Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

У липні 2023 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить визнати незаконними дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо обмеження прав позивача на обслуговування у АТ КБ «Приватбанк», зобов`язати відповідача зняти (скасувати) обмеження вільно розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на поточному рахунку та обслуговуються карткою, шляхом розблокування рахунку та карти з забезпеченням можливості вільно користуватися та розпоряджатися грошовими коштами на ньому. Позовні вимоги обґрунтовує незаконним припиненням банком обслуговування його платіжної картки. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01.08.2023 р. надійшов відзив у якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Вказується, що станом на 28.03.2023 р. зазначений рахунок позивача з виданими до нього картками закрито позивачем до моменту звернення до суду. Також АТ КБ «ПриватБанк» в 2018 р. було виявлено здійснення операцій з використанням платіжних карток держателем яких є [PERSON] , які порушують права інших клієнтів Банку, як то отримання переказів та не надання товарів/послуг. Вказані операції зафіксовані в оборотах по рахунку позивача, що підтверджується випискою. В такому разі позивачем допущено ряд умов, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг, зокрема п.1.1.10.5.2, яким передбачено, що у випадках порушення клієнтом вимог чинного законодавства України Банк має право зупинити здійснення розрахунків за картою. Разом із цим позивачем допущено вимоги чинного законодавства, зокрема ст. 6, п.13.1 ст.13 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». У випадку наявності порушень прав позивача просять застосувати позовну давність. 02.08.2023 р. надійшла відповідь на відзив у якій позивач вказує на відсутність його заяв про закриття банківського рахунку. Щодо застосування строків позовної давності вказує на обставини, що пов`язані з поширенням коронавірусної інфекції та введення воєнного стану в Україні, які свідчать про відсутність пропуску строків позовної давності. Відповідачем не наведеного жодного факту правомірності дій банку щодо обмеження в банківському обслуговуванні. 03.08.2023 р. від третьої особи Національного банку України надійшли письмові пояснення у справі у яких зазначається, що банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу. Банк самостійно у своїх внутрішніх документах з питань фінансового моніторингу визначає: критерії (показники) для визначення рівня ризику клієнтів з урахуванням характеру здійснюваних фінансових операцій, порядок та здійснення оцінки ризику, застережні заходи для попередження, обмеження та /або зниження до прийнятного рівня виявлених ризиків легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму. 04.08.2023 р. від позивача надійшли додаткові пояснення у справі відповідно до яких останній не погоджується з повідомленням відповідача про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин і закриття рахунку та вважає його необґрунтованим та таким, що вводить суд в оману, оскільки відповідач не звертався із проханням надання необхідних документів для проведення належної перевірки, здійснення ідентифікації та/або верифікації, що свідчить про неправомірну поведінку банку. 08.08.2023 р. від третьої особиГоловного управління Держпродспоживслужби в м.Києві згідно яких до завдань Головного управління не відноситься функція захисту прав споживачів фінансових послуг, що надаються банками. Дана функція входить до компетенції Національного банку України. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 06.09.2017 р. між [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк») укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил. Згідно відповіді Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» правовою підставою для припинення обслуговування є п.1.1.10.5.2 Умов і Правил надання банківських послуг яким встановлено, що у разі порушення клієнтом вимог чинного законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення несанкціонованого овердрафту банк має право зупинити здійснення розрахунків за платіжною карткою та/або визнати її недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у встановленій банком частині у разі невиконанням клієнтом своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим договором. Як вбачається з виписки по картці/рахунку за період з 01.01.2017-20.07.2023 р. протягом 2018 року на картку позивача надходили неодноразові перекази грошових коштів від фізичних осіб у розмірі 100,50 грн. Згідно довідки, наданої АТ КБ «Приватбанк» карткові рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] , №№ [NUMBER] закрито 28.03.2023 р. Карткові рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] закрито 16.07.2023 р. Між сторонами виникли правовідносини з питань банківського обслуговування. Ці правовідносини регулюються нормами ЦК України, Законами України "Про банки і банківську діяльність" і "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (стаття 1067 ЦК України). Відповідно до статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні " банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки. Пунктом 14.8 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні " встановлено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (пункт 1.27 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Пунктом 14.13 статті 14 цього Закону передбачено, що право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, передбачені спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Закон України N 361-IX "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також формування загальнодержавної багатоджерельної аналітичної бази даних для надання правоохоронним органам України та іноземних держав можливості виявляти, перевіряти і розслідувати злочини, пов`язані з відмиванням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями. Відповідно до частини 1 статті 10 згаданого Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу; від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Таким чином, враховуючи положення статті 10 цього Закону, норми яких є спеціальними в регулюванні спірних правовідносин, банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів. Норми зазначених законів не обмежують право банку на односторонню відмову від договору з клієнтом в разі настання визначених ними обставин. Така ж позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі N 910/14158/17, від 16 жовтня 2018 року у справі N 910/21320/17, від 27 березня 2019 року у справі N 922/2224/18. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, наскільки це можливо, проводити аналіз та вивчення підстав і цілей усіх фінансових операцій, що відповідають хоча б одній із таких ознак: є складними фінансовими операціями; є незвично великими фінансовими операціями; проведені у незвичний спосіб; не мають очевидної економічної чи законної мети. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен підвищити ступінь і характер моніторингу ділових відносин з метою визначення, чи є такі фінансові операції або дії клієнта підозрілими. Відповідно до частини 1 статті 15 Закону N 361-IX суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою; якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції. Згідно з пунктом 31 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року N 417 "Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу" здійснення оцінки ризику передбачає встановлення рівня ризику клієнта з урахуванням таких основних складових ризику: ризику за типом клієнта, ризику послуги, яку клієнт отримує від банку, та географічного ризику. За приписами пункту 64 вказаної вище постанови банк зобов`язаний: визначити соціальний статус клієнта фізичної особи (працевлаштований/безробітний, пенсіонер, студент тощо); оцінити фінансовий стан клієнта; оцінити репутацію клієнта; встановити факт належності/неналежності клієнта - фізичної особи, до публічної особи, до особи близької або пов`язаної з публічними особами; визначити (виявити) ризик клієнта та здійснити його оцінку. Поряд із цим, суд зазначає, що право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Необхідним є в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику. Аналогічна позиція неодноразово викладалася Верховним Судом у постановах від 5 березня 2020 року у справі N 910/7161/19, від 25 квітня 2019 року у справі N 910/1555/18, від 16 жовтня 2018 року у справі N 910/21320/17. При цьому суд зазначає, що внутрішні документи банку з питань фінансового моніторингу є документами з обмеженим доступом. Тобто, банк не ознайомлює клієнтів із внутрішніми документами, у даному випадку критеріями ризику, з метою уникнення легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Таким чином, АТ КБ "Приватбанк" припинив договірні відносини з позивачем шляхом одностороннього розірвання договорів, здійснюючи свої функції фінансового моніторингу, покладені на нього в силу законодавства України з огляду на що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed