Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позову вказав, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира належала матері позивача на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 23.09.1993р. Відповідно до заповіту від 31.07.2008р. реєстровий номер 2-847 та відповідно до ст. 1222 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на день смерті. У встановлений строк [PERSON] було подано заяву до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини належної йому за заповітом 7.10.2016р. було відкрито спадкову справу. Також було подано заяву про прийняття спадщини на підставі ст. 1241 ЦК України його братом [PERSON] , який не отримав свідоцтво про право на спадщину та помер [INFO] [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 24.02.2015. Отже вона є спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] оскільки перебувала з ним у шлюбі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, по справі № 331/175/20 від 21.07.2022 року було визнано за [PERSON] право власності на 1/4 квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] . Інших спадкоємців з правом на обов`язкову частку у спадщині не має. 06.04.2018 р. постановою Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Зіборову О.П. було відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщини за заповітом на частки квартири через пошкодження правовстановлювального документу на спадкове майно - свідоцтва №1368 від 23.09.1993р., яке розірвано на 4 частини. Позивач повідомляє суду, що він звертався до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року позовну заяву про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за [PERSON] право на квартиру [ADDRESS] як на майно на підставі спадкування за заповітом. Однак, в подальшому, це рішення було скасовано постановою Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року. В обгрунтування своєї постанови, апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції при розгляді справи не було встановлено всіх осіб прав і інтересів, яких стосується розгляд цивільної справи. Зокрема, судом не було встановлено того, що [PERSON] має право спадщину на 1/4 згаданої квартири. Надалі [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання права власності та рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя її позовом задоволено, визнано за нею право власності на 1/4 квартиру. Таким чином, виникла ситуація, коли через скасування рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2019 року за позивачем де-юре не визнано право власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS] . Прохає суд, визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS] як на спадкове майно на підставі спадкування за заповітом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2022 року відкрито позовне провадження за правилами загального позовного провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 8.12.2022 року від представника [PERSON] , адвоката Вельможко О.О., надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що даний позов не визнає. З даним позовом до суду позивач звернувся у листопаді поточного року тобто з пропуском трирічного строку на звернення до суду із позовом про захист порушеного права Поважних причин на поновлення строку на звернення до суду з даним позовом у позивача не може бути, на теперішній час вказана частка нерухомості фактично є безхазяйним майном та після відмови у задоволенні даного позову має перейти у власність територіальної громади м.Запоріжжя. 16.12.2022 року від Представника Запорізької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що з огляду на позовну заяву, Запорізька міська рада є неналежним відповідачем по цій справі, в даному випадку може бути залучена у якості третьої особи. 5.07.2023 року Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя закрито підготовче провадження по справі та виключено Запорізьку міську раду зі складу відповідачів та залучено до участі в якості третьої особи. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки з повідомленням,надіславши відзив на позовну заяву. Представник Запорізької міської ради у судовому засіданні прохав суд ухвалити рішення на розсуд суду на підставі наявних доказів, які долучені до справи. Представник Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори до судового засідання не з`явився, прохав суд розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників процесу, оцінивши докази надані сторонами по справі, вважає,що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Відповідно до ч. 2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданий Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 03.10.2016/а.с.87/. Після її смерті відкрилась спадщина, на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 23.09.1993р., виданим виконавчим комітетом Жовтневої Ради народних депутатів, зареєстрованим 28.10.1993 в ОП «ЗМБТІ» в реєстровій книзі №190 №35074/а.с.16-19/. 07.12.2016 року [PERSON] подана заява про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 31.07.2008 року за реєстровим №2-847 після померлої [PERSON] /а.с.104/. 18.01.2017 року [PERSON] подана заява про прийняття спадщини за законом, після померлої [PERSON] /а.с.121/, але 8.10.2017 року він помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] /а.с.106/. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 24.02.2015, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] /а.с.146/. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, по справі № 331/175/20 від 21.07.2022 року було визнано за [PERSON] право власності на 1/4 квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] . Інших спадкоємців з правом на обов`язкову частку у спадщині не має./а.с.30-34/. 06.04.2018 р. постановою Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Зіборову О.П. було відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщини за заповітом на частки квартири через пошкодження правовстановлювального документу на спадкове майно - свідоцтва №1368 від 23.09.1993р./а.с.132/. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи той факт, що правовстановлюючий документ на квартиру відсутній, але дана квартира входить до складу спадщини, а позивач є спадкоємцем частки квартири, в порядку спадкування за заповітом, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідач стверджує у відзиві що позивач звернувся з пропуском трирічного строку на звернення до суду із позовом про захист порушеного права. Поважних причин на поновлення строку на звернення до суду з даним позовом у позивача не може бути, на теперішній час вказана частка нерухомості фактично є безхазяйним майном та після відмови у задоволенні даного позову має перейти у власність територіальної громади м.Запоріжжя. Відповідно до Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положенням ч. 1 ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З огляду на ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 267 ЦК України визначено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 369/6892/15-ц від 22 травня 2018 року, у справі № 367/6105/16-ц від 31 жовтня 2018 року, у справі № 575/476/16-ц від 07 листопада 2018 року). Згідно з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. 22.12.2023 року від представника позивача надійшло пояснення щодо заяви про застосування строку позовної давності. Позивач вважає що відповідач безпідставно подає таку заяву, оскільки не враховує те, що строки позовної давності були подовжені на час дії карантину відповідно до Постанови КТМУ від 11.03.2023 року «Про запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19». Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Суд дійшов висновку що позивачем не пропущений строк позовної давності на звернення до суду із позовом про захист порушеного права. При цьому суд враховує також вимоги розумності та справедливості. Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. До того ж суд враховує, що існувала воля спадкодавця на передання спадкового майна позивачу, ця воля втілена у заповіті та має поважатися при вирішенні питання про подальшу долю спадкового майна. Також при вирішенні даної справи суд зауважує, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved