Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Фогеля В.В. звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису № 2646 від 11 листопада 2010 року про народження [PERSON] , вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, а саме: зазначити у графі «Відомості про батька» - [PERSON] , замість «Відомості про батька» - [PERSON] та видати нове свідоцтво про народження, залишивши без змін прізвище, ім`я та по-батькові дитини « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ) аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує, що знайома з відповідачем з 2002 року, у 2009 році сторони почали будувати взаємини як пара та проживати разом. Згодом позивач завагітніла, проте відповідач не виявив бажання узаконити відносини. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . При реєстрації дитини в актовому записі про народження відомості про батька дитини, внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Деякий час після народження сина сторони знову проживали разом. Позивач пропонувала відповідачу піти до органів реєстрації цивільного стану та подати спільну заяву про визнання батьківства у письмовій формі, проте відповідач відмовлявся, хоча і не заперечував факт батьківства та спочатку приймав активну участь у вихованні дитини. Крім того [PERSON] зазначає, що відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу не надає, фінансову участь в утриманні сина не несе. Спроби домовитися з відповідачем щодо сплати аліментних платежів не дали бажаного результату, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 липня 2023 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 27 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 18 вересня 2023 року. Позивач та її представник у судовому засіданні 18 вересня 2023 року позовні вимоги підтримали. Позивач повідомила, що [PERSON] є батьком дитини, у зв`язку з чим просила внести відповідні відомості до актового запису про народження сина [PERSON] , а також наполягала на стягненні аліментів. Відповідач в судовому засіданні 18 вересня 2023 року позовні вимоги визнав в повному обсязі, підтвердив, що він є батьком малолітнього [PERSON] , не заперечував проти стягнення з нього аліментів, про що надав відповідну заяву. Представник третьої особи в судове засіданні 18 вересня 2023 року не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Заяв чи клопотань у встановленому законом порядку до суду не надходило. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч .3 ст. 200 ЦПК України умов. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] , батьками якого вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 листопада 2010 року (а/з № 2646). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно довідок, наданих відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА, малолітній [PERSON] зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з вимогами ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. На підставі абзацу першого частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню ( ч. 1 ст. 61 ЦПК України). У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки в ході розгляду справи судом відповідач [PERSON] визнав, що малолітній [PERSON] є його сином, отже знайшов своє підтвердження факт того, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком дитини, що підтверджує і мати дитини [PERSON] , яка виступає позивачем у справі, а відтак позовні вимоги в частині визнання батьківства підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення аліментів суд зазначає таке. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші діти, окрім [PERSON] , також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Підсумовуючи вищезазначене, з урахуванням визнання відповідачем позову, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved