Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області, вказавши, що позивач є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . 23.07.2021 року позивач звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку звернення із відповідною заявою. Пропуск строку позивач пояснює тим, що стосунків із батьком не підтримувала через образу на останнього. Просила визначити їй додатковий тримісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 23.09.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 10.05.2022 року змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області. 24.04.2023 року цивільна справа надійшла до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою суду від 02.05.2023 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 08.06.2023 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Інші заяви чи клопотання учасниками справи не подавались, а судом не вирішувались. Відповідачем відзив на позов не подавався. В судовому засіданні представник позивача на позові наполягала, вказуючи, що позивач не знала про смерть батька, оскільки була на нього ображена та з ним не спілкувалась, тож про смерть батька дізналась випадково, після чого звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку подання такої заяви. Відповідач представника в судове засідання не направив, про місце та час розгляду справи сповіщені в установленому порядку судовими повістками. В ході дослідження письмових доказів судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть. 26.07.2021 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою нотаріуса від 14.09.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку з неприйняттям спадщини в установленому порядку у шестимісячний строк (неподання заяви, відсутній факт сумісного проживання із спадкодавцем). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Положеннями ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Строк для подання такої заяви визначений ст. 1270 ЦК України та складає шість місяців з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено право спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, на визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, за рішенням суду за позовом такого спадкоємця. Підставою для визначення спадкоємцеві додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є наявність поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вказує п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Натомість позивачем не наведено будь-яких поважних причин неподання заяви про прийняття спадщини в установлений чинним законодавством строк. Образа позивача на батька та відсутність спілкування із ним, на переконання суду, не є причиною, яка б об`єктивно унеможливлювала подання такої заяви, адже ніщо не заважало позивачеві з?ясовувати стан здоров?я батька та цікавитись його життям, враховуючи, що вона бажала отримати спадщину після його смерті. Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності, які вказують, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд вважає, що позивач не надала доказів на підтвердження тих обставин, якими обґрунтовувала свої вимоги, тож підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed