Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд: зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] ; встановити [PERSON] брати участь у вихованні і вільному спілкуванні з донькою [PERSON] у формі особистих періодичних побачень, а саме: починаючи з моменту набрання рішення суду законної сили, кожного четверга з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв, та суботи з 10 год. 00 хв до 18 год. 00 хв; починаючи з моменту досягнення дитиною 3-річного віку, кожного четверга з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв, та суботи з 10 год. 00 хв до 19 год. 00 хв., у святкові дні з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв; починаючи з моменту досягнення дитиною 5-річного віку, кожного четверга з 17 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв, та суботи з 10 год. 00 хв до неділі 20 год. 00 хв., у святкові дні з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв; п`ятнадцять днів у рік для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини, в тому числі за кордоном, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що сторони у 2016 році уклали шлюб, який припинено рішенням суду у 2022 році. Від шлюбних відносин у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Зазначає, що він, як батько дитини, виконує батьківські обов`язки, вчасно сплачує аліменти, відправляє посилки з дитячим харчуванням та речами, іграшками. Разом з цим спілкування між сторонами відбувається здебільшого у письмовому форматі, оскільки особисте спілкування призводить до сварок. Зазначає, що відповідач на листи не відповідає, відправлення для дитини з пошти забирати відмовляється, що підтверджується відмітками на зворотніх повідомленнях. Зауважує, що відповідач перешкоджає його вільному спілкуванню з дитиною протягом більш ніж двох років, оскільки не відповідає на повідомлення, за вказаний період надала можливість йому побачитися із дитиною тільки 15.05.2022, провести з нею час та придбати необхідні речі. Крім того, просить суд взяти до уваги те, що відповідач не повідомляє позивачеві умови та місце проживання доньки, добровільно врегульовувати питання щодо участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком відмовляється, тому, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги просить задовольнити. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.07.2022 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги позивача задовольнити частково, шляхом встановлення [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою у формі особистих періодичних побачень, а саме: починаючи з моменту набрання законної сили рішенням суду: по суботах чи неділях з 10 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв.; починаючи з моменту досягнення дитиною 6-річного віку: кожного четверга з 16 год. 00 хв. до 19 год.00 хв. та суботи з 10 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв., у святкові дні - почергово за домовленістю між батьками. Мотивує відзив тим, що викладені у позовній заяві обставини не в повній мірі відповідають дійсності. Вказує, що у період з 2020 по 2022 рік позивач не виходив із відповідачкою на зв`язок, обмежив будь-які контакти, на листи, надіслані йому, не відповідав. Зауважує, що у період з лютого 2022 року по серпень 2022 року частково налагодили контакт із позивачем, час від часу проводили спільно час, надсилала фото доньки батьку у месенджер, що підтверджується фотокопіями листувань. Вказує, що жодним чином не перешкоджала спілкуванню дитини з батьком, навпаки, черговий конфлікт сторін призвів до того, що відповідач із дитиною змушена була проживати у соціальній квартирі, а позивач не віддавав речі, що належать дитині. Зазначає також, що судовим наказом Подільського районного суду м. Києва у справі №758/9738/23 від 07.09.2020 зобов`язано позивача сплачувати аліменти на дитину у розмірі заробітку, починаючи з 31.08.2020 та до досягнення дитиною повноліття, та крім того, рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі №758/9744/20 від 23.06.2021, судом зобов`язано позивача сплачувати на користь відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку починаючи з 31.08.2020 та до досягнення дитиною трьох років. На думку відповідача, позивач переслідує виключно матеріальні інтереси по зменшенню розміру сплати аліментів, оскільки на час подання відзиву, у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, в якій просить суд зменшити розміри виплат аліментів у зв`язку із відсутністю сталого доходу, потребу в коштах на лікування та утримання батьків. Також до відзиву долучила низку відеодоказів на підтвердження факту неправомірного виселення її з донькою із спільної квартири, що вчергове доводить факт небажання позивачем налагоджувати контакт із колишньою дружиною та донькою, а також абсолютну незацікавленість батька у життєдіяльності доньки. Додатково зауважує, що із графіком, запропонованим позивачем, не погоджується з огляду на те, що позивач має проблеми зі здоров`ям (як він сам зауважив), що у свою чергу створює сумніви щодо можливості належного догляду за дитиною, крім того, дитина має свій графік прогулянок, сну, харчування тощо, а тому, з метою дотримання інтересів дитини, просить суд встановити інший графік побачень з дитиною, аніж запропонований позивачем. Представник позивача подала відповідь на відзив, в якій вказує, що твердження сторони відповідача про відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною є неправдивими та спростовуються письмовими доказами, поданими позивачем. Щодо тверджень відповідача про переслідування виключно матеріальних інтересів, підтвердила, що у провадженні суду перебувала справа про зміну способу стягнення аліментів, однак позов мотивований реальними обставинами, а саме тим, що позивач офіційно непрацевлаштований, здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід, з якого велику частку віддає на утримання відповідачки та дитини що є непомірним для нього у даний час. Разом із тим, зазначає, що зменшення доходу не стало перепоною у здійсненні позивачем своїх зобов`язань, та останній знаходить кошти для вчасної сплати аліментів, заборгованість відсутня. Стосовно доводів відповідача в частині неправомірного виселення з квартири зазначає, що у серпні 2020 року між сторонами дійсно відбувся конфлікт, за результатами якого відповідач зверталася до поліції та був складений протокол за ст. 173-2 КУпАП, провадження у справі закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Після конфлікту позивач 26.08.2020 покинув квартиру, а відповідач, 31.08.2020 самостійно покинула квартиру, у присутності працівників поліції збирала речі, оскільки представник позивача - адвокат Локтіонов Е.В. приїхав за речами клієнта, однак [PERSON] відмовилась відчиняти двері та віддавати особисті речі [PERSON] . Щодо графіку побачень з дитиною, то позивач погоджується коригувати його за домовленістю з відповідачем, в залежності від стану здоров`я обох батьків, графіку дитини тощо. Враховуючи викладене, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просить суд взяти до уваги те, що позивач не сплачує аліменти у повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 15.09.2022, однак, не зважаючи на вказані обставини, відповідачка не чинить йому перешкод у спілкуванні з донькою. Повторно наголосила на необхідності коригування графіку побачень з дитиною, з урахуванням її потреб та інтересів. Від представника позивача надійшли письмові пояснення на заперечення відповідача з приводу відповіді на відзив, в яких зазначив, що дійсно має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років, та така заборгованість спричинена скрутним матеріальним становищем, разом із тим, аліменти на утримання дитини сплачує вчасно в повному обсязі. Крім того, просив суд зауважити, що відповідач у позовній заяві про розірвання шлюбу вказала, що має стабільний дохід від підприємницької діяльності, а тому не перебуває у скрутному матеріальному становищі, та в будь-якому разі, наявність заборгованості по сплаті аліментів на користь матері не може слугувати перепоною для участі батька у вихованні дитини. Стосовно графіку побачень з дитиною, повторно зазначив про згоду на коригування графіку за попередньою домовленістю між батьками. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.02.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні сторона позивача позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті. У судовому засідання сторона відповідача частково заперечила щодо позовних вимог, викладених у позовній заяві та просила прийняти рішення з урахуванням позиції відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання, будучи належним чином повідомленими, не з`явились, надіслали на адресу суду заяви, згідно яких, просили розгляд справи проводити за відсутності представників та прийняти рішення в інтересах дитини. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 05 червня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції у м. Київ, актовий запис №780 від 05.06.2016. В шлюбі у сторін народилася дитина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.05.2020 серії [NUMBER] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2022, справа №755/10244/21, шлюб між сторонами розірвано, також вказаним рішенням визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , за місцем її реєстрації або проживання - [ADDRESS] . Дитина проживає із матір`ю. Дана обставина сторонами не заперечується, а тому суд приймає таку до уваги. Позивач наводить аргументи про те, що після припинення шлюбних відносин колишня дружина чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, у зв`язку із чим виник спір між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно з ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» ). Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зроблено висновок, що «судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів». У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 (провадження № 61-1728св22) вказано, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Ні міжнародні, ні національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання, спілкування та виховання з дітьми. Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей. Позивач вказує, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною та жодних домовленостей щодо участі батька у вихованні дитини між сторонами не досягнуто. У зв`язку із виникнення спору щодо участі у вихованні дитини позивач звертався до органу опіки і піклування у відповідності до ст. 158 СК України. Із висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.11.2022 щодо встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , [INFO] , вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації були присутні обоє батьків, при цьому батько [PERSON] зазначив, що майже не бачиться з донькою, оскільки матір не надає такої можливості, він належним чином виконує батьківські обов`язки по сплаті аліментів, купує речі для дитини. Натомість мати [PERSON] вказала, що не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Посилання відповідача [PERSON] на те, що вона не чинить жодних перешкод у спілкуванні позивача з дитиною, суд оцінює критично, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, дійсно мали місце випадки, коли відповідач ігнорувала повідомлення та дзвінки позивача щодо зустрічі з дитиною, з поштового відділення не отримувала речі, які надсилав батько для дитини. Суд бере до уваги також і те, що спір щодо участі батька у вихованні дочки викликаний конфліктами, неприязними відносинами, які залишились між колишнім подружжям, про що неодноразово зазначалось та проявлялось у судових засіданнях сторонами справи. Враховуючи наведене вище, а також те, що обоє батьків, а не лише один із них повинні бути авторитетом для дитини та формувати її світогляд, та жоден із них не повинен бути наділений пріоритетним правом на піклування, проживання, спілкування та виховання з дитиною, суд прийшов до висновку про те, що позовна вимога про усунення перешкод щодо участі позивача у вихованні дочки підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про встановлення способу участі батька у вихованні і вільному спілкуванні з донькою, суд дійшов наступного висновку. Позивачем запропоновано певні способи участі у вихованні дитини, як до досягнення дитиною п`ятирічного віку, так і після такого. Відповідач із графіком, запропонованим позивачем погоджується частково, проте вважає, що вказаний графік слід коригувати, зважаючи на інтереси дитини, її графік сну, харчування тощо, а щодо вихідних та святкових днів просить питання побачень з дитиною узгоджувати з нею. При цьому в судових дебатах, сторона відповідача висловила позицію щодо щодо спілкування батька з дитиною, до досягнення нею 6 річного віку виключно у присутності матері. Судом досліджено висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.11.2022, відповідно до якого служба вважає за доцільне встановити наступний графік спілкуванні батька з малолітньою [PERSON] , [INFO] , із врахування психоемоційного та фізичного стану дитини, особистої прихильності до кожного з батьків, вікових потреб дитини та її розпорядку дня, з дотриманням графіку роботи навчальних закладів, в яких дитина отримує відповідну дошкільну освіту та додаткове навчання, наступним чином: кожного четверга з 17 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. батько забирає доньку та проводить з нею час на власний розсуд; кожної суботи з 10 год. 00 хв. по 13 год. 00 хв. та з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. батько забирає доньку та проводить з нею час на власний розсуд. Позивач [PERSON] з даним висновком органу опіки та піклування не у повній мірі погодився, наполягав на тому, що має рівні права на спілкування з дитиною, а тому просив визначити порядок участі батька у вихованні і спілкуванні з дочкою саме за таким графіком, як він зазначив в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо наявного висновку органу опіки та піклування вказала, що погоджується частково, та з приводу проведення часу з дитиною просила суд визначити можливість проводити його в суботу або неділю у присутності матері, а з 6 років - за попередньою домовленістю між батьками, з приводу виїзду закордон, просила суд встановити порядок виїзду за домовленістю з матір`ю із спільним визначенням місця перебування. За правилами ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Стаття 159 СК України прямо вказує, що саме суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Практика ЄСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Суд вважає, що вищевказаний висновок органу опіки та піклування підтверджує наявність спору між батьками щодо їх участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, але вказаний висновок не вирішує виникнення конфліктів та спірних ситуацій. Здебільшого потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22)). Виходячи із системного аналізу ч.1 ст.3, ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 7, 19, 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України суд вважає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Як зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.04.2022 у справі № 706/1878/18 (провадження № 61-11601св21) особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини. Отже, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов`язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Судом також береться до уваги, що позивач матеріально забезпечений, працює, має наміри та бажання спілкуватися і брати участь у вихованні дитини. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з дитиною, що має наслідком недостатню участь позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, судом не встановлено жодних перешкод для спілкування батька з дитиною. Відповідач, хоча й належним чином займається вихованням та утриманням дитини, однак, перешкоджаючи позивачу у спілкуванні із дочкою, позбавляє його як належної опіки і виховання з боку батька, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. Створювані матір`ю дитини певні перешкоди для батька у вихованні та спілкуванні із дитиною руйнують зв`язки дитини зі своєю сім`єю, до якої належить як батько, так і матір, а отже, в даному конкретному випадку така поведінка відповідача суперечить сімейним цінностям та не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі № 663/724/19 (провадження № 61-15273св21). Щодо тверджень відповідача про виникнення між сторонами боргових зобов`язань, то такі дані свідчать про наявність між сторонами зобов`язаних договірних відносин, які регулюються нормами ЦК України, та жодним чином не можуть впливати на вирішення питання щодо прав та обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що наявність заборгованості позивача перед відповідачем у частині сплати аліментів на її утримання підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості, виданим Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15.09.2022 ВП №67003778. Однак, згідно розрахуноку зі спати аліментів ВП №63439056, виданий Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) аліменти безпосередньо на дитину [PERSON] сплачуються позивачем у повному обсязі,та станом на 01.07.2022, заборгованість зі сплати аліментів становить 0,00 грн., що, серед іншого, підтверджується також наявними у матеріалах справи копіями квитанцій про оплату аліментів на рахунок [PERSON] . Таким чином, на думку суду, фактична наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання матері не ставить під сумнів наявність з боку батька бажання у спілкуванні та вихованні дитини та жодним чином не зумовлює можливості обмеження такого спілкування з боку матері. Щодо позиції відповідача про зустрічі батька з дитиною лише у присутності матері, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, за змістом частини другої статті 159 СК України обумовлення побачень з дитиною присутністю іншої особи можливе лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідачем не надано суду будь яких переконливих доказів того, що дитина не може спілкуватися з батьком наодинці, без присутності матері. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що мати, усвідомлюючи інтереси дитини та виконуючи рішення суду щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, має можливість морально підготувати її до зустрічі з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька з донькою. Вказана позиція суду узгоджується із позицією, викладеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.09.2021 № 176/1955/20. Крім того, у справі, що є предметом розгляду, вчинення фактів домашнього насильство щодо дитини або за її присутності належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджено. Суд із врахуванням зазначених вище норм права, судової практики, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню батька і дитини, а також інших негативних фактів поведінки позивача, які б могли зашкодити дитині, дійшов висновку, що дитина має право знати свого батька і право на його піклування; як батько так і дитина мають право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти, а відтак вимога щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. Визначаючи спосіб участі батька у спілкуванні з дочкою, суд враховує задоволення максимальних інтересів дитини, які переважають за інтереси батьків, наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у вихованні дитини, беручи до уваги такі істотні обставини як вік дитини, звичайний уклад її життя, місця проживання сторін, особисті стосунки, які склались між ними, стан здоров`я дитини, прихильність дитини до матері, проживання дочки тривалий час без участі батька, бажання відповідача брати участь у зустрічах із дочкою, зважаючи на те, що виховання дитини відповідно до ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» має спрямовуватися на розвиток її особистості та підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, а спілкування не може перешкоджати її нормальному вихованню, суд вважає доцільним визначити спосіб участі батька у спілкуванні з донькою згідно наступного графіку побачень батька з дитиною, з урахуванням розпорядку дня дитини, її стану здоров`я, потреб, інтересів, без присутності матері дитини [PERSON] : - кожного четверга з 17 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв.; - кожної суботи з 10 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв.; - у святкові дні почергово, з 12 год. по 15 год. або з 15 год. по 18 год. за попередньою домовленістю між батьками; - проведення спільного відпочинку з дитиною по 7 днів двічі на рік за домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] . В решті частини позовної вимоги щодо визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини - відмовити. Такий спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною, на думку суду, відповідає віковим потребам малолітньої дитини та дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини, повністю відповідатиме можливості дитини у повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Крім того, визначаючи вказаний спосіб участі батька у вихованні дитини, суд в обов`язковому порядку з урахуванням віку дитини вважає необхідним зобов`язати [PERSON] забезпечити дотримання розпорядку дня дитини, врахування її стану здоров`я, потреб, інтересів, а також рекомендує не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини [PERSON] , а також одночасно рекомендувати [PERSON] не допускати протиправних дій та негативних розмов з донькою відносно батька дитини [PERSON] , з метою дотримання позитивного психоемоційного стану дитини по відношенню до обох батьків. Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі зміни обставин, з врахуванням яких суд визначив способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 496,20 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial