП ВС від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав та обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку і на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. Якщо надані документи стягувачем відповідають вищенаведеним вимогам - нотаріус вчиняє виконавчий напис. Єдиною умовою, яка обумовлює неможливість вчинення виконавчого напису, є наявність спору про право. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц зазначила, що спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Окрім того, представник відповідача вказував, що наявність невиконаного судового рішення про стягнення заборгованості не є перешкодою для звернення іпотекодержателя до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки є позасудовим способом захисту порушеного права. При цьому, наявність рішення суду без його виконання не припиняє дію договору іпотеки, а застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного чи не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням та спрямоване на захист прав та інтересів іпотекодержателя. 10.08.2023 від представника позивача - адвоката Цесельської І.В. до суду подано письмові пояснення до позовної заява. Представник позивача, серед іншого, вказує, що у 2011 році ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак ухвалене 16 грудня 2011 року судове рішення про задоволення позову позичальник не виконав, а виконавчий лист повернутий кредитору без виконання через відсутність у боржника майна та коштів. Однак, із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належну Позивачу на праві власності, з метою задоволення своїх вимог як іпотекодержателя Банк звернувся лише у січні 2022 року. Таким чином, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звернувшись у 2011 році до позичальника з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, а також із позовом про стягнення боргу, скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання. Починаючи з 2011 року, Банк мав право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки як у судовому, так і у позасудовому порядку, проте звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису лише у січні 2022 року, тобто поза межами строку для пред`явлення такої вимоги. Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17. У судовому засіданні представник позивача адвокат Цесельська І.В. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях до позовної заяви, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача адвокат Коваленко С.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа приватний нотаріус КМНО Шевченко О.В. у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлялася належним чином. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пишний А.В. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. 31.01.2022 приватним нотаріусом КМНО Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №143, яким пропонує звернути стягнення на нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 72,80 кв.м., жилою площею 48,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №1957 від 09.04.2008 (а.с. 154). 09.04.2008 в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №223394379 від 09.04.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , укладено іпотечний договір №28553/2571/322904, який посвідчено 09.04.2008 приватним нотаріусом КМНО Кривенчуком С.В. та зареєстровано за №1959 (а.с. 155-157). Відповідно до умов іпотечного договору іпотекодавець [PERSON] передає іпотекодержателю ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в іпотеку нерухоме майно - трьохкімнатна квартира, загальною площею 72,80 кв.м., жилою площею 48,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, між сторонами було укладено договір №223394379 від 09.04.08, згідно якого [PERSON] було надано в кредит кошти в сумі 172550,00 доларів США строком до 09.04.2028 року зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами (а.с. 165-177). Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16.12.2011 у справі №2-4251/11 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 1586260 (один мільйон п`ятсот вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят) грн. 27 коп., а також судові витрати в розмірі 1820,00 грн., а всього 1588080 (один мільйон п`ятсот вісімдесят вісім тисяч вісімдесят) грн. 27 коп. Постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2019 у справі 756/12965/18 ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 15.02.2019 в частині поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, заінтересована особа: [PERSON] - відмовити. В решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 11-12). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пишним А.В. 03.02.2022 відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо виконання виконавчого напису нотаріуса №143 від 31.01.2022 про звернення стягнення на трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Власником предмета іпотеки є [PERSON] (ІНН [NUMBER] ). За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги АТ «Райффайзен Банк» у розмірі 65 838, 02 доларів США та 10 000,00 грн, що сплачені за вчинення виконавчого напису (а.с. 18). Отже, між сторонами виник спір стосовно дотримання вимог діючого законодавства при вчиненні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. виконавчого напису №143 від 31.01.2022 за заявою стягувача АТ «Райффайзен Банк». Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Судом встановлено, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» у 2011 році скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до [PERSON] про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. При цьому, 24.01.2022 АТ «Райффайзен Банк» звернулося до приватного нотаріуса КМНО Шевченко О.В. із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] . За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 1 та 3 ст. 1054 ЦК України). Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України). Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про іпотеку»). У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 12 Закону Закону України «Про іпотеку», ч. 2 ст. 590 ЦК України). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч. 1 та 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»). Пунктом 9.2 Кредитного договору від 09.04.2008 визначено право Кредитора пред`явити вимогу про дострокове погашення Кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення Кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але не більше трьох разів протягом останніх двадцяти днів (копія договору міститься у матеріалах справи). 16.12.2011 Оболонським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі №2-4251/11, яким стягнуто із позичальника [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 1 588 080,27 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2019 у справі №756/12965/18 у задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання було відмовлено. Верховним Судом неодноразово зроблено висновки про те, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (постанова ВП ВС від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 постанова ВП ВС від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17). Однак, слід зауважити, що переривання позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд. Із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належну позивачу на праві власності, з метою задоволення своїх вимог як іпотекодержателя Банк звернувся лише у січні 2022 року. Таким чином, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звернувшись у 2011 році до позичальника з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, а також із позовом про стягнення боргу, скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання. Починаючи з 2011 року, Банк мав право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки як у судовому, так і у позасудовому порядку у межах строку позовної давності, проте звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису лише у січні 2022 року, тобто поза межами строку для пред`явлення такої вимоги. Стаття 264 ЦК України пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим зобов`язанням, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчинення позичальником дій, що підтверджують визнання ним боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовну давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, бо вимоги про стягнення боргу та про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними (основною та додатковою); закон не передбачає застосування до додаткової вимоги наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 750/10899/19. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі №755/13805/16-ц також дійшла до висновку, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено наступні умови вчинення нотаріусами виконавчих написів: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У пп. 3.1 п. 3 глави 16 Розділу ІІ Порядку №296/5 вчинення нотаріальних дій закріплено аналогічну норму, у відповідності до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Іншого строку давності для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості нотаріусом законодавство не передбачає. Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17. З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Шевченко О.В. від 31.01.2022 за реєстровим №143 таким, що не підлягає виконанню. Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved