Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У вересні\~2021\~року позивачка\~звернулась до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~в якому\~просила визнати\~Договір розірвання\~Договору іпотеки\~із застереженням\~про задоволення\~вимог Іпотекодержателя,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Житомирського\~нотаріального округу\~Демецькою С.Л.\~17\~грудня 2018\~року за\~№ 9452\~від 09.12.2019\~-\~недійсним.\~ Відновити зняту, у зв`язку з договором розірвання Договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Демецькою СЛ. 17 грудня 2018 року за № 9452 від 09.12.2019, заборону відчуження на предмет іпотеки та відновити іпотеку на майно, що було предметом іпотеки за вищевказаним договором, шляхом проведення державної реєстрації вказаної іпотеки та відповідних обтяжень. В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що 05 травня 2021 року їй стало відомо, що в провадженні Ржищівського міського суду Київської області знаходиться справа № 374/1/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів від 09.12.2019 купівлі-продажу будинку та земельної ділянки недійсними. Вказана інформація була повідомлена позивачці [PERSON] , яка є матір`ю позивачки. Остання вказала, що у даній справі мається висновок судово-психіатричного експерта про те, що [PERSON] в день укладення оспорюваних договорів 09.12.2019 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Ця інформація була повідомлена позивачці, у зв`язку з тим, що даний судовий позов та подальше судове рішення в цій справі впливає на її права на спірні об`єкти, а саме житловий будинок по [ADDRESS] та земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою із кадастровим номером 321 130 0000:69:025:0234. Це твердження ґрунтується на тому, що оспорювані договори купівлі-продажу не є самостійними договорами, а розглядаються виключно разом із борговими та іпотечними зобов`язаннями, бо були підставою для їх припинення і стосуються одних і тих самих об`єктів нерухомого майна - а саме, будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою із кадастровим номером 321 130 0000:69:025:0234. З 17.12.2018 позивачка перебувала з [PERSON] у правовідносинах, які виникли на підставі договору позики та подальших договорів, які мали забезпечувальний характер. А саме: 17.12.2018 між позивачкою та [PERSON] було укладено Договір позики на суму 604 352 грн., що еквівалентно 21 584 дол. США. згідно якого [PERSON] отримала від позивачки в борг вказану суму грошей. 17 грудня 2018 року між позивачкою та [PERSON] було укладено Договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Цей договір забезпечував вимогу позивачки за зазначеним вище договором позики від 17.12.2018. Предметом іпотеки було нерухоме майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка за цією ж адресою з кадастровим номером 321 130 0000:69:025:023. Тобто спірні об`єкти у справі № 374/1/20. 15.03.2019 між позивачкою та [PERSON] було підписано договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 17.12.2018, зокрема збільшено суму позики до 762 915 грн., що еквівалентно 28 100 дол. США. та визначено строк виконання зобов`язання - 17 грудня 2019 року. 09.12.2019 між позивачкою та [PERSON] було розірвано Договір іпотеки. Договір було припинено не виконанням основного зобов`язання, а домовленістю сторін про наступне: у той же день 09.12.2019 укладення [PERSON] договорів купівлі-продажу спірних об`єктів [PERSON] . Тобто оспорювані [PERSON] договори купівлі-продажу об`єктів нерухомості - це підстава припинення боргового та іпотечного зобов`язання між позивачкою та [PERSON] . Тобто, оспорювані договори купівлі-продажу не є самостійними договорами, а розглядаються виключно разом із борговими та іпотечними зобов`язаннями, бо були підставою для їх припинення. У 2018 році [PERSON] звернулась до позивачки з проханням дати їй в борг вказану суму коштів, яку вона мала направити на розширення своєї підприємницької діяльності. Поспілкувавшись із попереднім кредитором [PERSON] по борговим зобов`язанням, а саме з [PERSON] , останній запевнив позивачку, що [PERSON] добросовісно виконувала свої зобов`язання та вчасно повертала отримані від нього у борг кошти, займається підприємницькою діяльністю і є добросовісним боржником. Також [PERSON] при позивачці вела переговори з клієнтами, приймала замовлення, а тому в неї не було підстав сумніватися в її платоспроможності та добросовісності її намірів. У зв`язку з цим позивачка погодилася дати їй обумовлену суму коштів в борг і 17.12.2018 між ними було укладено відповідний договір позики. Оскільки сума зобов`язання була значна, то вони домовились, що доцільно її буде забезпечити іпотечними зобов`язанням і одночасно з укладенням договору позики 17.12.2018 вони підписали іпотечний договір. [PERSON] спочатку здійснювала погашення боргу згідно встановленого графіку. В подальшому боржник почала затримувати виплати, однак в переписці постійно запевняла, що розрахується по боргу, а також те, що в будь-якому разі інтереси позивачки не будуть порушені, оскільки забезпечувальне майно значно перевищує суму боргу. В березні 2019 року стало зрозуміло, що [PERSON] значно збилася з графіку погашення боргу. Вона пояснювала це тим, що клієнти мають розрахуватися за великі замовлення, в які вона вклала кошти. А тому попросила збільшити суму боргу та термін виконання зобов`язання. На той момент в них з [PERSON] склалися гарні довірливі та, можна сказати, навіть дружні стосунки. Вона переконувала, що робота йде добре, все по плану, однак недобросовісні контрагенти її підводять, а тому вона не може вчасно розрахуватися. Позивачка погодилася на її пропозицію та дала їй додатково в борг ще обумовлену суму грошей. Вказані зміни були відображені у змінах і доповненнях до договору іпотеки від 15.03.2019. Також [PERSON] складала власноруч розписки та акт приймання грошей, копії яких прикладається. Весь час перебування у вказаних боргових правовідносинах вони підтримували гарні стосунки, мали постійне спілкування, переписку, в т.ч. і з фінансових питань. Незадовго до настання строку виконання зобов`язання [PERSON] повідомляла, що в неї фінансові труднощі та попросила про те, щоб позивачка дала їй можливість продати спірні будинок та земельну ділянку. Оскільки, з її слів, вартість цих об`єктів набагато вища, ніж сума боргового зобов`язання, то це б дало можливість не лише розрахуватися з позивачкою, а й самій залишитися з певною сумою грошей на життя та ведення бізнесу. Увійшовши в її ситуацію, маючи гарні стосунки, позивачка погодилася на такий варіант, сказала, що вона може виставити об`єкти на продаж, а коли знайдеться покупець, то вони розірвуть договір іпотеки, знімуть обтяження з об`єктів нерухомості та вона зможе здійснити продаж свого будинку та землі, розрахуватися з позивачкою, а різницю у вартості - залишити собі. [PERSON] почала вживати заходів згідно обумовленого плану, зокрема, станом на 16.09.2019 знялась з реєстраційного обліку за місцем проживання, тобто готувалася до продажу об`єктів. Через кілька днів після закінчення іпотечного договору в позивачки була запланована довготривала відпустка за межами України. [PERSON] просила не забирати в неї будинок і землю без бодай якоїсь компенсації - коштів на життя, тобто не чекати закінчення дії іпотечного договору із вказаними для неї негативними наслідками. Тоді вони спільно вирішили, що покупцем її будинку та землі стане мати позивачки - [PERSON] , яка доплатить за вказані об`єкти нерухомості ще кошти в сумі 297 149 грн. а основне зобов`язання перед позивачкою в розмірі 28 100 тис. дол. США вважатиметься погашеним. І за відсутності позивачки [PERSON] перепродасть будинок і землю покупцю, якого запропонує [PERSON] . Для цього вони напередодні закінчення іпотечного договору (зі змінами) звернулися до нотаріальної контори та 09.12.2019 припинили договір іпотеки, знявши з об`єктів нерухомості всі застереження та обтяження та одночасно уклали оспорювані на сьогодні [PERSON] договори купівлі-продажу, де покупцем стала [PERSON] . Всі фінансові витрати по укладенню цього договору погодилася понести позивачка. Нотаріус була поінформована про їхні домовленості, а тому може засвідчити вказані обставини. Таким чином вони припинили всі їхні боргові зобов`язання. Окрім цього, згідно п. 5.5.3 Договору іпотеки від 17.12.2018 позивачка як іпотекодержатель була наділена правом організовувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договорів купівлі-продажу. Впродовж всього часу перебування у вищевказаних правовідносинах з [PERSON] , а ні позивачка, а ні її мати [PERSON] , а ні попередній кредитор [PERSON] [PERSON] а ні нотаріус не піддали жодному сумніву її правову дієздатність. Вона поводилася адекватно, відповідно ситуації і її життєвий анамнез, зокрема 09.12.2019 жодним чином не видавав її хворобу. Всі дії вона вчиняла самостійно, у м. Житомир для вчинення всіх вищевказаних нотаріальних дій приїжджала сама, на громадському транспорті. А тому жоден з учасників подій не знав і не міг знати про психічний стан здоров`я [PERSON] . В межах справи № 374/1/20 є експертиза, яка свідчить, що [PERSON] 09.12.2019, тобто у день, коли вони припинили іпотечний договір, не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Оскільки із позову [PERSON] в межах справи №374/1/20 та категоричного висновку судово-психіатричного експерта вбачається, що позивач [PERSON] 09.12.2019 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, то позивачка змушена поставити питання про визнання Договору розірвання Договору іпотечного застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою СЛ. 17 грудня 2018 року за № 9452 від 09.12.2019 недійсним. В основу правового обґрунтування позиції позивачки слід покласти ст. 203, 215, 225 ЦК України. А саме, в даному разі згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України недійсність правочину прямо не встановлена законом, але позивачка як одна із сторін заперечує його дійсність, відповідно такий правочин відноситься до категорії оспорюваних і може бути визнаний недійсним в судовому порядку. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами (стороною) вимог, які встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК України. А саме, після надходження висновку судово-психіатричного експерта в даній справі є вагомі підстави вважати, що [PERSON] 09.12.2019 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а отже оспорюваний позивачкою правочин не відповідає вимогам Закону в частині вільного волевиявлення та відповідності правочину внутрішній волі учасника правочину [PERSON] , як вона сама про це зазначає щодо договорів купівлі-продажу від 09.12.2019. А отже вказане твердження, з огляду на категоричність висновку експертизи на 09.12.2019 розповсюджується і на оспорюваний позивачкою договір від 09.12.2019. За правилами, встановленими ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний недійсним за позовом осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Як роз`яснив Пленум ВСУ в п.16 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України призначає судово-психіатричну експертизу. Оскільки в справі міститься відповідний висновок експерта, а також сама [PERSON] наполягає, що 09.12.2019 перебувала у стані, коли не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, то очевидним є те, що є підстави передбачені Законом для визнання Договору розірвання Договору іпотеки із застереженням іпотекодержателя, посвідченого 17.12.2018 за № 9452, який був укладений 09.12.2019 недійсним. 09 листопада 2021 року позивачка через свого представника подала заяву про уточнення позовних вимог, а саме просила визнати Договір розірвання Договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Демецькою С.Л. 17 грудня 2018 року за № 9452 від 09.12.2019 - недійсним. Застосувати реституцію як наслідок недійсності правочину: привести сторін у договірний стан, в якому вони перебували до 09.12.2019 - відновити зняту, у зв`язку з договором розірвання Договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Демецькою СЛ. 17 грудня 2018 року за № 9452 від 09.12.2019, заборону відчуження на предмет іпотеки та відновити іпотеку на майно, що було предметом іпотеки за вищевказаним договором, шляхом проведення державної реєстрації вказаної іпотеки та відповідних обтяжень. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримували та просили їх задовольнити. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, про слухання справи повідомлена належним чином. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про слухання справи повідомлена належним чином. Третя особа приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С.Л. у судове засідання не з`явилась, подавши заяви про розгляд справи без її участі, в розгляді спору покладалась на розсуд суду (а.с. 104, 112, 114). Заслухавши позивачку, представника позивачки, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. \~ Згідно договору позики від 17 грудня 2018 року, укладеного між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позивачльник), позикодавець передала у власність позичальнику гроші в сумі 604 352,00 грн., що на момент укладання цього договору становить еквівалент 21 584 дол. США. Позичальник зобов`язалася повернути гроші не пізніше 17 грудня 2019 року включно (т. 1 а.с. 16). Згідно договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 17 грудня 2018 року, укладеного між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець), цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики від 17 грудня 2018 року. Відповідно до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за договором позики отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Предметом іпотеки є житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторони оцінили предмет іпотеки в суму 600 000,00 грн (т. 1 а.с. 14-15). Згідно договору від 15 березня 2019 року про внесення змін та доповнень до договору позики від 17 грудня 2018 року, пункт 1 договору позики було викладено в такій редакції: позикодавець передала позичальнику у власність гроші в сумі 762 915,00 грн, що на момент укладання цього договору становить еквівалент 28 100 дол. США (т. 1 а.с. 23). Згідно договору про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л., 17 грудня 2018 року за реєстровим № 9452, пункт 1.1 договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя викладено в такій редакції: цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики від 17 грудня 2018 року та договору про внесення змін та доповнень від 15 березня 2019 року, за умовами якого іпотекодержатель надав іпотекодавцю позику в сумі 762 915,00 грн, що на момент укладання цього договору становить еквівалент 28 100 дол. США (т. 1 а.с. 22). Згідно договору про розірвання договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. 17 грудня 2018 року за № 9452 від 09 грудня 2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , сторони цим правочином розірвали договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. 17 грудня 2018 року за № 9452 (т. 1 а.с. 28). Згідно пояснень позивачки [PERSON] , наданих в судовому засіданні, остання вказала, що саме вона була ініціатором розірвання договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. 17 грудня 2018 року за № 9452 від 09 грудня 2019 року, при цьому вона повністю усвідомлювала значення своїх дій та розуміла негативні наслідки його розірвання. Свою ініціативу в розірванні спірного договору пояснила тим, що їй стало шкода відповідачку, а так як вона мала право обирати покупця на об`єкти нерухомості як іпотекодержатель, то вона вирішила продати житловий будинок та земельну ділянку, що перебували в іпотеці, своїй матері [PERSON] , яка мала сплатити відповідачці різницю між вартістю об`єктів нерухомості і сумою боргу по договору позики від 17 грудня 2018 року. Суд не може прийняти до уваги, твердження позивачки, що спірний договір слід розірвати через недотримання в момент укладення ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки позивачка усвідомлювала негативні наслідки укладення даного договору, а також така вимога суперечить змісту ч. 1 ст. 225 ЦК України. Крім того, договір іпотеки є одним з видів забезпечення виконання основного зобов`язання, в даній справі - це договору позики від 17 грудня 2018 року, і розірвання договору іпотеки не призводить до припинення основного зобов`язання. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ст. 30 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частинами першою-третьою та п`ятою вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. За змістом ст. 215 ЦК України та згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 5 п. 5 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За змістом цих норм, з врахуванням положення статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним. У правовій позиції ВСУ у справі № 6-2833цс16 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З правової позиції ВСУ у справі № 6-131цс14 вбачається, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Вирішуючи цей спір, суд за клопотанням сторони позивача ухвалою від 03 лютого 2022 року призначив у справі судово-психіатричну експертизу щодо психічного розладу [PERSON] (т. 1 а.с. 143-146). Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 24 травня 2023 року № 257, [PERSON] , [INFO] , на момент укладення договору про розірвання договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. 17 грудня 2018 року за № 9452 від 09 грудня 2019 року, страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії параноїдної з епізодичним типом перебігу, з актуальною галюцинаторно-маячною симптоматикою та наростаючим дефектом - через що не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними на час укладення зазначеного вище договору від 09 грудня 2019 року (т. 2 а.с. 25-31). Позивачкою [PERSON] та її представником не доведено яким чином розірвання договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя порушує її права й законні інтереси, оскільки вказаний договір є похідним та ніяким чином не позбавляє позивачку права на стягнення боргу за основним договором - договором позики від 17 грудня 2018 року, укладеного між нею та [PERSON] . Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові ВС від 16.10.2020, відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших установлених судом обставин. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С.Л. про визнання договору розірвання договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним, не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed