Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києві з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивував тим, що з 14 вересня 2007 року по 22 травня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами було придбано майно, зокрема земельну ділянку площею 0,14 га, кадастровий номер 5324081905:05:001:0072, розташованої на території с. Грабинівки, Ковалівської сільської ради, Полтавського району, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60,0 м2, житловою площею 25,4 м2; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,5 м2, житловою площею 9,9 м2; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,5 м2, житловою площею 10,0 м2; майнові права на квартиру (проєктний номер 019), розташованої в [ADDRESS] , загальною площею 44,99 м2, що придбані за попереднім договором купівлі-продажу квартири №2537/ДН10/019 від 20.07.2021 року, укладений між АТ „Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд „ОРЛАНДО" та [PERSON] . Оскільки сторони не дійшли згоди стосовно користування та розпорядження набутим під час шлюбу майном, позивач звернувся з вимогою про його поділ у судовому порядку. В підготовчому судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В підготовче судове засідання відповідач не з`явилася, при цьому надіслала заяву про розгляд справи за її відсутністю та визнання позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних відстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 14 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2023 року було розірвано. Рішення суду від 19 квітня 2023 року, 22 травня 2023 року набрало законної сили. Судом також встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами придбано майно - земельну ділянку площею 0,14 га, кадастровий номер 5324081905:05:001:0072, розташованої на території с. Грабинівки, Ковалівської сільської ради, Полтавського району, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60,0 м2, житловою площею 25,4 м2; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,5 м2, житловою площею 9,9 м2; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,5 м2, житловою площею 10,0 м2; майнові права на квартиру (проєктний номер 019), розташованої в [ADDRESS] , загальною площею 44,99 м2, що придбані за попереднім договором купівлі-продажу квартири №2537/ДН10/019 від 20.07.2021 року, укладений між АТ „Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд „ОРЛАНДО" та [PERSON] . У відповідності до ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. А частиною третьої цієї статті встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК Українивідповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що дії відповідача стосовно визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. При цьому, частиною 1 ст. 142 цього Кодексу передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з платіжною інструкцією №0.0.3110428377.1 від 21.07.2023 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 13 420 грн., а відтак відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд дійшов висновку про розподіл судових та повернення позивачу з державного бюджету 6 710 грн., що складає 50% сплаченого судового збору та стягненню з відповідача судового збору в розмірі 6 710 грн., що становить 50 % сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved