Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про припинення стягнення з нього [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , присуджених судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 16.01.2018 року у справі №344/5676/17; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця, з часу подання позовної заяви та до досягнення старшою дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовано тим, що на даний час неповнолітні сини сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , місце проживання яких рішенням суду про розірвання шлюбу в 2018 році було визначено з матір`ю (Відповідачем), проживають з батьком (Позивачем) у м. Болехів, у зв`язку з чим відсутні, на його думку, підстави для стягнення з нього аліментів на користь Відповідача на утримання цих дітей, які присуджені судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 16.01.2018 року у справі №344/5676/17. У зв`язку з тим, що обоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на даний час перебувають на утриманні батька, а Відповідач участі в їх утриманні не бере, Позивач просить присудити стягнення аліментів на його користь з Відповідачки на утримання обох дітей. В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень на позов Відповідач вказала на те, що вона певні періоди часу на рік перебуває на заробітках в республіці Польща, однак повністю утримує всіх своїх дітей. Підтвердила ту обставину, що з 2018 року старший син Нестор дійсно проживає з батьком, у зв`язку з чим сплачені Позивачем за судовим наказом аліменти на утримання старшого сина вона повертає йому назад. Стосовно місця проживання середнього сина [PERSON] Відповідач заперечила той факт, що його місце проживання визначено ним з батьком, оскільки на даний час він проживає в місті Болехів у зв`язку з тим, що навчається у коледжі в цьому місті, а тому і проживає з рідним батьком, а не в гуртожитку. Як зазначила Відповідач, на наступний рік син [PERSON] має намір навчатися в місті Івано-Франківську. Проаналізувавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Сторони [PERSON] [PERSON] 21.09.2003 рокуперебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2018 року у справі №344/1722/18. В шлюбі у них народилося троєдітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2018 року у справі №344/1722/18 про розірвання шлюбу малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю [PERSON] , [INFO] . 16 січня 2018 року Івано-Франківським міським судом винесено судовий наказ у справі №344/15676/17, яким наказано стягувати з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] (фактичне місце проживання: [ADDRESS] ), аліменти в користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 22.11.2017 року. Як зазначено Позивачем у позовній заяві, станом на даний час неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] \~ проживають з батьком та перебувають на його повному утриманні. У зв`язку з чим він звернувся до суду з даним цивільним про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. Частина перша ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога викладена у ст. 273 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 Сімейного кодексу України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182 184Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Зогляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 Сімейного кодексу України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей слідує, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Положеннями ч. 2 ст. 188 Сімейного кодексу України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Обставиною, що має істотне значення у вирішенні вказаного спору Позивач вказує те, що він, як батько, безпосередньо в повному обсязі утримує двох дітей (синів Нестора та [PERSON] ),які з 2018 року (син Нестор) та з літа 2022 року (син [PERSON] ) проживають з ним окремо від матері, Відповідачки, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками з навчального закладу. Щодо тверджень Позивача про те, що після розірвання шлюбу, незважаючи на висновок суду про залишення сина сторін [PERSON] на проживання з матір`ю, дитина за власним бажанням проживала з батьком (з 2018 року) Відповідач в судовому засіданні не заперечила, а підтвердила вказану обставину. Відтак, оскільки неповнолітній [PERSON] проживає з батьком, вимога про припинення сплати аліментів на утримання даної дитини та стягнення аліментів на його утримання з матері, яка проживає окремо, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Тобто, в даному випадку змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь Відповідача на утримання неповнолітнього [PERSON] . Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право Позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь Відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , які стягуються на підставі судового наказу Івано-Франківського міського суду від 16 січня 2018 року у справі №344/15676/17. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати звернення до суду, як про це просив у позовній заяві Позивач. Стосовно вимоги про припинення стягнення з Позивача аліментів на неповнолітнього [PERSON] , Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що неповнолітній [PERSON] , як неповнолітня особа, яка вже досягла 14 років, визначив своє місце проживання з батьком. Суд приймає до уваги доводи про те, що син сторін [PERSON] навчається у коледжі, який знаходиться у місті Болехів, та після навчання проживає за місцем фактичного проживання свого батька. Однак вказана обставина не свідчить про те, що [PERSON] , як 14-річна особа, змінив своє місце проживання шляхом його зміни на проживання з батьком. На запитання Суду щодо вислуховування думки самої дитини з даного приводу сторони заперечили; відповідних клопотань з цього приводу не заявляли. Відповідно до частини 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина2 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Суд також зауважує, що відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому Суд наголошує, що незалежно від місця проживання дітей обоє його батьків мають рівний обов`язок щодо їх утримання. Отже, вимога про припинення стягнення з Позивача на користь Відповідача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] не підлягає задоволенню. За змістом ст. 180, 182 Сімейного кодексу України право на одержання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно ст. 181СК Україниспособи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставини, які враховує суд\~ при визначенні розміру аліментів визначено ст. 182СК України . Відповідно до положень ст. 183СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, а також того, що відповідач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів про неможливість стягнення з неї аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу на одну дитину, суд вважає вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача на його користь аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, наявні законні підстави для задоволення позовних вимог в частині, що стосується утримання неповнолітнього [PERSON] , оскільки з певного часу тягару тримання дитини лежить на позивачеві, як платникові аліментів. В частині вимог, що стосуються утримання [PERSON] Суд підстав для задоволення не вбачає. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 182, 185, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів",

Outcome: partial