Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що позивачка народилася [INFO] в с. Келечин Міжгірського району Закарпатської області, в сім`ї [PERSON] та [PERSON] . 06 травня 1972 року між позивачкою та [PERSON] було зареєстровано шлюб, в результаті чого дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Мати позивачки, [PERSON] , померла 1958 року. [INFO] батько позивачки, [PERSON] , уклав шлюб із [PERSON] , в результаті чого дружина змінила прізвище зі « [PERSON] » на « [PERSON] ». Подружжя [PERSON] та [PERSON] спільних дітей не мали. У 1960 році [PERSON] та [PERSON] збудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (далі Спадковий будинок). Батько позивачки, [PERSON] , помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на його частку у праві власності на Спадковий будинок, яку шляхом постійного спільного проживання та вступу у фактичне володіння і користування спадковим майном успадкували його дружина, [PERSON] , яка стала єдиним повноправним власником даного будинку. 12 грудня 1997 року Келечинською сільрадою Міжгірського району Закарпатської області, [PERSON] , було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №025535, яким посвідчувалося право власності на земельні ділянки загальною площею 0,60 га, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовані в урочищі «Біля хати» та урочищі «Пікуй» в с. Келечин Міжгірського району Закарпатської області (далі Держакт №025535). 01 липня 2005 року було посвідчено заповіт [PERSON] , яким вона все своє майно, в тому числі Спадковий будинок, заповідала позивачці. [PERSON] померла [INFO] . Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського РНО Закарпатської області Дунаєва Ю. М. із заявою про прийняття спадщини до майна померлої [INFO] . Однак приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Спадковий будинок по причині відсутності у спадковій справі та у спадкоємця правовстановлюючих документів на цей будинок та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо цього будинку. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання визнати за позивачкою право власності на Спадковий будинок. Ухвалою суду від 15.09.2023 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представник позивачки адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі його довірительки. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника сільради. Висловлено позицію за якою сільська рада визнає вимоги заяви. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що позивачка, [PERSON] , народилася [INFO] в с. Келечин Міжгірського району Закарпатської області, в сім`ї [PERSON] , 1914 р.н., та [PERSON] , 1919 р.н. (а.с. 12). 06 травня 1972 року виконкомом Абранською сільської ради Воловецького району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №6, в результаті чого позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 13). 01 червня 1958 року виконкомом Келечинської сільради Міжгірського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між батьком позивачки, [PERSON] , та [PERSON] , актовий запис №5, в результаті чого дружина змінила прізвище зі « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 14). Батько позивачки, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 03.04.2008 відділом РАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області (15). Як вбачається з довідки Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 20.10.2021 №226, [PERSON] , 1914 р.н., був постійним мешканцем [ADDRESS] , разом із ним на день смерті проживали і були зареєстровані: 1)[PERSON] , [INFO] , - дружина; 2)[PERSON] , [INFO] , - онук, який у 1992 році вибув в село Подобовець (а.с. 16). Як свідчать інформаційні довідки зі Спадкового реєстру №67374575 та №67374579 від 18.11.2021, на випадок смерті [PERSON] заповітів не залишав, спадкові справи за ним не заводилися, свідоцтва про право на спадщину за його майном не видавалися (а.с. 17, 18). 12 грудня 1997 року Келечинською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області, на підставі рішення від 25.06.1995, [PERSON] , було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №025535, яким посвідчувалося право власності на земельні ділянки загальною площею 0,60 га, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовані в урочищі «Біля хати» та урочищі «Пікуй» в с. Келечин Міжгірського району Закарпатської області (а.с. 29). 01 липня 2005 року секретарем Келечинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було посвідчено заповіт [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №20, згідно якого вона все своє майно, в тому числі Спадковий будинок, заповідала позивачці (а.с. 20). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.05.2006 року відділом РАЦС Воловецького РУЮ Закарпатської області (а.с. 19). За змістом довідки Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 20.10.2021 №227, [PERSON] , 1928 р.н., була постійною мешканкою [ADDRESS] , разом із нею да день її смерті ніхто не проживав і не був зареєстрований (а.с. 21). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.10.2022 року у справі №302/914/22, яке набрало законної сили 17.11.2022, було задоволено позов [PERSON] та визначено їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Келечин Міжгірського району Закарпатської області, тривалістю три місяці, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили (а.с. 24-26). Як свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №67374547 від 18.11.2021, заповіт [PERSON] від 01.07.2005 №20 не змінений і не скасований (а.с. 23). Постановою від 07.09.2023 №96/02-31 приватний нотаріус Дунаєв Ю. М., з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 №296/5, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Спадковий будинок по причині відсутності у спадковій справі та у спадкоємця правовстановлюючих документів на цей будинок та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо цього будинку. Як було встановлено нотаріусом, позивачка прийняла спадщину за майном померлої [PERSON] як спадкоємець за заповітом шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався (а.с. 28). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За змістом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на Спадковий будинок, позивачка позбавлена можливості оформити свої майнові та спадкові права в позасудовому порядку, а тому змушена звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді визнання права. Як свідчить витяг з погосподарської книги №229, виданого 20.10.2021 старостою с. Келечин Пилипецької сільської ради, згідно погосподарської книги померла [INFO] [PERSON] була власником Спадкового будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0,05 га в ур. «Біля хати» в с. Келечин. Спадковий будинок був побудований орієнтовно у 1950 році. Свідоцтво на право власності на Спадковий будинок сільською радою не видавалося (а.с. 30). Довідкою КП «Міжгірське БТІ» Міжгірської селищної ради від 22.08.2023 №108 підтверджується, що станом на 31.12.2012 право власності на Спадковий будинок не зареєстровано (а.с. 36). Згідно Технічного паспорта на будинок садибного типу, виданого 22.10.2021 ФОП [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №ТІ01:0343-0455-5922-4315, Спадковий будинок був побудований у 1960 році та має загальну площу 41,50 м2 (а.с. 31-35). Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачем, те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Outcome: approved