Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів за борговою розпискою. Позов мотивує тим, що 09.11.2019 [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 09.11.2020, що підтверджується відповідною розпискою. Разом з тим, відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання та у зазначений термін грошей не повернув. Просив стягнути з відповідача борг в сумі 7503 доларів США, з яких 7000 доларів США тіло позики, 503 доларів США 3% річних, судові витрати, в тому числі витрати на професійну правову допомогу в сумі 7600 грн, стягнути з відповідача. Відповідач подав відзив, відповідно до якого вказує, що позивач вводить в оману суд, оскільки сторонами оформлено розписку від 10.01.2023, згідно якої позивач передав в борг відповідачу в сумі 6000 доларів США та згідно якої усі попередні грошові зобов`язання відповідача перед позивачем, у тому числі ті, що виникли на підставі розписки від 09.11.2019, виконані у повному обсязі та по них жодних зобов`язань у сторін немає. Зважаючи на вказане, просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник позивача подав заяву про надання інформації, в якій вказав, що йому невідомо про існування розписки [PERSON] від 10.01.2023, а перебування оригіналу розписки від 09.11.2019 в [PERSON] свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язання за договором позики. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, не заперечив щодо прийняття судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив причин своєї неявки. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що на підставі розписки від 09.11.2019 [PERSON] отримав від [PERSON] 7000 доларів США, відповідач зобов`язався повернути борг у строк - не пізніше 09.11.2020. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно із частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказаний висновок, викладений ВС у постанові від 12.11.2020 у справі №\~154/3443/18. У відзиві відповідач не заперечив факт написання ним розписки від 09.11.2019 та отримання грошових коштів. Посилання відповідача на те, що існує розписка від 10.01.2023, також не знайшли свого підтвердження, оскільки доказів на користь таких заперечень проти позову матеріали даної цивільної справи не містять, зокрема, відповідачем не доведено повернення позивачу грошових коштів на виконання укладеного 09.11.2019 договору позики, як це зазначено в розписці від 10.01.2023. Боргова розписка від 09.11.2019 (її оригінал) на момент звернення до суду знаходилась у [PERSON] . Підстав для неприйняття доводів позивача про те, що розписка не виконана відповідачем, відсутні. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Таким чином, розписка від 09.11.2019 надана позивачем про передачу грошових коштів містить ознаки договору позики, з такої можна встановити дійсну правову природу договірного зобов`язання. Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам, відповідач у встановлений строк не виконав покладені на нього зобов`язання та не повернув борг позивачу в розмірі 7000 доларів США. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму основного боргу 7000 доларів США згідно розписки від 09.11.2019. Щодо позовної вимоги в частині стягнення 3% річних від суми позики суд зазначає наступне. Згідно розрахунку, що складений позивачем, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 7000 доларів США за період з 10.11.2020 по 03.04.2023 становить 503 долари США. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення (або пред`явлення вимоги), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), що підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц. Станом на 03.04.2023 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 7000 доларів США за період з з 10.11.2020 по 03.04.2023 згідно розрахунку становить 503 долари США. Отже, відповідно до наданого суду розрахунку позивач правильно розрахував 3%\~річних за несвоєчасне повернення позики, а тому, з урахуванням положень ст.625 Цивільного кодексу України, з [PERSON] слід стягнути 3% річних в сумі 503 долари США. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі 7600,00 грн, слід зазначити наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У даній справі участь адвоката, який представляє інтереси позивача, і факт надання правової допомоги підтверджено договором про надання професійної правничої допомоги від 01.03.2023, укладеним між адвокатом Солдаткін О.С. та Ройко Р.І., рахунком на оплату №030423 від 03.04.2023, актом прийняття-передачі виконаних робіт від 03.04.2023. Згідно з останнім, адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги: консультація клієнта, узгодження правової позиції, ознайомлення з наявними доказами, виготовлення копій, час - 1 год, вартість 3800 грн.; підготовка та подання позовної заяви, час - 1 год, вартість - 3800 грн; загальна вартість послуг за цим актом становить 7600 грн, претензій та зауважень у клієнта немає; актом приймання-передачі грошових коштів. Таким чином, зважаючи на те, що представником позивача надано документальне підтвердження всіх понесених витрат на професійну правничу допомогу у порядку встановленому цивільно-процесуальним законодавством, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення таких витрат, у зв`язку з їх неспівмірністю, а також враховуючи те, що суд не вправі втручатися у дані правовідносини, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7600 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2743,74 грн.

Outcome: approved