Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

ПАТ "Київський електровагоноремонтний завод" у червні 2016 року звернувся до суду із позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові зазначає, що [PERSON] , як працівнику відповідача, згідно ордеру серія ОМ №012 на жилу площу в гуртожитку , виданого на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету ВАТ «КЕВРЗ» від 15.10.2003 надано право на зайняття жилої площі в гуртожитку [ADDRESS] розміром 18,9 кв.м. Вказує, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та зареєстрована у кімнаті [ADDRESS] з 05.04.2012. Також зазначає, що [INFO] [PERSON] помер та у кімнаті залишилася зареєстрованою лише його дочка, яка там не проживає, що підтверджується актами від від 20.10.2015, 12.04.2016, 24.03.2016, 10.02.2016, 23.12.2015. Послався на те, що ПрАТ «КЕВРЗ» є правонаступником ВАТ «КЕВРЗ», що підтверджується витягом з ЄДРПОУ та балансоутримувачем гуртожитку [ADDRESS] Просить позов задовольнити. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 14.06.2016 та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 16.06.2016 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. На адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, який направлявся відповідачу. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2016 головуючим у справі визначено суддю Усатову І.А. Протокольною ухвалою суду від 15.02.2017 залучено до участі у справі у якості третьої особи орган опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації. 17.05.2017 до суду надійшли пояснення Служби у справах дітей Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, в яких Служба в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , просить відмовити у задоволенні позову, а також просить слухати справу за відсутності їх представника. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 04.10.2023 подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, вказав, що позов підтримує, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач позивача в судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд до відома не поставила. Судова повістка, направлена за адресою реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки і піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації до суду не з`явився, від Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації 03.10.2023 до суду надійшла заява, в якій просив слухати справу за відсутності їх представника, а також зазначили, що на момент розгляду справи [PERSON] [INFO] , досягла повноліття, а тому має змогу захищати свої права самостійно. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього та враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в м. Києві Ради народних депутатів. У статті 130 ЖК України, передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Оскільки правовий режим відповідної категорії гуртожитків згідно з Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 71 ЖК України "жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем та членами його сімї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання". Аналіз ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v Ukraine», № 30856/03, § 41, від 02.12.2010). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок відносно застосування ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , згідно ордеру серія ОМ №012 на жилу площу в гуртожитку, виданого на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету ВАТ «КЕВРЗ» від 15.10.2003 надано право на зайняття жилої площі в гуртожитку [ADDRESS] розміром 18,9 кв.м. Відповідачка зареєстрована у кімнаті [ADDRESS] з 05.04.2012. Відповідно до актів перевірки мешканців гуртожитку на предмет дотримання паспортного режиму в гуртожитку ПрАТ «КЕВРЗ» по [ADDRESS] , від 20.10.2015, 12.04.2016, 24.03.2016, 10.02.2016, 23.12.2015, комісією встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає у кімнаті 55. Відповідно до вимог ч. 1, 5-6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім?ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачка, будучи обізнаною про наявність позову, будь-яких доказів про наявність поважних причин не проживання за спірною адресою не надала, до суду не зявилася. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем доведено факт не проживання відповідача за місцем своєї реєстрації - у кімнаті 55 гуртожитку [ADDRESS] протягом тривалого періоду, будь-яких перешкод у користуванні зазначеною кімнатою в судовому засіданні не встановлено, а відповідачем не доведено поважність причин її відсутності у зазначеній кімнаті протягом більше шести місяців, що є підставами, передбачені статтями 71, 72 ЖК УРСР, для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв`язку з відсутню в квартирі понад 6 місяців без поважних причин.

Outcome: approved