Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 05 березня 2014 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося. Між ними почали виникати різного роду непорозуміння, сварки, конфлікти. Така ситуація в сім`ї призвела до того, що відповідачка проживає окремо від позивача та їх сина. Як зазначає позивач, відповідачка стала виявляти намір про виїзд на постійне місце проживання до Угорщини. Їх спільний син проживає разом із позивачем. Дитина виявила бажання проживати разом із батьком, який створив всі необхідні умови для цього. Посилаючись на вказані обставини, в позовній заяві висловлено прохання щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком. Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Белла В. М. в підготовче судове засідання не з`явилися, подали заяви з проханням розгляду справи за заявленим позовом за їх відсутності. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву за змістом якої висловила позицію про визнання позовних вимог у повному обсязі, справу просила розглядати без її участі. Представником Служби у справах дітей Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області подано заяву за змістом якої висловив позицію про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог. Справу просив розглядати без його участі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідачка позов визнала, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Суд встановив, що між сторонами 05 березня 2014 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 05 березня 2014 року, актовий запис №03 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який проживає за місцем проживання батька, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] та довідки про склад сім?ї від 08.09.2023 (а.с. 13, 14). Відповідно до статті 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 Сімейного Кодексу України (далі СК України), у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частин 8 та 9 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім?ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом частини 1 статті 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини 1 статті 151\~СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Частинами 1 та 2 статті 155\~СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частини 1 та 2 статті 160 СК України). За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18. З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та встановлені судом обставини в їх сукупності, виходячи з визнання відповідачкою позову, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. При ухваленні такого рішення суд переконаний, що за наведених вище обставин встановлення місця\~проживання малолітньої\~дитини разом\~із батьком\~відповідатиме інтересам\~дитини. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином позивачу з державного бюджету підлягають поверненню 1073,60 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви (2147,20 х 0,5 = 1073,60).

Outcome: approved