Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Адвокат Романець В.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем та відповідачкою 17.04.2004 укладено шлюб, який розірвано 23.12.2015 рішенням Сватівського районного суду Луганської області. В період шлюбу [PERSON] за договором купівлі-продажу від 06.05.2010 набуто майно земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1329 га, кадастровий номер 4424880500:17:001:0377, що розташована на території Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області. Разом з тим, рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 01.04.2011 за позовом матері відповідачки [PERSON] за останньою на підставі договору процентної позики визнано право власності на вказану земельну ділянку, а також нею отримано державний акт про право власності на земельну ділянку. В подальшому постановою Луганського апеляційного суду від 20.07.2021 рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 01.04.2011 скасовано. Оскільки [PERSON] не визнає право позивача на придбане у шлюбі майно, [PERSON] змушений звернутись до суду та просить: - визнати земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1329 га, кадастровий номер 4424880500:17:001:0377, що розташована на території Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області в [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя; - визнати за ним право власності на частку вказаної земельної ділянки. 20 липня 2023 року ухвалою суду у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 28 серпня 2013 року підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд цивільної справи. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надавши заяву про слухання справи за їх відсутності. Оскільки останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідачки та третьої особи є адреса, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, суд не мав можливості у встановленому порядку перевірити їх зареєстроване місце проживання, тому вони викликалась до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. З огляду на те, що відповідачка та третя особа в жодне судове засідання не з`явились, на виконання вимог ч.\~11 ст.\~128 ЦПК України та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності, відзиву на позов та пояснень третьої особи не подали, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних документів та ухвалити зі згоди представника позивача заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 17.04.2004 по 23.12.2015 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сватівського районного суду Луганської області у справі № 426/5970/15-ц (а.с.\~9, 53). В період шлюбу [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 06.05.2010 набуто майно земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1329 га, кадастровий номер 4424880500:17:001:0377, що розташована на території Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області (а.с.\~14-15). Разом з тим, так як покупцем за договором купівлі-продажу будинку виступила [PERSON] , в подальшому саме останній видано державний акт про право власності на землю, що встановлено рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 01.04.2011 у справі № 2-268/2011. Також вказаним рішенням суду за третьою особою у справі, [PERSON] , на підставі договору процентної позики, укладеного з [PERSON] , визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1329 га з кадастровим номером 4424880500:17:001:0377. В подальшому постановою Луганського апеляційного суду від 20.07.2021 рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 01.04.2011 скасовано (а.с. 10-13, 54-58). Отже, судом встановлений факт придбання спірного майна [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За положеннями ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 370 ЦК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Зазначені правові норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Однак, відповідачкою на надано жодних доказів на спростування наведених обставин та не доведено, що джерелами набуття права власності на спірне майно були особисті кошти [PERSON] або кошти, отримані від продажу належних особисто останній об`єктів. Матеріали справи не містять відомостей про укладення між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] будь-яких угод щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно, його поділу чи виділу за час шлюбу чи після його розірвання. Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить обґрунтованого висновку про те, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а виходячи з презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності, встановленої нормами ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, позивач має право на частку у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та визнати земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1329 га, кадастровий номер 4424880500:17:001:0377, що розташована на території Валуйської сільської ради Станично-Луганського району (на теперішній час [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати за позивачем право власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки.

Outcome: approved