Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Генеральної прокуратури України, Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві, Головного управління національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. У своїй позовній заяві просив суд стягнути з Генеральної прокуратури України, Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві, Головного управління національної поліції в м. Києві на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2 240 000 (два мільйони двісті сорок тисяч) гривень 00 копійок. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що на переконання позивача, органами досудового слідства та прокуратури не було виконано ухвали слідчих суддів за №№ 757/12113/20-к від 02.07.2020, 757/40402/20-к від 06.10.2020, 757/47359/21-к від 16.09.2021, 757/52556/21-к від 06.10.2021, 761/10990/21 від 26.04.2021, 757/8784/18-к від 27.02.2018, 760/4714/18 від 19.04.2018, 760/16353/18 від 17.07.2018, 757/54727/20-к від 09.02.2021, 757/10922/21-к від 17.03.2021, 757/21727/21-к від 19.07.2021, 757/55389/21-к від 28.10.2021, 757/58034/21-к від 26.11.2021, 757/56708/21-к від 23.11.2021, 757/66593/21-к від 23.01.2020, 757/10049/20-к від 26.05.2020, 757/14205/21-к від 29.09.2021, 757/54646/21-к від 21.01.2022, 761/36005/20 від 17.11.2020, 761/2318/21 від 27.01.2021, 761/17590/21 від 19.05.2021, 761/19084/21 від 31.05.2021, 761/7506/21 від 12.03.2021, 761/12011/21 від 06.04.2021, 761/16532/21 від 04.06.2021, 761/38021/21 від 03.12.2021, 757/64552/21-к від 27.01.2022, 761/5909/19 від 12.03.2019, 761/12225/19 від 29.03.2019, 761/25500/19 від 29.07.2019, 761/30623/19 від 08.08.2019, 761/12643/19 від 08.04.2019. Таким чином, позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідачів, що виразилися в не виконанні низки ухвал слідчих суддів, йому було спричинено моральну шкоду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2022 року матеріали справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 12 липня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві, зі змісту якого вбачається, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підлягають задоволенню. 20 липня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника Державної казначейської служби України, зі змісту якого вбачається, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підлягають задоволенню. 21 липня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив Державної казначейської служби України, зі змісту якого вбачається, що позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі. 25 липня 2022 року на електронну адресу суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві, зі змісту якого вбачається, що позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі. 28 липня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання від представника Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві про відмову в задоволенні клопотання позивача про призначення психологічної експертизи на предмет з`ясування розміру моральної шкоди. 01 серпня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника Державного бюро розслідувань , зі змісту якого вбачається, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підлягають задоволенню. Також 01 серпня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника Генеральної прокуратури України, зі змісту якого вбачається, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підлягають задоволенню. 02 серпня 2022 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві, зі змісту якого вбачається, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підлягають задоволенню. 04 серпня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання щодо визначення складу учасників від представника Головного управління національної поліції в м. Києві, зі змісту якого вбачається, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підлягають задоволенню. 12 серпня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання від представника Державного бюро розслідувань про відмову в задоволенні клопотання позивача про призначення психологічної експертизи на предмет з`ясування розміру моральної шкоди. 26 серпня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь-заперечення позивача на клопотання щодо визначення складу учасників від Головного управління національної поліції в м. Києві, зі змісту якої вбачається, що позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі. 29 серпня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив Генеральної прокуратури України, зі змісту якого вбачається, що позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі. 30 серпня 2022 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника Генеральної прокуратури України, зі змісту якого вбачається, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підлягають задоволенню. 06 вересня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь-заперечення позивача на відзив Державного бюро розслідувань, зі змісту якої вбачається, що позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року у справі було призначено судово-психологічну експертизу, провадження зупинено. Постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року ухвалу Шевченківського районного суду від 08 вересня 2022 року було залишено без змін. 26 квітня 2023 року на адресу суду надійшли матеріали справи разом із Повідомленням про неможливість проведення експертизи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року було відновлено провадження у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. 05 грудня 2019 року в судовому засіданні позивачем 1 було подано заяву про розширення позивних вимог, в свою чергу, позивачем 2 було подано клопотання про розширення позовних вимог на підставі нововиявлених обставин. 03 жовтня 2023 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представників Державного бюро розслідувань та Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві, відповідно до змісту яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представники відповідачів 1-4 у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували у повному обсязі, просили суд відмовити у задоволенні позову. Державна казначейська служба України явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що в межах позовних вимог у цивільній справі [PERSON] зазначає 5 кримінальних проваджень та в межах даних кримінальних проваджень 32 ухвали суду, які, на його думку, не були виконані в межах досудового розслідування кримінальних проваджень Відповідачами. З 5 (п`яти) зазначених в позовній заяві кримінальних проваджень, в 2 (двох) кримінальних провадженнях здійснювалось досудове розслідування слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, а саме №42020000000001544 від 18.08.2020 та №62019000000000006 від 09.01.2019. Згідно даних ЄРДР у кримінальному провадженні № 42020000000001544 від 18.08.2020 досудове розслідування здійснювалась слідчим Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) ТУ ДБР у м. Києві. Відповідно до відомостей ЄРДР 25.02.2021 прокурором кримінальне провадження №42020000000001544 об`єднано з кримінальним провадженням №52018000000000445. Разом із тим, згідно даних ЄРДР слідчими ТУ ДБР у м. Києві не здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52018000000000445. Згідно даних ЄРДР у кримінальному провадженні №62019000000000006 від 09.01.2019 досудове розслідування здійснювалась слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) ТУ ДБР у м. Києві. Відповідно до відомостей ЄРДР 13.12.2021 прокурором кримінальне провадження №62019000000000006 об`єднано з кримінальним провадженням №42012110090000120. У кримінальному провадженні №42012110090000120 від 17.12.2012 досудове розслідування здійснюється слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві. Згідно змісту 32 ухвал, у справах зазначених Позивачем в позовній заяві, 11 ухвалами суду зобов`язано посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві вчинити певні дії, і тільки 2 ухвали стосуються кримінальних проваджень, зазначених Позивачем в позовній заяві в цивільній справі №761/7222/22. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.09.2021 р. по справі №757/47359/21-к зобов`язано слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, що розташоване в м. Києві або іншу уповноважену особу у кримінальному провадженні №42020000000001544, розглянути клопотання [PERSON] від 19 серпня 2021 року №3/1, №4 у кримінальному провадженні №42020000000001544 , відповідно до ст. 220 КПК України, про результати розгляду клопотання проінформувати [PERSON] .. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2021 р. по справі №757/52556/21-к зобов`язано уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві розглянути клопотання [PERSON] від 24.09.2021 за № 3/2, від 24.09.2021 за № 6/1, від 24.09.2021 за №7 у кримінальному провадженні №42020000000001544, відповідно до ст. 220 КПК України, та прийняти вмотивоване рішення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2021 р. по справі № 757/54727/20-к постанову слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві Данилюка A.B. від 27.11.2020 про закриття кримінального провадження №42020000000001148 від 23.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, - скасувати, зобов`язавши слідчого відновити досудове розслідування в даному кримінальному провадженні і провести досудове розслідування. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2021-к. по справі № 757/10922/21-к скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києва у кримінальному провадженні №42020000000001148, щодо нерозгляду клопотання від 26.02.2021 вих. № 1/1 - задовольнити. Зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києва, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020000000001148, розглянути клопотання [PERSON] від 26 лютого 2021 вих. № 1/1 у кримінальному провадженні №42018000000002767 від 08.11.2018, у порядку та строк, передбачений ст. 220 КПК України, про результати розгляду клопотання проінформувати [PERSON] у відповідності до вимог ст. 220 КПК України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.07.2021 р. по справі №757/21727/21-к зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, розглянути клопотання [PERSON] від 12 квітня 2021 року за вихідним номером 2/1 в рамках кримінального провадження №42020000000001148, у порядку та строк, передбачений ст. 220 КПК України, про результати повідомити заявника та суд у відповідності до ст. 220 КПК України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2021 р. по справі №757/55389/21-к зобов`язано уповноваженого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві розглянути, у відповідності до вимог статті 220 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання №1/1 від № 01.10.2021 р. [PERSON] , в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42021000000001574, про що повідомити заявника. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2021 р. по справі №757/58034/21-к зобов`язано уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві розглянути клопотання [PERSON] 28.10.2021 року за № 1/2 та № 4/2 у кримінальному провадженні №42021000000001574, відповідно до ст. 220 КПК України, та прийняти вмотивоване рішення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2021 р. по справі №757/56708/21-к скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, у кримінальному провадженні №42021000000001574 щодо не розгляду клопотання від 18.10.2021 - задовольнити. Зобов`язати слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві або іншу уповноважену особу у кримінальному провадженні №42021000000001574, розглянути відповідно до положень ст. 220 КПК України клопотання [PERSON] від 18.10.2021, про що його повідомити. У разі повної або часткової відмови в задоволенні клопотання - винести вмотивовану постанову, копію якої вручити [PERSON] , а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надіслати. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2020 р. по справі № 757/10049/20-к постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві Коциби М.Л. від 06.02.2020 про закриття кримінального провадження № 42019000000002461 від 25.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні працівників прокуратури складу вказаного кримінального правопорушення, - скасувати, зобов`язавши слідчого відновити досудове розслідування в даному кримінальному провадженні і провести досудове розслідування. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.09.2021 р. по справі № 757/14205/21-к постанову слідчого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, Коциби М. про закриття кримінального провадження №42019000000002461- скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути слідчому відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, для досудового розслідування. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2022 р. по справі № 757/64552/21-к скаргу [PERSON] від 02.12.2021 задовольнити. Постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві Стеценка Д.В. від 11.11.2021 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42021000000000403 від 24.02.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч. 3 ст.109, ч.2 ст.256 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях суддів, правоохоронних органів та Офісу Генерального прокурора складу кримінальних правопорушень - скасувати та зобов`язати слідчого відновити досудове розслідування в даному кримінальному провадженні і провести досудове розслідування. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 761/10900/21 зобов`язано слідчого Державного бюро розслідувань у провадженні № 42020000000002545 розглянути клопотання [PERSON] № 1/1 від 09.03.2021. У зв`язку з тим, що постановою прокурора від 25.02.2021 матеріали досудового розслідування №42020000000002545 приєднано до провадження №520180000000000445 від 11.05.2018, досудове розслідування у якому здійснюється слідчими Головного управління Національної поліції України, вказану ухвалу листом від 04.11.2021 за вих. №18859-21/11-02-6987/21 скеровано до Головного управління Національної поліції у місті Києві. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.09.2021 р. по справі №757/47359/21-к зобов`язано слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, що розташоване в м. Києві або іншу уповноважену особу у кримінальному провадженні №42020000000001544, розглянути клопотання [PERSON] від 19 серпня 2021 року №3/1, №4 у кримінальному провадженні №42020000000001544 , відповідно до ст. 220 КПК України, про результати розгляду клопотання проінформувати [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №757/52556/21-к зобов`язано уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, розглянути клопотання [PERSON] від 24.09.2021 за № 3/2, від 24.09.2021 за №6/1, від 24.09.2021 за №7 у кримінальному провадженні №42020000000001544. У зв`язку з тим, що постановою прокурора від 25.02.2021 матеріали досудового розслідування № 42020000000001544 приєднано до провадження №520180000000000445 від 11.05.2018, досудове розслідування у якому здійснюється слідчими Головного управління Національної поліції України, вказану ухвалу листом від 10.11.2021 за вих. №11-02-16198/21 скеровано до Головного управління Національної поліції у місті Києві. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №761/17590/21 зобов`язано слідчого Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні № 42020000000001543, розглянути клопотання [PERSON] № 6/2 від 29.04.2021, № 7/1 від 30.04.2021. На виконання вказаної ухвали [PERSON] надано відповідь листом від 21.10.2021 за вих. № 11-02-6354/21. Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2021 р. по справі № 757/54727/20-к до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві надійшла та зареєстрована 23.03.2021 за вх. №6675-21, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2021-к по справі №757/10922/21-к надійшла та зареєстрована 21.04.2021 за вх.№8713-21. Дані ухвали скеровані слідчим до виконання до Київської міської прокуратури для відновлення досудового розслідування та визначення підслідності у кримінальному провадженні № 42020000000001148 від 23.06.2020 за першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Києві) за № 11- 8852/02-21 вих від 28.04.2021. З матеріалів вбачається, що станом на 05.07.2022, кримінальне провадження № 42020000000001148 від 23.06.2020, приєднано до кримінального провадження № 42012110090000120, в якому досудове розслідування здійснює старший слідчий Другого слідчого відділу. На виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2021 по справі №757/10922/21-к листом від 16.04.2021 вих. №11-7648/02-2021вих. [PERSON] повідомлено про розгляд клопотання №1/1 26.02.2021 та закриття КП №42020000000001148. Доказів того, що до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві надійшла ухвала Печерського районного суду м. Києва від 19.07.2021 р. по справі №757/21727/21-к, матеріали справи не містять. Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2021 р. по справі №757/55389/21-к надійшла до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві. Листом від 28.01.2022 вих. №1174-22/к/11-03-1006/22 повідомлено [PERSON] та слідчого суддю Печерського районного суду міста Києва щодо ненадходження клопотання [PERSON] №1/1 від 01.10.2021 в рамках КП №42021000000001574 від 26.07.2021. Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2021 р. по справі №757/58034/21-к до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві надійшла та зареєстрована 13.12.2021 вх. №35296-21. На виконання ухвали суду розглянуто клопотання [PERSON] від 28.10.2021 за №1/2 та №4/2 у КП №42021000000001574. За результатами розгляду даного клопотання слідчим винесено постанову від 17.12.2021 про відмову в задоволенні клопотання, про що повідомлено останнього листом від 30.12.2021 вих. №35296-21/11-03-9511/21. Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2021 р. по справі №757/56708/21-к до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві надійшла та зареєстрована 01.02.2022 вх.№2413-22/к. На виконання ухвали суду розглянуто клопотання [PERSON] від 18.10.2021 за №2/2 у КП №42021000000001574. За результатами розгляду даного клопотання слідчим винесено постанову від 17.12.2021 про відмову в задоволенні клопотання, про що повідомлено останнього листом від 23.02.2022 вих. №11-03-8532/22. Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2020 р. по справі № 757/10049/20-к до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві надійшла та зареєстрована 04.06.2020 за вх. №16975-20. На виконання ухвали суду, відповідно до відомостей ЄРДР, 10.06.2020 відновлено досудове розслідування кримінального провадження №42019000000002461 від 25.11.2019. Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 29.09.2021 р. по справі №757/14205/21-к до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві надійшла та зареєстрована 16.12.2021 за вх.№1623-кп/21. Дану ухвалу скеровано до виконання до Київської міської прокуратури для відновлення досудового розслідування та визначення підслідності у кримінальному провадженні № 42019000000002461 від 25.11.2019 за першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Києві) за № 1623- КП/21/11-02- 9271/21 від 24.12.2021. В Офісі Генерального прокурора перебувала на розгляді заява [PERSON] від 10.03.2020 № 838 (від 13.03.2020 вх. ОГП № 53035-20) щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52018000000000521, а також з інших питань, за результатами розгляду якої відповідно до вимог чинного законодавства заяву направлено до прокуратури м. Києва (Київської міської прокуратури), про що заявника повідомлено листом від 19.03.2020 № 31/3/2-27045ВИХ-20. У подальшому, на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва ВІД 02.07.2020 (справа № 757/12113/20-к) за заявою [PERSON] від 10.03.2020 № 838 Офісом Генерального прокурора 18.08.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 42020000000001544 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, досудове розслідування у якому доручено слідчим територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві. Про виконання рішення суду та внесення відомостей до ЄРДР за заявою № 838 [PERSON] повідомлено листом від 20.08.2020 № 31/3/3-1703вих-20 з одночасним наданням витягу з ЄРДР. За даними ЄРДР 25.02.2021 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42020000000001544 від 18.08.2020 об`єднано з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52018000000000445 від 11.05.2018 в одне провадження за № 52018000000000445, досудове розслідування у якому здійснюється слідчими ГУ НП у м. Києві за процесуального керівництва прокурорів Київської міської 2 прокуратури. На момент розгляду справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52018000000000445 триває. Також за даними інформаційної системи «Система електронного документообігу органів прокуратури України» ухвала від 06.10.2020 (справа № 757/40402/20-к), якою зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора розглянути в порядку ст. 220 КПК України клопотання [PERSON] від 08.09.2020 № 1/1, з Печерського районного суду м. Києва до Офісу Генерального прокурора не надходила. Крім того, слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 6201900000000006, за результатами якого слідчим 13.07.2020 прийнято рішення про закриття провадження на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ет. 219 цього Кодексу. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.09.2021 (справа № 757/48934/20-к) зазначену постанову слідчого скасовано. За даними ЄРДР 08.10.2021 на виконання рішення суду досудове розслідування у кримінальному провадженні № 6201900000000006 відновлено та, у подальшому, 13.12.2021 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 6201900000000006 від 09.01.2019 об`єднано з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42012110090000120 від 17.12.2012 в одне провадження за № 42012110090000120, досудове розслідування у якому здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури. На момент розгляду справи досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42012110090000120 триває. Також слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020000000001148, за результатами якого слідчим 27.11.2020 прийнято рішення про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2021 (справа № 757/54727/20-к) зазначену постанову слідчого скасовано. За даними ЄРДР 02.04.2021 на виконання рішення суду досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020000000001148 відновлено та у подальшому, 20.10.2021 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42020000000001148 від 23.06.2020 об`єднано з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42012110090000120 від 17.12.2012 в одне провадження за № 42012110090000120. Крім того, установлено, що слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42019000000002461 від 25.11.2019, за результатами здійснення якого слідчим 06.02.2020 прийнято рішення про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.09.2021 (справа № 757/14205/21-к) зазначену постанову слідчого скасовано. За даними ЄРДР на виконання рішення суду 04.07.2022 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42019000000002461 відновлено та на момент розгляду справи досудове розслідування триває. Крім того, слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021000000000403 від 24.02.2021, за результатами здійснення якого слідчим 11.11.2021 прийнято рішення про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2022 (справа № 757/64552/21-к) зазначену постанову слідчого скасовано. Слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52021000000000027 від 19.01.2021, за результатами здійснення якого слідчим 25.04.2022 прийнято рішення про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2021 (справа № 757/10049/21-к), на невиконання якої посилається у своїй позовній заяві [PERSON] , його скаргу на бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 04.02.2021 № 04/02/21-15 залишено без задоволення. Окремо суд зауважує, що [PERSON] у цій справі також обґрунтовує свої позовні вимоги щодо спричинення йому моральної шкоди, поряд із іншим, унаслідок невиконання ДБР ухвал слідчих суддів Шевченківського районного суду міста Києва у справах №№ 761/5909/19, 761/12225/19, 761/25500/19. Однак, як вбачається з відзиву представника ДБР, правомірність дій посадових осіб ДБР щодо виконання указаних ухвал слідчих суддів була предметом розгляду у справі №761/36508/19. Так рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05.11.2020, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.04.2021, у справі № 761/36508/19, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ДБР, ДКСУ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТУ ДБР, розташоване у місті Києві, про відшкодування моральної шкоди. Щодо позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Водночас стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Вказане кореспондується пунктами 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18). При цьому, стаття 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, положеннями вказаної статті передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що відповідачами, своєю бездіяльністю, яка полягала у невиконанні ухвал слідчих суддів, було завдано позивачу моральної шкоди. Тобто, виходячи із спірних правовідносин, останні регулюються положеннями ст.ст. 1173, 1174 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно із частиною першою статті 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК). За правилами частин першої - четвертої статті 214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Так, однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. У разі задоволення судом скарги особи стосовно бездіяльності правоохоронного органу або зобов`язання внести певні відомості до ЄРДР, такий факт може свідчити виключно про наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб правоохоронного органу, однак це не може свідчити про незаконність їх діяльності, як такої. Вищезазначених висновків Верховний Суд дійшов і у постановах від 30.01.2019 по справі № 199/1478/17, від 27.11.2019 по справі № 641/2198/17, від 13.01.2020 по справі № 227/2572/19, від 19.03.2020 по справі № 686/13212/19, від 21.02.2020 по справі № 521/2951/17. При цьому, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц зазначено, що сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не тягне наслідок цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду, що підлягає відшкодуванню у відповідності до ст.ст. 23, 1167, 1174 ЦК України. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, унаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача та притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Водночас, встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою і моральною шкодою дає можливість визначати суб`єкта її відповідальності та її межі, тобто особа має нести відповідальність лише за ту шкоду, яка викликана саме її поведінкою. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, передбачених ст. 81 ЦПК України, у подібних відносинах викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17. Крім того, подібного висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 27.11.2019 у справі № 641/2198/17, від 13.01.2020 у справі № 227/2572/19, від 19.03.2020 у справі № 686/13212/19. Враховуючи обставини справи, законодавством визначено механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України, звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави. Так, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ч. 1 ст. 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Отже, в силу вимог ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю. Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі. Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією. Принцип змагальності судового провадження охоплює собою, крім можливості подавати власні докази, також право особи на ефективну участь, а саме знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість подавати свої заперечення та зауваження щодо них. Чинним процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є допустимими, водночас обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Правові аспекти вимог позивача стосуються невиконань рішень судів в площині кримінального процесу і є логічно недоведеними та передчасними, щоб розглядати справу про відшкодування моральної шкоди та надати правову оцінку причинам та підставам невиконання судових рішень. В справі наявні ухвали щодо зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та безліч листі-інформувань, проте матеріали справи не містить скарг позивача на дії та бездіяльність слідчих в порядку КПК. Крім того, матеріали справи не містять інформації щодо наявних дисциплінарних стягнень стосовно осіб, які виконали чи не виконали вимоги КПК, як і відсутні вироки, які набрали законної сили щодо невиконання судових рішень в частині невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Суд зауважує, що звернення позивача до суду з відповідною скаргою на бездіяльність слідчого в порядку ст. 303 КПК України свідчить про реалізацію права останнього на оскарження процесуальної діяльності відповідачів, передбаченого ст. 303 КПК України, а винесення ухвали за результатами розгляду такої скарги - є наслідком судового контролю за діяльністю слідчого під час досудового розслідування і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦПК України. При цьому, сама лише незгода позивача з прийнятими відповідачами процесуальними рішеннями, які були або можуть бути ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування останньому моральної шкоди. Додатково заслуговує на увагу те, що у повідомленні експерта про неможливість проведення експертизи було вказано, що на даному етапі судового процесу не можливо вирішити питання щодо визначення грошового еквіваленту компенсації за завдані страждання, оскільки відсутня судова оцінка протиправності дії відповідача. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Враховуючи вище викладене, позивачем, всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження протиправності дій відповідачів, наявності моральних страждань та переживань, відповідного обґрунтування розміру завданої моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, на яку посилається позивач. За таких обставин, оскільки в судовому засіданні не підтвердилась та обставина, що відповідачами була завдана моральна шкода позивачу, отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо судових витрат суд дійшов до наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. Суд зауважує, що відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, Закону України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», з урахуванням положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», постанови Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц, та

Outcome: dismissed