Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25 вересня 1999 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 112. Подружжя має спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що подружні стосунки з відповідачкою не склалися та сторони мешкають окремо з 2017 року, спільного господарства не ведуть, а подальше подружнє життя є неможливим. Позивач та його представник адвокат Булкіна О. І. в судове засідання не з`явилися. Згідно поданої заяви позов підтримали та просили розглянути справу за їх відсутності (а.с.28). Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Надала до суду заяву, в якій позов визнала та просила розглянути справу за її відсутності, зазначивши що спір щодо місця проживання дитини відсутній, дитина мешкає разом з відповідачкою, а сторони не проживають разом з 2017 року (а.с.29-30). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 вересня 1999 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 112 (а.с.7). У період зареєстрованого шлюбу у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Судом встановлено, що сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 2017 року. Спір про поділ майна та про місце проживання дитини - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті і задоволенням позовних вимог, з неї підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 536 гривень 80 копійок слід повернути позивачу з державного бюджету (а.с.4). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved