Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

09 серпня 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 1-12). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, в якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Наразі, шлюб між сторонами розірвано. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Разом з цим, зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає, але в недостатньому розмірі, хоча має таку можливість. Вказала, що донька є інвалідом з дитинства, з підгрупою А, за діагнозом: «Вроджена вада головного мозку (полімікрогірія). Груба затримка психомоторного розвитку, спастичний тетрапарез. Симптоматична епілепсія». Стверджує, що у зв`язку з хворобою, доньці необхідне постійне лікування, обстеження та реабілітації, що коштує значних грошових коштів. При цьому, вона доглядає за дитиною, займається її лікуванням, вихованням та розвитком, тому прохає суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх доньки у розмірі частки від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 08 вересня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін та призначено судове засідання на 11 годину 05 жовтня 2023 року (а. с. 15), копія якої надіслана учасникам справи 14 вересня 2023 року за вихідним № 27706/23-вих/2/204/3172/23 (а. с. 16). 04 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представниці відповідача адвокатки Маркової Ю. (а. с. 21-26), в якому вона позовні вимоги в заявленому розмірі не визнає, натомість прохає суд задовольнити їх в частині. В обґрунтуванні відзиву зазначає, що позивачкою вибрано не вірний спосіб захисту, оскільки чинним законодавством передбачено можливість стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, в тому числі хворобою дитини. Разом з цим, зазначає про те, що за домовленістю сторін відповідач щомісячно сплачує позивачці в рахунок аліментів грошові кошти у сумі 15000 гривень, що в рази перевищує встановлені чинним законодавством мінімальні розміри для таких виплат. При цьому вказує на те, що, позивачкою жодним чином не обґрунтовано недостатній розмір наданої відповідачем допомоги, оскільки останньою не надано суду жодних доказів дійсних витрат на дитину, в тому числі й за ті кошти, що надані відповідачем. Зазначає, що його середньомісячна заробітна плата становить приблизно 128744 гривні 64 копійки, з якої позивачка прохає суд стягнути на аліменти на утримання їх дитини - частину, що складатиме 64371 гривня 30 копійок. Натомість, відповідач вважає, що по-перше, вказаний розмір не відповідає реальним витратам на утримання дитини відповідного віку, а по-друге, відповідачка таким чином перекладає весь обов`язок по утриманню дитини на відповідача, хоча має такі самі обов`язки щодо утримання їх доньки, як і він. Разом з цим, зазначає, що він не ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню доньки, але з урахуванням того, що на його утриманні перебуває ще й син [PERSON] , [INFO] , який народився у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] , прохає суд стягувати аліменти у розмірі 1/10 частини від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня звернення до суду і до досягнення донькою повноліття. У судовому засіданні позивачка та її представниця адвокатка Олійник В.В., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтування надали аналогічні тексту позовної заяви. У судовому засіданні представниця відповідача адвокатка Маркова Ю.В., позовні вимоги в заявленому розмірі не визнала, обґрунтування надала аналогічні тесту відзиву на позовну заяву. Прохала суд задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/10 частини від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня звернення до суду і до досягнення донькою повноліття. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони з 06 червня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року у справі 204/1550/20 (а. с. 10 та на звороті). Сторони від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 8). Відповідно до корінця медичного висновку № 24 КЗ «ДЦПМСД № 7» ДМР (а. с. 9), [PERSON] , [INFO] , має інвалідність з дитинства, за підгрупою А, за діагнозом: «Вроджена вада головного мозку (полімікрогірія). Груба затримка психомоторного розвитку, спастичний тетрапарез. Симптоматична епілепсія». При цьому, відповідач також є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 41), матір`ю якого є [PERSON] . Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Запорізької міської ради № 04-28/7-11050 від 22 жовтня 2020 року (а. с. 28), при цьому, останній орендує кв. [ADDRESS] , що підтверджується копією договору оренди квартири від 02 квітня 2023 року (а. с. 42-44). Також судом встановлено, що з 11 березня 2013 року відповідач працює в ПП «Транс Логістик» на посаді першого заступника генерального директора в підрозділі апарату управління та, за період з березня по серпень 2023 року отримав дохід у сумі 958676 гривень 61 копійка, з яких сплачено: 132233 гривні 20 копійок на соціальних внесок, 14323 гривні 75 копійок військовий збір та 171885 гривень на ПДФО, що підтверджується відповідною довідкою підприємства №145 від 25 вересня 2023 року (а. с. 39). З довідки ТОВ «МС Маркетинг Експерт» № 1 від 26 вересня 2023 року (а. с. 45) вбачається, що [PERSON] з 10 грудня 2021 року працює на посаді референта в управлінні компанії та, з 09 листопада 2022 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та, за період часу з 01 січня 2023 року по 30 вересня 2023 року її дохід склав 0 гривень, що підтверджується відповідною довідко товариства (а. с. 46). У судовому засіданні судом встановлено та позивачкою підтверджено, що картка № [NUMBER] , на які відповідачем щомісячно, відповідно до квитанцій №№ 183413513 від 06 січня 2023 року, 189184014 від 07 лютого 2023 року, 194525781 від 07 березня 2023 року, 200264091 від 08 квітня 2023 року, 205130360 від 05 травня 2023 року, 210963414 від 07 червня 2023 року, 216250630 від 07 липня 2023 року, 221532060 від 07 серпня 2023 року, 227082758 від 07 вересня 2023 року (а. с. 30-38), здійснюється переказ коштів у сумі 15000 гривень, належить позивачці. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст.\~15\~СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку,\~а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так, позивачка в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що донька є інвалідом з дитинства, з підгрупою А, за діагнозом: «Вроджена вада головного мозку (полімікрогірія). Груба затримка психомоторного розвитку, спастичний тетрапарез. Симптоматична епілепсія», тому потребує постійного лікування, обстеження та реабілітації, що коштує значних грошових коштів, натомість наданих відповідачем в добровільному порядку грошових коштів на вказане їй не вистачає, тому прохає суд стягувати з відповідача частину від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Однак вказане не може слугувати підставою для стягнення аліментів, бо із зазначеними вимогами, у порядку визначеному ст. 185 СК України, позивачка має право звернутись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, що в свою чергу не є предметом розгляду даної справи. Крім того, суд зазначає про те, що позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що щомісячно наданої відповідачем у добровільному порядку суми грошових коштів, в рахунок аліментів, у розмірі 15000 гривень, недостатньо для утримання дитини їхньої дитини. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України\~від 03\~листопада 2022\~року №\~2710-IX «Про державний бюджет України на 2023 рік», з 01 січня 2023 року, встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2833 гривні. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] на час розгляду справи виповнилось 14 повних років. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Враховуючи вищевикладене, оскільки батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати доньку до досягнення нею повноліття. Однак, враховуючи те, що на утриманні відповідача також перебуває малолітній син [PERSON] , а отже на його утриманні перебуває двоє дітей, при цьому, батьки не\~мають компенсувати\~зменшення/збільшення\~розміру аліментів\~за рахунок\~зменшення/збільшення\~утримання однієї\~дитини порівняно\~з іншою,\~про що\~зазначено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, суд дійшов переконливого висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 09 серпня 2023 року, тобто із дня звернення із позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття, що є об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених у справі обставин та відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір на підставі приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі викладено,

Outcome: partial