Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

У березні 2018 року гр. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`єва Ольга Юріївна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна, про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , та транспортного засобу марки «Ford», модель «Sierra», 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . За часів свого життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно, яке їй буде належати на день смерті, заповіла своєму сину - [PERSON] , [INFO] . Після смерті матері, [PERSON] звернувся 20.09.2016 року до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євої Ольги Юріївни із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Нотаріус відповідну заяву прийняла, завела спадкову справу № 59527046, та розпочала дії щодо підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак на початку 2018 року, коли представник позивача звернувся до нотаріуса Прокоф`євої О.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, остання повідомила, що 15.11.2016 року Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою була заведена ще одна спадкова справа після смерті [PERSON] та видані свідоцтва про право на спадщину за законом № 61542311 від 08.11.2017; № 62049875 від 22.02.2018 на ім`я [PERSON] . З Єдиного державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо, що гр. [PERSON] отримав рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2017, яким встановлено факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] однією сім?єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини. Відтак, [PERSON] набув право на спадкування як спадкоємець четвертої черги за законом та оформив право власності на усе спадкове майно. Позивач вважає, що [PERSON] не мав права на спадкування, тому свідоцтва видані незаконно, оскільки на момент їх видання спадкоємець за заповітом вже прийняв спадщину, про що подав відповідну заяву. Крім того, наявність заповіту усуває будь-яку особу від спадкування за законом, тому [PERSON] має переважне право на спадкування. Виходячи з викладеного, позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 61542311 від 08.11.2017; № 62049875 від 22.02.2018 видані Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №38098804, внести запис про скасування державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] визнати право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за [PERSON] , вирішити питання про судові витрати. Відповідачі правом на подання відзиву не скористались. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2018 вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , шляхом заборони відчуження та розпорядження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 зобов`язано приватного нотаріуса Прокоф`єву О.Ю. надати матеріали спадкової справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Лариси Татарчук від 24.01.2020 заява про відвід залишена без задоволення. У зв`язку із відстороненням судді [PERSON] справа передана судді [PERSON] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2020 справа прийнята в провадженні судді [PERSON] . Рішенням Вищої ради правосуддя від 16.02.2021 суддю [PERSON] звільнено з посади судді. Протоколом повторного авторозподілу справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2021 витребувано у приватного нотаріуса Румянцевої І.О. копію спадкової справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2023, закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в особі правонаступника [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив суд його почути та зрозуміти, що батько успадкував квартиру згідно чинного законодавства, оскільки проживав тривалий час з померлою. Жодних інших спадкоємців він не знає, та їх не може бути. Просив відмовити у задоволенні позову. Приватний нотаріус Прокоф`єва О.Ю. просила суд розглянути справу згідно чинного законодавства, позовні вимоги визнає, оскільки при реєстрації спадкової справи та пошуку у спадковому реєстрі нею помилково було не помічено своєчасно, що існують інші заведені спадкові справи. Проте на момент реєстрації заяви [PERSON] заведених спадкових справ не було. Приватний нотаріус Румянцева Т.В. просила провести розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Бабушкінським районним у м. Дніпропетровську відділі РАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області, актовий запис № 1046. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , [PERSON] , є матір`ю позивача. Як убачається з копії заповіту, посвідченого 11 грудня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Т.В., гр. [PERSON] заповіла усе належне їй майно, в тому числі квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] . Отже, суд встановив, що позивач є сином померлої та єдиним спадкоємцем за заповітом. 20.09.2016 року позивач шляхом надсилання рекомендованого листа звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євої Ольги Юріївни із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті матері [PERSON] . Заяву подано з дотриманням шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Чинним законодавством не передбачено строків отримання свідоцтва про право на спадщину, але особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, вважається такою, що прийняла її. В подальшому, представник [PERSON] подала заяву нотаріусу про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом, проте це було зроблено лише 01.03.2018. Між тим, 15.11.2016 року Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] та видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом № 61542311 від 08.11.2017, та додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом № 62049875 від 22.02.2018. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2017 року було встановлено факт спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] однією сім?єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини. Спір виник з приводу того, що на спадкове майно претендують кілька осіб. Так, [PERSON] є сином померлої, а відтак спадкоємцем першої черги за законом. Крім того, на нього складений заповіт на все спадкове майно [PERSON] . В той же час, гр. [PERSON] , який проживав з [PERSON] не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, є спадкоємцем четвертої черги за законом, однак фактично успадкував все майно померлої внаслідок того, що Сьома дніпровська державна нотаріальна контора не перевірила та не встановила наявність спадкової справи, яка відкрита раніше, і видала оскаржувані свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права. Поняття спадкування закріплене у ст. 1216 ЦК, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно частин першої та третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування (ч. 2 ст. 1235 ЦК України). Отже, за загальним правилом, у разі наявності заповіту переважне право на спадщину має той спадкоємець, кого визначив спадкодавець. При цьому не мають значення родинні, сімейні відносини тощо. Одночасно з цим, наявність заповіту позбавляє всіх інших спадкоємців, які не включені до заповіту, а також спадкоємців за законом, права на спадщину. Як установлено судом, [PERSON] заповіла все своє майно одному спадкоємцю - гр. [PERSON] , тому право на спадкування усього майна, що залишилось після смерті [PERSON] , належить виключно [PERSON] , а гр. [PERSON] виключений з числа спадкоємців та не може одержати право на спадкування. Позивач своєчасно звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євої Ольги Юріївни із заявою про прийняття спадщини за заповітом, тому вважається таким, що прийняв спадщину. З урахуванням викладеного, суд вважає, що Сьомою дніпровською нотаріальною конторою було помилково видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 61542311 від 08.11.2017, та додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом № 62049875 від 22.02.2018 на користь спадкоємця [PERSON] , оскільки останній не мав права на спадкування. Крім того, суд враховує, що первинна спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена 20.09.2016, приватним нотаріусом ДМНО Прокоф`євою О.Ю., що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру. Наступна спадкова справа була заведена Сьомою дніпровською нотаріальною конторою пізніше, тобто 15.11.2016, а отже нотаріальна контора при перевірці відомостей зі Спадкового реєстру повинна була перевірити і побачити наявність як зареєстрованого заповіту, та і наявність вже заведеної спадкової справи, та вирішити питання про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Порядок визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним врегульовано ст. 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво визнається недійсним з різних підстав, основною з яких є те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Серед іншого, причинами для визнання свідоцтва недійсним можуть бути визнання недійсними інших документів (заповіт, відмова від спадщини, свідоцтво про шлюб), а також порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Крім цього, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Аналогічні висновки щодо застосування статті 1301 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11, від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц. Отже, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, а так само видача свідоцтва особі, яка не мала права на спадкування, є самостійними підставами для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Таким чином, оскільки [PERSON] не мав права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , суд вважає видані Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за законом № 61542311 від 08.11.2017, та № 62049875 від 22.02.2018, незаконними, та приходить до висновку про необхідність визнання їх недійсними. Відтак, в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.03.2018, державним реєстратором Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г. проведено державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), а саме проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , за гр. [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Частиною першою статті 5 Закону № 1952-ІV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Пунктами 1-3 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІV передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Суд вважає, що оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом (номер в Спадковому реєстрі 61542311 від 08.11.2017, номер в реєстрі нотаріальних дій 2-2319) видане 08 листопада 2017 року завідуючою Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г. на користь спадкоємця [PERSON] , [INFO] , визнано судом недійсним, то рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, яке проведено на підставі такого свідоцтва, також не може вважатись правомірним та порушує вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому в даному випадку ефективним способом захисту прав буде саме скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень № 38098804 від 13.11.2017, прийняте державним реєстратором Черновською Людмилою Григорівною на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 листопада 2017 року (номер в Спадковому реєстрі 61542311 від 08.11.2017, номер в реєстрі нотаріальних дій 2-2319), про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] . Отже, така вимога також підлягає задоволенню. За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Суд зазначає, що позовна вимога [PERSON] про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності на квартиру, не є обґрунтованою, оскільки такий спосіб захисту не є ефективним, тому що скасуванню підлягає лише рішення державного реєстратора, а не запис. Водночас Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 16 січня 2020 року не передбачає такого способу захисту порушених речових прав як скасування чи внесення запису про проведену державну реєстрацію права. Тому у задоволенні вимоги про внесення запису про скасування державної реєстрації належить відмовити. Стосовно вимоги про визнання права власності на спадкове майно, суд вказує таке. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. З огляду на те, що судом визнані недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, які були видані [PERSON] , [PERSON] не втратив остаточно можливість оформлення спадкових прав у нотаріуса. Перешкод для завершення цієї нотаріальної дії немає, тому приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`єва О.Ю. може вирішити питання про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За таких обставин, суд вважає передчасним визнання права власності на спадкове майно, тому у задоволенні цієї вимоги також слід відмовити. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , визнання недійсними оскаржуваних свідоцтв про право власності за законом та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] . В решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з [PERSON] (як правонаступника [PERSON] та основного спадкоємця) на користь [PERSON] судовий збір, сплачений при поданні позову у 2018 - році, у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial