Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Ткаченко А.О., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна, а саме помилково сплачених грошових коштів у сумі 41050 грн., а також 1243 грн. інфляційних витрат та 351 грн. - 3% річних. В обґрунтування позову зазначає, що маючи намір перерахувати грошові кошти своєму синові, [PERSON] помилково скопіювала номер карткового рахунку [PERSON] , та 27.09.2022 року згідно платіжної інструкції Р24А312608966D55657, помилково перерахувала на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 50050 грн. Встановивши цю помилку позивач звернулася до відповідача в телефонному режимі з проханням повернути помилковий грошовий переказ. В свою чергу відповідач пообіцяв повернути вказані грошові кошти та 04.01.2023 року перерахував [PERSON] 9000 грн. На подальші звернення позивача про повернення решти помилково перерахованих грошових коштів, відповідач не відреагував. Надісланий позивачем лист-претензію від 29.03.2023 року [PERSON] залишив без уваги, до теперішнього часу в повному обсязі кошти не повернув. Вважає, що відповідач отримав кошти без належних правових підстав, а тому зобов`язаний їх повернути їй на підставі ст.1212 ЦК України, а також сплатити позивачу 1243 грн. інфляційних витрат та 351 грн. - 3% річних. Ухвалою суду від 06.07.2023 року провадження по зазначеній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду по суті /а.с.32/. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ткаченко А.О. в судове засідання не з`явилися. Представник надав заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити /а.с.23, 64/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв або пояснень по суті позовних вимог суду не надав. Відзив на позов не подав /а.с.30, 39, 60, 62/. Суд на підставі ст.ст. 223, 280-281 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку, за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.09.2022 року [PERSON] здійснила переказ особистих коштів в розмірі 50050 грн. на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжною інструкцією Р24А312608966D55657 від 27.09.2022 року та випискою по картці /а.с.11, 12/. Позивач [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] в месенджері з проханням повернути їй помилково перераховані на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти та повідомила номер свого карткового рахунку, на що останній погодився /а.с.13-17/. Так, 04.01.2023 року [PERSON] здійснив переказ грошових коштів в розмірі 9000 грн. на картковий рахунок [PERSON] про що сповістив її в месенджері /а.с.17/. Також, повернення цієї суми підтверджується платіжною інструкцією Р24А681637103D15111 від 04.01.2023 року та випискою по картці /а.с.18, 19/. В зв`язку з неповерненням решти помилково перерахованих на рахунок відповідача [PERSON] грошових коштів позивач [PERSON] звернулася до нього з листом-притензією в якому запропонувала повернути решту помилково перерахованих на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 41050 грн. впродовж п`яти днів з моменту отримання даної претензії. Також повідомила свої банківські реквізити та попередила про нарахування інфляційних витрат та 3% річних, через тривале неповернення грошових коштів /а.с.20, 21/. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 року № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Відповідач відзив на позов, доказів на підтвердження правової підстави отримання грошових коштів від позивача або їх повернення, суду не подав. Відтак, грошові кошти перераховані [PERSON] на картковий рахунок [PERSON] підлягають поверненню як такі, що отримані без достатньої правової підстави, з урахуванням суми, яка була повернута відповідачем добровільно /50050 грн. - 9000 грн. = 41050 грн./, тож позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року № 910/22034/15 зроблено висновок, що ст.625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої ст.625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Перевіривши розрахунки вищенаведених сум /1243 грн. інфляційних витрат та 351 грн. - 3% річних, а.с.6-7/ суд вважає їх правильними, а позовні вимоги в цій частині такими, що також підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 1073,60 грн. (а.с.24).

Outcome: approved