Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 28.10.1984 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народились двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Позивач вказав, що у сторін відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені. З 2017 року сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Позивач вважає, що подальше спільне перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечить інтересам сторін. За таких підстав позивач просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 28.10.1984 Ласковецькою сільською Радою народних депутатів, про що складений актовий запис № 20. 13.09.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 28.09.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання 28.09.2023 позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. У позовній заяві позивач просив здійснювати розгляд справи без його участі, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити. У судове засідання 28.09.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та не заперечувала проти задоволення позову. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Суд установив, що 28.10.1984 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що Ласковецькою сільською Радою народних депутатів складений актовий запис № 20. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 3). У даному шлюбі народились двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Разом з тим правом подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу подружжя не скористалось. Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Стаття 112\~СК України\~визначає,\~що суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач посилався на те, що у сторін відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені. З 2017 року сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Такі обставини повністю визнала у своїй заяві відповідач та не заперечувала проти їх існування. Відтак, ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, а також те, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 4), суд доходить висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 536,80 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 536,80 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved