Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

09.11.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її дід - [PERSON] , після смерті якокого відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира за адресою [ADDRESS] , яка належала його дружині [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 17.12.1997 року. [INFO] померла її баба - [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина, що якої входить вищевказана квартира. Вона - позивач прийняла спадщину як спадкоємець другої черги за заповітом від 14.08.2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2-1716 шляхом подання заяви до нотаріуса у встановлений законом термін, спадковий реєстр № 62380152. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, він не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, інших спадкоємців першої черги немає. З часу смерті [INFO] її баби - [PERSON] , вона - позивачка мешкала разом з дідом [PERSON] . Квартира, де вона мешкає, і де мешкав дід, знаходяться поруч на одному поверсі будинку [ADDRESS] , на протязі цього часу вона здійснювала догляд за дідом, вели спальне господарство, прала, прибирала квартиру, готувала їжу, тому вважала, що ніяких додаткових дій вчиняти не треба, про наявність заповіту їй не було відомо. Позивач зазначає, що з 12.03.2020 року на всій території України було встановлено карантин в зв`язку з поширенням короновірусної хвороби COVID-19, тому вона обмежила будь-яке переміщення по будь-яким закладам, щоб не наразити себе та дітей на небезпеку захворіти. З 24 лютого 2022 року в Україні введено режим воєнного стану, відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови у її прийнятті зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Вона пропустила строк для прийняття спадщини, встановлений законом, з поважних причин, в наслідок того, що має двох малолітніх дітей - 12 та 3 років та для безпеки вимушена була виїхати за кордон України з початком воєнної агресії російської федерації, з 14.03.2022 року по 09.09.2022 року вона фактично проживала у Польщі. Про наявність заповіту вона дізналась від батька [PERSON] тільки під час перебування в евакуації в Польщі, тому не могла своєчасно подати заяву про прийняття спадщини за заповітом. Після повернення до України вона звернулась до приватного нотаріуса Дубовенко В.О. з заявою про прийняття спадщини, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановленого у шість місяців від 25.10.2022 року. Посилаючись на зазначене, позивач просить визначити їй додатковий строк у три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті діда - [PERSON] , померлого [INFO] , який обчислювати з дня набрання законної сили рішенням суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.12.2022 року відкрито провадження у справі, визначено про розгляд справи в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 21.03.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. Ухвалою суду від 21.03.2023 року витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. завірені копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 21.08.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у наданій суду заяві позивач підтримала позовні вимоги та просила про розгляд справи у її відсутності. У наданій суду заяві відповідач просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Третя особа - приватний нотаріус Дубовенко В.О. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18). Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом та підтверджується доказами у справі, позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , та онукою [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла баба позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 02.03.2018 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 455. За життя [PERSON] на праві власності належала квартира за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира за вищевказаною адресою. Вбачається, що за життя [PERSON] , [INFO] , склала заповіт від 14.08.2015 року, яким на випадок своєї смерті належну їй частину квартири [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] . Вказаний Заповіт посвідчено 14.08.2015 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-1716. Позивач прийняла спадщину як спадкоємець другої черги за заповітом від 14.08.2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2-1716 шляхом подання заяви до нотаріуса у встановлений законом термін, спадковий реєстр № 62380152. [INFO] помер дід позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.10.2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 2065. За життя [PERSON] , [INFO] , склав заповіт від 14.08.2015 року, яким на випадок своєї смерті належну йому частину квартири [ADDRESS] заповів [PERSON] , [INFO] . Вказаний Заповіт посвідчено 14.08.2015 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-1717. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] є його спадкоємцем другої черги за законом, відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після померлого, встановлено, що він не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, інших спадкоємців першої черги немає. Маючи намір прийняти спадщину, яка відкрилася після смерті діда [PERSON] , позивач подала до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. заяву про прийняття спадщини. Відповідно до копії спадкової справи № 2/2018, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дубовенко В.О. після смерті [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася 07.05.2018 року [PERSON] та з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся 07.05.2018 року [PERSON] . У наданій суду 16.05.2018 року приватному нотаріусу Дубовенко В.О. заяві чоловік померлої - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] 07.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дубовенко В.О. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , про що зареєстровано в реєстрі за № 1110. Відповідно до копії спадкової справи № 9/2022, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дубовенко В.О. після смерті [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася 15.09.2022 року [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Дубовенко В.О. від 25.10.2022 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті дідуся [PERSON] на частку квартири [ADDRESS] з причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановленого у шість місяців від 25.10.2022 року. Як вбачається з листа приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Дубовенко В.О. від 03.05.2023 року № 20/01-16, адресованого суду, нотаріус зазначає, що позивачка пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини під час дії військового стану; спадкодавець залишив заповіт на частину квартири [ADDRESS] на ім`я своєї онуки [PERSON] ; інша частина квартири була заповідана [PERSON] бабусею титульним власником квартири [PERSON] , спадщина після смерті якої була прийнята спадкоємицею вчасно, але свідоцтво про право на спадщину не отримане; після смерті [PERSON] , титульного власника квартири, не було можливості видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру в цілому, оскільки заповіт був складений на частину квартири, тому її чоловік [PERSON] подав заяву на видачу свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, але не встиг його отримати. Встановлено, що з часу смерті [INFO] її баби - [PERSON] , позивачка мешкала разом з дідом [PERSON] . Квартира, де вона проживає № 266 і де проживав її дід - квартира [ADDRESS] . На протязі вказаного часу позивачка здійснювала догляд за дідом [PERSON] , вони вели спільне господарство, вона прала його речі, прибирала квартиру, готувала їжу, тому вважала, що ніяких додаткових дій вчиняти не треба, про наявність заповіту їй не було відомо. В обгрунтування позову та поважності пропуску строку для звернення до нотаріуса з заявою про отримання спадщини позивач зазначає, що з 12.03.2020 року на всій території України було встановлено карантин в зв`язку з поширенням короновірусної хвороби COVID-19, тому вона обмежила будь-яке переміщення по будь-яким закладам, щоб не наразити себе та дітей на небезпеку захворіти. З 24 лютого 2022 року в Україні введено режим воєнного стану, відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови у її прийнятті зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Зазначає, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, встановлений законом, з поважних причин, в наслідок того, що має двох малолітніх дітей - 12 та 3 років та для безпеки вимушена була виїхати за кордон України з початком воєнної агресії російської федерації, з 14.03.2022 року по 09.09.2022 року вона фактично проживала у Польці. Про наявність заповіту вона дізналась від батька [PERSON] тільки під час перебування в евакуації в Польщі, тому не могла своєчасно подати заяву про прийняття спадщини за заповітом. Після повернення в України вона звернулась до приватного нотаріуса Дубовенко В.О. з заявою про прийняття спадщини, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановленого у шість місяців від 25.10.2022 року. Вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , вона є матір`ю дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.10.2022 року № 91/Л-9027-14195 відповідно до п.21 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби від 25.06.2007 №472, зареєстрованого у Мін`юсті 05.07.2007 за № 765/14032, наявна інформація про перетинання державного кордону України [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , через пункт Мостинська 08.09.2022 року (в`їзд) напрямок Перемишль-Запоріжжя. Зважаючи на вищенаведені обставини, суд вважає, що передбачений законом строк для звернення з заявою до нотаріуса для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням їй додаткового строку в три місяці, достатнього для подачі заяви до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] . Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за необхідне віповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved