Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 17 серпня 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до [PERSON] (далі - відповідач) з вимогами про відшкодування моральної шкоди, спричиненої вчиненням кримінального правопорушення. 2.\~Свої позовні\~вимоги позивач\~обґрунтовує тим, що 21.02.2018 року, відповідач, керуючи автомобілем марки «TOYOTA», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи рух по трасі Р-71 Одеса-Іванівка, скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням позивача, який рухався по проїзній частині траси в зустрічному напрямку, внаслідок чого позивач, пасажири: [PERSON] та [PERSON] (малолітня особа), отримали тілесні ушкодження. Окрім цього позивача було госпіталізовано в непритомному стані до реанімації ООКЛ, де він перебував на стаціонарному лікуванні з 21.02.2018 року по 05.03.2018 року, після чого був переведений до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій та садини м`яких тканин лобної ділянки та лиця. Закрита травма грудної клітини. Закритий перелом нижньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням відламків. Закритий перелом в-с/3 лівої стегневої кістки зі зміщенням відламків. Відкритий відламковий подвійний перелом в-с/3 обох кісток лівої гомілки зі зміщенням відламків. Закритий перелом кубовидної кістки лівої стопи із задовільним стоянням відламків. Закритий крайовий перелом основи нігтьової фаланги І пальця лівої стопи зі зміщенням відламків. Рвана рана середньої третини лівої гомілки. 13.11.2018 року прокурор Біляївської місцевої прокуратури Одеської області скерував до Біляївського районного суду Одеської області обвинувальний акт відносно [PERSON] . В результаті розгляду кримінального провадження (Справа № 496/4722/18), суддею Біляївського районного суду Одеської області 30 листопада 2020 року ухвалено вирок, відповідно до якого відповідача визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та притягнуто до кримінальної відповідальності. Окрім цього, зокрема задоволено цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «СК «ПЗУ Україна», яким була застрахована цивільно-правова відповідальність останнього, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнуто з нього на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 195070,27 гривень. Але ухвалою судді Одеського апеляційного суду від 24.05.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] на вирок судді Біляївського районного суду Одеської області від 30.11.2020 року задоволено, вирок скасовано та цивільні позови, зокрема цивільний позов позивача залишено без руху, а також роз`яснено право, відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, пред`явлення аналогічного позову в порядку цивільного судочинства. Позивач зазначає, що ним було втрачено особисті кошти на проведення хірургічних операцій, придбання ліків та необхідних медичних засобів на суму 98594,76 гривень. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З огляду на вищевказане позивач наголошує, що відповідач своїми протиправними, винними діями завдав позивачу моральну шкоду, яка знайшла своє відображення у: 1) нестепному фізичному болю від отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень; 2) позивач зазнає сильних моральних страждань від стійкої незворотної втрати здоров`я та спотворення його статури, що сталася внаслідок протиправних дій відповідача, відсутності коштів на лікування та реабілітацію, а також відношення відповідача до цих подій; 3) в укороченні лівої ноги позивача, що призводить до кульгання при ходьбі; 4) позивач переніс 4 хірургічних операції, кожна з яких спричиняла окрему фізичну біль. Позивач переніс нервові зриви після кожної хірургічної анестезії. 5) внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач, в продовж всього періоду лікування та реабілітації, відчував розгубленість, тривогу за стан свого здоров`я, почував себе незручно через залежність від оточення з необхідністю пристосовуватись до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми тощо); 6) позивач відчуває фізичний біль і наразі, після спливу трьох років з моменту ДТП. Не може повернутися до нормального режиму дня, оскільки відчуває постійну слабкість; 7) в результаті тілесних ушкоджень, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності; 8) позивач отримав психологічний стрес, внаслідок необхідності звернення до правоохоронних та судових органів, необхідності приймати участь при здійсненні досудового розслідування та содового розгляду по матеріалам кримінального провадження і, згодом, знов був змушений переживати подію, що сталася у зв`язку із чим через вчинення протиправних дій обвинуваченого йому завдано неабиякої психологічної травми; 9) позивач переживає щоденні думки та спогади про наслідки ДТП; негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні обставин пригоди; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тривала відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, жахливі сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; 10) після настання ДТП позивач відчуває страх при пересуванні будь яким транспортним засобом; 11) через спотворення своєї статури позивач відчуває труднощі у пошуку роботи; 12) позивач зазнав душевних хвилювань через те, що відповідач на протязі усього розгляду справи обіцяв допомагати позивачу та брати на себе витрати з лікування останнього. Отже, наслідки кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, постали для позивача як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, чим безсумнівно завдали моральну шкоду, досі перешкоджають можливостям повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто спричинили позивачу моральні страждання. В зв`язку з чим, розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач через протиправні дії відповідача, він оцінює в розмірі 200000,00 гривень, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі. 3. Відповідач до суду відзив на позовну заяву не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Позивач у судове засідання не з`явився, але представник надав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності та на позовних вимогах наполягав в повному обсязі. (а.с. 50-52) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. 17.08.2021 року представник позивача звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] з вимогами про відшкодування моральної шкоди, спричиненої вчиненням кримінального правопорушення. 6. Ухвалою судді Суворовського районного суду міста Одеси від 16.09.2021 року на виконання вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, матеріали цивільної справи було передано до Біляївського районного суду Одеської області для подальшого розгляду справи. (а.с. 22-23, 25-26) 7. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 року справа була передана судді Галич О.П. (а.с. 27-28) 8. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 09.11.2021 року було відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 29-30) 9. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 01.12.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду цивільну справу. (а.с. 47) 10. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 11. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом надсилання рекомендованих поштових відправлень (а.с. 35, 45, 49) в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. 12. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 13. Судом встановлено, що відповідно до вироку судді Біляївського районного суду Одеської області від 30.11.2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні 21.02.2018 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та, зокрема, стягнуто на користь потерпілого [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 195070,27 гривень (а.с. 4-7) 14. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.05.2021 року змінену апеляційну скаргу [PERSON] задоволено; вирок судді Біляївського районного суду Одеської області від 30.11.2020 року, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні 21.02.2018 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасовано; [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності; закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12018161250000150 від 22.02.2018 року, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності; цивільні позови прокурора Іллічівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» до [PERSON] , потерпілого [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «СК «ПЗУ Україна» до [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду. (а.с. 8-11) 15. Згідно копії висновку експерта № 305 від 18.10.2018 року КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я у [PERSON] виявлені ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку; забій та садна м`яких тканин лобної ділянки голови та обличчя; закрита травма грудної клітини; закритий перелом нижньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків; осколковий подвійний перелом обох кісточок лівої гомілки зі зміщенням уламків; закритий перелом кубовидної кістки лівої стопи; закритий перелом основи нігтьової фаланги першого пальця лівої стопи; рвана рана середньої третини лівої гомілки. Вищевказані пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону рухомого автомобіля, при ДТП, як це встановлено матеріалами справи. Наявні пошкодження спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більш ніж 21 день) та, згідно з п.п. 2.2.2. і 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до пошкоджень середньої тяжкості. Не виключено, що вищезгадані тілесні ушкодження утворилися при ДТП, в термін, а саме 21.02.2018 року. (а.с. 12-14) 16. Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 896585 від 13.06.2018 року, [PERSON] встановлено інвалідність ІІ-ї групи на строк до 01.07.2019 року. (а.с. 15) V.\~Оцінка Суду. 17. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 18. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. 19. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). 20. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 21. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. 22. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9). 23. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. 24. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. 25. У відповідності до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. 26. Частиною 7 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. 27. Згідно з ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 28. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. 29. Отже, факт завдання тілесних ушкоджень [PERSON] , внаслідок ДТП, що була заподіяна з вини [PERSON] відповідача по справі, не потребує окремого доказування, оскільки причинно-наслідковий зв`язок був встановлений судом та висвітлений у вироку судді Біляївського районного суду Одеської області від 30.11.2020 року та, відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 24.05.2021 року, факт його існування не оскаржувався відповідачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду, а лише строк притягнення до кримінальної відповідальності та розмір моральної шкоди ухваленої до стягнення на користь позивача по даній справі. 30. Згідно ст.ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 31. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. 32. Відповідно до роз`яснень, зазначених в п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). 33. В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 34. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 35. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судових рішень (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). 36. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. 37. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 38. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язані із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язані ні з тією, ні з іншою. 39. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. 40. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. 41. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. 42. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 43. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 року, справа № 638/1983/17-ц (провадження № 61-10684св19). 44. Суд вважає доведеним, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні душевних страждань та створенні психологічного дискомфорту у зв`язку з цим наявний причинний зв`язок. 45. Таким чином, враховуючи характер правопорушення, тривалість та характер моральних страждань, які зазнав позивач в частині змін звичайного способу життя (перебування на лікарняному, хірургічне втручання, необхідність стороннього догляду) той факт, що позивач в результаті вищевказаних подій отримав інвалідність ІІ групи, йому важко рухатися, він не може обійтися без сторонньої допомоги, суд дійшов висновку з урахуванням принципу розумності та справедливості, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме враховуючи заявлену ціну моральної шкоди в розмірі 200000 гривень, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 100000 гривень моральної шкоди. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 46. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. 47. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 48. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Outcome: partial