Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеса з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування, договору купівлі-продажу недійсними. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] запозичив у позивача грошову суму в розмірі 778 970 гривень, яку станом на теперішній час не повернув, у зв`язку з чим звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом про стягнення суми боргу. Ухвалою суду від 13.08.2019 року було відкрите провадження по вказаній справі. У зв`язку з поданням заяви про забезпечення позову, ухвалою суду від 11.09.2019 року по справі № 495/7179/19 був накладений арешт на квартиру [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] 13.08.2019 року подарував [PERSON] вказану квартиру, зазначивши, в договорі, що відносно предмету дарування відсутні судові спори. У зв`язку з наведеними обставинами, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2019 року, заходи забезпечення позову були скасовані. Незважаючи на апеляційне оскарження вказаної ухвали, відповідач [PERSON] , 14.02.2020 року продав вказану квартиру відповідачу [PERSON] . Посилаючись на те, що дії відповідачів є недобросовісними та мають ознаки зловживання правом, позивач просила визнати договір дарування квартири [ADDRESS] від 14.08.2019 року, а також договір купівлі-продажу цієї ж квартири від 14.02.2019 року недійсними. Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 17.08.2020року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, справу передано судді 18.08.2020 року. 18.08.2020 року судом направлено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, для уточнення зареєстрованого місця проживання відповідача. 21.08.2020 року на запит суду надано відповідь Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачів. Справа підсудна Малиновському районному суду м. Одеси відповідно до\~ст. 30 ЦПК України. Ухвалою суду 25.08.2020 року по справі відкрито провадження, встановлено загальний порядок розгляду справи. 30.11.2020 року відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву (вхід.№ 51809). Вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі. Так відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Диким С.П. в реєстрі за № 107, нею було придбано житлове приміщення квартира, загальною площею 59,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов вищезазначеного договору, вартість квартири, яку сплатила продавцю [PERSON] . Зазначила, що в процесі оформлення угоди, будь-яких даних стосовно того, що на зазначену вище квартиру накладено арешт, було невідомо. До того ж, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, відомості про державну реєстрацію обтяжень майна відсутні. Таким чином, згідно з умовами договору та закону за нею зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру. Однак, всупереч чинному законодавству, Позивачем, який не є стороною правочину, обраний спосіб захисту права, який є неефективним, неналежним та може призвести до порушення законних прав та інтересів безпосередньої сторони правочину покупця та чинного власника житлового приміщення. 01.12.2020 року відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву (вхід.№ 52168). Відповідач заперечував проти задоволення позовної, вважає позовну заяву не обґрунтованою та безпідставною. Посилаючись на наступне: предметом спору ініційованого позивачем провадження в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області дійсно є сума позики, яку начебто не повернуто позивачу. У вказаному судовому процесі, позивач просила стягнути суму позики за розпискою від 30.05.2006 року, відповідно до якої відповідач [PERSON] взяв в борг грошову суму в розмірі 25000 доларів США строком на 3 роки, та за розпискою від 16.06.2005 року, відповідно до якої, [PERSON] взяв в борг грошову суму в розмірі - 5500 доларів США зі строком повернення в 2 дні, проте у вказані строки, запозичені грошові кошти не повернув. Відповідач [PERSON] визнає факт складення вищезазначених розписок, відповідно до яких він отримав в борг вказані грошові суми. Проте, в дійсності, проживаючи разом із позивачем однією сім`єю, та довірячи позивачу повернув позивачу всі грошові кошти. Будучі впевненим в тому, що між ними існують довірительні стосунки, навіть забув про існування вказаних розписок, більш того, не вимагав складення розписок про повернення вказаних грошових коштів. Докази повернення вказаних грошових коштів у відповідача відсутні, звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності. Таким чином, строк позовної давності за договором позики, що підтверджується складеною розпискою від 30.05.2006 сплив 30.05.2012 року. Строк позовної давності за договором позики, що підтверджується складеною розпискою від 16.06.2005 сплив 18.06.2008 року. Проте незважаючи на те, що позивачем був пропущений строк позовної давності більш на 7 років, позивач, без належного обґрунтування причини пропущення такого строку, звертається до суду із позовом про стягнення суми боргу. Відповідачем була подана заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачу [PERSON] був надісланий лист-вимога від 04.06.2019 року до відповідача про повернення боргу, який був отриманий позивачем засобами поштового зв`язку відомо й про постановлення судом ухвал про відкриття провадження та про забезпечення позову. Отримавши вказаний лист-вимогу, я звернувся за правовою допомогою, в результаті якої й дізнався про те, що позивач звернулась із відповідною вимогою поза встановлений законом строк, а відтак її вимоги безпідставні. Реалізуючи свої правомочності власника, розпорядився подарувати вказану квартиру сину. Аргументуючи, що мотивом укладення такого правочину не є бажання уникнути від цивільно-правової відповідальності за вочевидь безперспективними вимогами позивача, а є прояв турботи за долю єдиного сина [PERSON] , який не мав власного житла у м. Одесі та потребув на нього. Відповідач посилається, що на момент укладення правочину, не знав про факт існування судового спору з приводу повернення грошових коштів, і не баче в своїх діях ознак недобросовісності. 02.12.2020 року відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву. Відповідач заперечував проти задоволення позовної, вважає позовну заяву не обґрунтованою та безпідставною. Посилаючись на наступне: предметом спору ініційованого позивачем провадження в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області дійсно є сума позики, яку начебто не повернуто позивачу. Так, у вказаному судовому процесі, позивач просила стягнути суму позики за розпискою від 30.05.2006 року, відповідно до якої відповідач [PERSON] взяв в борг грошову суму в розмірі 25000 доларів США строком на 3 роки, та за розпискою від 16.06.2005 року, відповідно до якої, [PERSON] взяв в борг грошову суму в розмірі - 5500 доларів США зі строком повернення в 2 дні, проте у вказані строки, запозичені грошові кошти не повернув. Таким чином, строк позовної давності за договором позики, що підтверджується складеною розпискою від 30.05.2006 сплив 30.05.2012 року. Строк позовної давності за договором позики, що підтверджується складеною розпискою від 16.06.2005 сплив 18.06.2008 року. Відповідач не був стороною вказаних спірних правовідносин та не знав про існування вказаного спору на момент укладення договору дарування. Відповідно до п. 1.1. договору дарування від 14.08.2019 року, отримав в дар квартиру [ADDRESS] . Право власності було зареєстроване у встановленому законом порядку. Вказаний договір мав реальний характер. Після отримання в дар вказаної квартири, дізнався про те, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеській області від 11.09.2019 року накладено арешт на вказану квартиру, власником якої вже був [PERSON] . Оскільки позивачем не було пред`явлено до [PERSON] позовних вимог та не був учасником справи про стягнення боргу, звернувся із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, оскільки такі заходи порушували його права щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеській області від 24.01.2020 року заходи забезпечення позову були скасовані. Договір купівлі-продажу від 11.09.2019 року укладений до відкриття апеляційного провадження, тому посилання позивача не незаконність дій щодо укладення договору купівлі-продажу вважає безпідставними. Ухвалою суду 02 грудня 2020 року заяву представника позивача адвоката Ткач Ірини Юріївни про витребування доказів у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Блажек Олександри Євгенівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дикого Сергія Петровича про визнання договорів недійсними,- задоволено частково. Ухвалено витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Блажек Олександри Євгенівни (за адресою: 65044, м. Одеса, вул. Базарна, 94, прим. 12) належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо договору дарування квартири від 14.08.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 367, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Блажек О.Є., дарувальник [PERSON] , обдарований [PERSON] . Витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дикого Сергія Петровича (за адресою: [ADDRESS] ,) належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо договору-купівлі продажу квартири від 14.02.2019 року, зареєстровану в реєстрі за № 107, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Диким С. П., продавець [PERSON] , покупець [PERSON] . Витребувати з Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, ІК 04379410, в особі державного реєстратора Турецького Олександра Сергійовича (за адресою: 67832, Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Соборна, буд. 1, корп. А) належним чином засвідчені копії реєстраційних справ, з усіма документами, які стали підставою для внесення записів про припинення обтяжень: № 33492973 та №33483316 щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого: 1887264451101. 07.12.2020 року за вих. № 521/13251/20/29425/2020 на адресу третьої особи: Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області,, в особі державного реєстратора Турецького Олександра Сергійовича ( [ADDRESS] ) судом було направлено ухвалу про витребування доказів від 02.12.2020 року (повний текст 04.12.2020 року). Третьою особо ухвалу суду про витребування доказів від 02.12.2020 року було отримано 15.12.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи. Проте Ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року про витребування доказів - не виконана. Ухвалою 02 березня 2021 року задоволено частково клопотання представника позивача, адвоката Ткач Ірини Юріївни про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Блажек Олександри Євгенівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дикого Сергія Петровича, Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області в особі державного реєстратора Турецького Олександра Сергійовича про визнання договорів недійсними. Застосовано до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, ІК 04379410 в особі державного реєстратора Турецького Олександра Сергійовича (за адресою: 67832, Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Соборна, буд. 1, корп. А) та тимчасового вилучення належним чином засвідчені копії реєстраційних справ, з усіма документами, які стали підставою для внесення записів про припинення обтяжень: № 33492973 та №33483316 щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого: 1887264451101.Вилучення доказу доручено Овідіопольському районному відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: 67800, Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Портова, буд. 2). Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Блажек Олександри Євгенівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дикого Сергія Петровича, Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області в особі державного реєстратора Турецького Олександра Сергійовича про визнання договорів недійсними, - зупинено до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом. Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року поновлено провадження по справі. Ухвалою суду 24 листопада 2021 року\~задоволено частково клопотання представника [PERSON] - адвоката Ткач Ірину Юріївну тимчасове вилучення доказів для дослідження судом у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Блажек Олександри Євгенівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дикого Сергія Петровича, Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області в особі державного реєстратора Турецького Олександра Сергійовича про визнання договорів недійсними. Застосовано до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, ІК 04379410 в особі державного реєстратора Турецького Олександра Сергійовича (за адресою: 67832, Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Соборна, буд. 1, корп. А) заходи процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом та тимчасово вилучити належним чином засвідчених копій реєстраційних справ, з усіма документами, які стали підставою для внесення записів про припинення обтяжень: № 33492973 та №33483316 щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого: 1887264451101. Ухвалено вилучення доказу доручити Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: 65091, м. Одеса, вул. Разумовська, 37). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2023 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, 31.08.2023 року до суду засобами електронної пошти надана заява представника позивача, відповідно до якої позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідачі, треті особи та їх представники до суду не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судами 16 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, згідно з якою [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 5 500,00 дол. США строком на два дні. 30 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі укладено ще один договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, згідно з якою [PERSON] отримав у борг у [PERSON] гроші в сумі 25 000,00 дол. США, які зобов`язався повернути через три роки. Позивачка стверджує, що відповідач [PERSON] запозичив у неї грошову суму в розмірі 778 970 гривень, яку станом на теперішній час не повернув, у зв`язку з чим вона звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом про стягнення суми боргу. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.08.2019 року було відкрите провадження по вказаній справі. У зв`язку з поданням заяви про забезпечення позову, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.09.2019 року по справі № 495/7179/19 був накладений арешт на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2021 року позов [PERSON] задоволено. Визнано причини пропуску строку позовної давності для звернення [PERSON] з відповідним позовом поважними. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 16 травня 2005 року в розмірі 5 500,00 дол. США, що станом на день ухвалення рішення становить 134 530,00 грн (із розрахунку 24,46 грн за один долар США), та за договором позики від 30 травня 2006 року в розмірі. 25 000,00 дол. США, що станом на день ухвалення рішення становить 611 500,00 грн (із розрахунку 24,46 грн за один долар США). Стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 7 460,30 грн на користь держави. Постановою Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2021 року залишено без змін. З чим не погодився відповідач [PERSON] та подав касаційну скаргу. Постановою Верховного Суду від 28.07.2023 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року було скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики відмовлено. 14.08.2019\~року на\~підставі договору\~дарування [PERSON] \~подарував [PERSON] \~квартиру за адресою: [ADDRESS] , договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Блажек О.Є., зареєстрований в реєстрі за № 367. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2019 року, заходи забезпечення позову були скасовані. 14.02.2020 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] продав квартиру за адресою: [ADDRESS] відповідачу [PERSON] , договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Диким С.П., зареєстрований в реєстрі за № 107. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого: 1887264451101, зареєстроване на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2020 року. 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя\~статті 202 ЦК України). Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність правочину чи договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати, а не застосовуватися з іншою метою. Тлумачення статей\~215,\~216 ЦК України\~свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2022 року у справі № 644/10317/19 (провадження\~\~\~№ 61-15143св21) зазначено, що відповідно до положень\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою\~статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду\~\~\~\~від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) міститься висновок про те, що\~«недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Цивільний кодекс України\~визначає що оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорювані в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Такий правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17. Позивач звертаючи з вимогою про визнання недійсним оспорюваного договору дарування та договору купівлі-продажу не зазначаючи яким чином її права чи інтереси було порушено, окрім як наявності боргових зобов`язань між [PERSON] та [PERSON] та припущенням, що сторони оспорюваних договорів діяли не добросовісно та зловживали правами. Оцінюючи доводи про недобросовісність та зловживання правами сторін під час укладання спірних договорів, суд вважає дані посилання позивачки є припущенням на якому доказування ґрунтуватися не може. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення. На підтвердження обставин, що дійсним наміром вчинення спірних договорів дарування та купівлі-продажу було приховування майна відповідача від неминучого звернення стягнення на нього позивачка покликається, що [PERSON] був обізнаний про можливість звернення стягнення на майно, у разі несплати останнім грошових коштів за рішенням суду. Натомість такі доводи не є достатніми для визнання спірних договорів недійсними. При цьому судом враховуються що Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики відмовлено. В вищевказаній Постанові зазначено, що відсутнє судове рішення про встановлення факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу у період з 2004 року по 2017 рік, а тому суди попередніх інстанцій помилково посилалась на перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу у зазначений період як на встановлений факт. Таких позовних вимог заявлено не було. Надані позивачем довідка МСЕК від 25 травня 2010 року та довідка Білгород-Дністровської міської лікарні від 26 грудня 2017 року не підтверджують існування об`єктивних непереборних труднощів для своєчасного звернення до суду. Також не є поважною причинами пропуску строку звернення до суду з позовом перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 22 листопада 2017 року по 26 грудня 2017 року (діагноз - цукровий діабет, тяжка форма), що підтверджується довідкою Білгород-Дністровської міської лікарні від 26 грудня 2017 року. Верховний Суд вважає помилковими висновки судів попередніх інстанції про те, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин, оскільки зазначені позивачем причини пропуску строку позовної давності, а саме: перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу у період з 2004 року по 2017 року; статус особи з інвалідністю другої групи з 25 травня 2010 року; перебування на стаціонарному лікуванні у 2017 році та медична реабілітація, не свідчать про наявність об`єктивних та непереборних труднощів для своєчасного звернення з позовом у межах встановленого законом строку. При цьому суди попередніх інстанцій не звернули уваги на доводи відповідача про те, що з 2012 року по 2019 рік позивачка працювала, здійснювала нотаріальні дії, тобто її стан здоров`я не був перешкодою для цього, а тому не міг бути і перешкодою для пред`явлення позову у межах позовної давності. Водночас, як встановлено судом та не оспорюється сторонами, оспорювані договори дарування та купівлі продажу укладено у письмовій формі, з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договори підписані обома сторонами, що підтверджує відповідність договорів внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них. Оскільки позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідачів укладенням спірних договорів, а також того, що в момент вчинення правочинів стороною (сторонами) не додержано встановлених статтею 203 ЦК України вимог, враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Отже, позивачкою не підтверджено порушення відповідачами основних принципів цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності, а також перевищення нею своїх цивільних прав. Згідно зі статтями 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Не ставлячи під сумнів наявність у [PERSON] грошових зобов`язань перед позивачкою, відповідальність за виконання яких вона може нести, в тому числі, всім належним їй майном, суд зазначає, що лише наявність у боржника непогашених грошових зобов`язань не дає кредитору достатніх підстав оскаржувати будь-які вчинені боржником правочини за відсутності належних правових підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи принцип диспозитивності судового процесу та змагальності сторін саме на позивача покладено обов`язок доведення в чому полягає порушення права. Таким чином, суд вважає, що відсутні обставини які доводять обґрунтованість заявлених вимог, а тому позовні вимоги в частині визнання недійсними спірних договорів дарування та купівлі продажу, є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. 4. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційна до частини задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed