Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄАПБ» 21 липня 2023 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 14 серпня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і відповідачем було укладено кредитний договір № 260192303, відповідно до умов якого позикодавець надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 9 620 грн. строком на 9 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,53 % за кожен день користування від суми кредиту. 29 жовтня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторі свої права за кредитним договором. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 260192303 від 14 серпня 2019 року. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, чим порушила умови договору. Таким чином, станом на 21 жовтня 2022 року сума заборгованості становить 24 022 грн. 91 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9 620 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 14 402 грн. 91 коп. Тому позивач просив стягнути зі [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 24\~022 грн. 91 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~684 грн. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 14 серпня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] було укладено договір № 260192303 (а.с. 5-6). Відповідно до умов договору, відповідачеві було надано кредит у розмірі 9 620 грн. строком на 9 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,53 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. 29 жовтня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторі свої права за кредитним договором № 260192303. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило позивачеві право вимоги за договорами, укладеними між клієнтом і боржником, у тому числі за кредитним договором № 260192303 від 14 серпня 2019 року (а.с. 7-8). Відповідач умови договору не виконала, кредитні кошти не повернула. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З наданих позивачем розрахунків, розмір процентів за кредитним договором № 260192303 від 14 серпня 2019 року за період з 15 серпня 2019 року по 20 жовтня 2022 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 9 620 грн., становить 14 402 грн. 91 коп. (а.с. 10). У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитних договорах, відповідач свої зобов`язання не виконує, то з відповідача підлягає стягненню за договором позики № 260192303 від 14 серпня 2019 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9\~620 грн. Щодо позовних вимог про стягнення зі [PERSON] відсотків за користування кредитом у розмірі 14\~402 грн. 91 коп., суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Договір № 260192303 від 14 серпня 2019 року було укладено на строк з 14 серпня 2019 року по 23 серпня 2019 року. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 статті 1056-1\~ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки ( фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з ч. 1 ст.\~631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій правовий висновок, викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа № 910/17048/17), про нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Згідно з умовами пункту 4.2 договору № 260192303 від 14 серпня 2019 року, у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений п. 1.3 договору (по 23 серпня 2019 року) або додатковими угодами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому, у випадку, якщо встановлена процентна ставка менша ніж 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування відсотків за процентною ставкою, визначеною п.п. 1.4, 1.5 договору, скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин застосовуються правила нарахування процентів на понадстрокове користування кредитом у розмірі 1,7 % за кожен день користування, починаючи з дати укладання договору і до дня повного повернення кредиту. Пунктом 4.3 договору № 260192303 від 14 серпня 2019 року сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з п. 4.2 договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3 цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за кредитним договором проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 9 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти, і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки у розмірі 1,53 % за добу. Позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами в сумі 14 402 грн. 91 коп., як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а суд не має права виходити за межі позовних вимог. За таких обставин, розмір відсотків, які підлягають стягненню зі [PERSON] на користь позивача за договором позики № 260192303 від 14 серпня 2019 року, становить 1 324 грн. 71 коп., у задоволенні позовних вимог в іншій частині слід відмовити. У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, відповідач свої зобов`язання не виконує, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по договору позики № 260192303 від 14 серпня 2019 року у розмірі 10\~944 грн. 71 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9\~620 грн. та заборгованості за відсотками за період з 14 серпня 2019 року по 23 серпня 2019 року у розмірі 1\~324 грн. 71 коп., у задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 222 грн. 82 коп. (10 944 грн. 71 коп. х 2\~684 грн. : 24 022 грн. 91 коп. = 1 222 грн. 82 коп.). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути зі [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», складає 12\~167 грн. 53 коп. (10 944 грн. 71 коп. + 1 222 грн. 82 коп. = 12 167 грн. 53 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial