Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

У вересні 2021 року адвокат Мазуркевич М.А. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2011 року з [PERSON] стягнуто на користь КС «Аккорд» заборгованість у загальному розмірі 5 312,26 грн. 10.10.2012 року між КС «Аккорд» та [PERSON] було укладеного договір № 10/10 про відступлення права вимоги, згідно якого до останнього перейшло право вимоги до ряду боржників, в т.ч. й до [PERSON] . Після смерті стягувача [PERSON] ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2015 року стягувачем є [PERSON] як дружина померлого [PERSON] . Вказує, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2011 року [PERSON] не виконано, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 24). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2021 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 30-31). Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його зареєстроване місце проживання згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, - [ADDRESS] . Поштовий конверт повернувся до суду без вручення. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористалась, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк була повідомлена в ухвалі про відкриття провадження у справі від 05.11.2021 року. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом, належними доказами по справі установлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2011 року з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «КС «Аккорд» заборгованість у загальному розмірі 5 312,26 грн. (а.с. 5). Постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 19.07.2013 року про заміну сторони у виконавчому провадженні № [NUMBER], сторону виконавчого провадження - ТОВ «КС «Аккорд» замінено на правонаступника - [PERSON] на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2013 року № 6/759/366/13 (а.с. 6). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2015 року стягувача [PERSON] замінено на [PERSON] (а.с. 7, звор.). Відповідач [PERSON] не виконав вказане рішення суду, а отже допустив прострочення грошового зобов`язання. Докази на підтвердження зворотного суду не надано. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Позивачем здійснено нарахування 3% річних та індексу інфляції, що полягає в компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку позивача за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року складає 2 098,33 грн., з яких: розрахована сума 3% річних 478,10 грн.; інфляційні втрати - 1 620,23 грн. Наданий розрахунок позивачем суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону, а також відповідачем не спростований. Суд враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Судом встановлено, що відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заява про застосування позовної давності від відповідача не надходила. Тому, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», то останній підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 509, 525, 526, 610, 625 ЦК України,

Outcome: approved