Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 27.04.1991 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . За час спільного життя за рахунок спільних сімейних коштів було придбано спільне майно, яке включає нерухоме майно та транспортний засіб. Так, за відповідачем було зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2006 року, та на земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 0,0614 га, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. Вказане домоволодіння було придбане за рахунок кредитних коштів згідно кредитного договору від 19.07.2006 укладеного між відповідачем і Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк». З метою швидкого погашення кредитного договору за придбання спірної квартири, позивач продала належну їй на праві приватної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . На момент подачі позову, в спірному домоволодінні мешкає відповідач. Крім того, 03.04.2019 року відповідач отримав у власність транспортний засіб Opel Corsa, 2003 р.в. Так як вказане майно було придбане під час шлюбу, позивач просить визнати за нею право власності на частки домоволодіння, частки земельної ділянки та частки транспортного засобу, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.02.2023 позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 01.03.2023 року на адресу суду від позивача на виконання ухвали суду від 01.02.2023 надійшла уточнена позовна заява з усуненими недоліками, в якій позивач уточнила вартість майна, яке підлягає розподілу, а також уточнила вимоги в частині стягнення з відповідача понесених нею судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1924,70 грн, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, витрат на експертну оцінку у розмірі 2 100,00 грн. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2023 було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання. 17.04.2023 позивач подала на адресу суду позовну заяву, уточнюючи свої позовні вимоги, а саме: в прохальній частині позивач просить суд визнати за нею та відповідачем по частки права власності на домоволодіння та на частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; визнати по частки права власності на транспортний засіб; усунути позивачу перешкоди у користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , шляхом її вселення у домоволодіння, а також стягнути на її користь з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 998,30 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, витрати на експертну оцінку у розмірі 2 100,00 грн. 05.05.2023 адвокатом Зайкою П.К., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , подано до суду відзив, в якому відповідач не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими, просить відмовити в позові, зазначаючи, що позивач, прохаючи суд визнати право власності на 1/2 частки майна, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, не пропонує варіанти поділу майна, тобто із визнанням часток фактичний розподіл не відбудеться. Відповідач не заперечує поділити майно у належний спосіб, визначивши у власність кожного із подружжя конкретних видів (об`єктів) майна, або здійснити продаж спільного неподільного майна та сплатити грошову компенсацію позивачу. Представник зазначає у відзиві, що на сьогоднішній день, позивач користується спільним транспортним засобом, відповідач же доступу до авто не має. Відповідач неодноразово пропонував позивачу вирішити питання щодо поділу майна мирним шляхом. Крім того, позивач зареєстрована за адресою спірного домоволодіння та має можливість користуватися ним, відповідач не чинить перешкод у користуванні житловим будинком, натомість остання постійно провокує відповідача, що унеможливлює спільне проживання подружжя у спільному домоволодінні. Скориставшись своїм правом, 15.05.2023 позивач подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій не погодилась із запереченнями відповідача. В обґрунтування вказує, що згода щодо фактичного поділу майна між подружжям відсутня. Також позивач не згодна з твердженням відповідача щодо того, що останній пропонував вирішити питання поділу майна мирним шляхом. Натомість пропонує відповідачу надати згоду на отримання грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. Щодо зауважень відповідача про те, що вона фактично користується транспортним засобом, до якого він не має доступу, то позивач відзначила, що відповідач користується домоволодінням, до якого у позивача відсутній доступ. Щодо тверджень відповідача, що він не перешкоджає позивачу у проживанні у спільному домоволодінні, позивач зазначила, що відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за фактом вчинення домашнього насильства відносно позивача на ґрунті особистої неприязні. Ухвалою від 24.05.2023 року по справі підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримали із зазначених підстав. Відповідач у судовому засіданні визнав вимоги позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Встановлено, що сторони з 27 квітня 1991 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. 19 липня 2006 року [PERSON] (відповідач) уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] придбав домоволодіння за номером [ADDRESS] , що складається з: житловий будинок «А-1», загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., цегляна вбиральня «Г», водоколонка «І», замощення «ІІ» та огорожа «1-4». Зазначений договір був забезпечений іпотечним договором №131/06-КЗ/027 від 19.04.2006, згідно якого іпотекодавець [PERSON] , передає в іпотеку іпотекодержателю - Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 131/06-КВ/027 від 19.07.2006, укладеним між відповідачем і банком. 24.07.2006, [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на житловий будинок, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно з висновком ФОП [PERSON] від 20.01.2023, ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м. з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визначена на 20.01.2023, складає 168650,00 грн. Також 01 вересня 2006 року [PERSON] \~уклав з\~ [PERSON] \~договір купівлі-продажу,\~згідно якого\~ [PERSON] \~ придбав\~у [PERSON] \~земельну ділянку,\~площею 0,0614\~га, що знаходиться на [ADDRESS] . Згідно з висновком ФОП [PERSON] від 23.02.2023, ринкова вартість земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0614 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 23.02.2023 року становить 95170,00 гривень. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником транспортного засобу «Opel Corsa», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , дата реєстрації 03.04.2019 року, дата першої реєстрації автомобіля 11.03.2008. Згідно з висновком ФОП [PERSON] від 23.02.2023, ринкова вартість транспортного засобу марки «OPEL CORSA», загальний легковий, хетчбек-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 23.02.2023, становить 121 120,00 гривень. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено\~ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Частиною 2 ст.\~372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3\~ст.372ЦК України). Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено, що\~позивач та відповідач \~не досягли домовленості про поділ спірного житлового будинку, земельної ділянки та транспортного засобу.\~ Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так як існує спір про розмір часток, які мають бути визначені кожному із подружжя та підстав для відступлення від принципу рівності часток дружини і чоловіка при розгляді даної цивільної справи не встановлено, суд приходить до висновку,що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому спільне майно у вигляді домоволодіння, земельної ділянки та транспортного засобу підлягає розділу на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право спільної часткової власності на майно 1/2 частини кожному, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно. Крім того, між сторонами виник спір за місце проживання позивачки. У спірному будинку проживає відповідач. За правилами ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст.\~317,\~383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Позивачка, як співвласник будинку має право на володіння, користування будинком та право на проживання, де вона постійно проживала і де є зареєстрована. Відповідач доказів на протилежне суду не надав, заперечуючи вказані обставини протягом часу до початку судового розгляду. У зв`язку з чим вимога позивачки про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення також підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 2 998,30 гривень сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved