Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, яку обґрунтовує наступним. [INFO] помер його батько [PERSON] , у власності якого за життя були 2 земельні ділянки, розташовані за адресою: Кіровоградська область, Голованівський район, с. Перегонівка. У 2015 році, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я його батька, йому потрібен був сторонній догляд, в результаті чого він переїхав проживати до нього, щоб здійснювати догляд. З того часу і до смерті батька він постійно проживав разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Коли батько помер він здійснив його поховання за власні кошти. Через деякий час він звернувся до сільської ради с. Рогова з приводу оформлення спадщини і йому пояснили, що для отримання спадщини необхідно звернутися до нотаріуса після 6 місяців від дати смерті батька та її оформити, так як він проживав разом з ним до його смерті. Так, в березні 2023 року він звернувся до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області з приводу оформлення спадщини і йому пояснили, що так як він проживав з батьком, але не був там зареєстрований, то йому необхідно встановити факт спільного проживання з батьком на момент смерті останнього та, відповідно, було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Єдиним спадкоємцем за законом на вищевказане домоволодіння є позивач. Той факт, що він проживав разом з батьком підтверджується довідкою старостинського округу, а також можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що визначений законом шестимісячний термін з дня відкриття спадщини минув, він позбавлений можливості оформити право на спадкове майно без встановлення в судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем, що і є метою його звернення до суду з цією заявою. Просить суд встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] , [INFO] , зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього [INFO] . Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, від представника заявника адвоката Гупала М.М. надійшла письмова заява, у якій просить суд справу слухати у його відсутність та у відсутність його довірителя, вимоги заяви підтримують та просять суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи Бабанської селищної ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання, у якому просять суд розгляд справи проводити у відсутність їх представника, проти задоволення вимог заяви не заперечують. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи наведене, судом розгляд справи по суті здійснюється за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію заявника, представника заявника та представника заінтересованої особи, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За приписами ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Уманським відділом реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] помер [INFO] , актовий запис про смерть № 429. Заявник по справі [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Перегонівським сільським РАГС Голованівського району Кіровоградської області. Заявник [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, оскільки на час відкриття спадщини вони проживали однією сім`єю. Постановою приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Марченко Н.М. від 07 квітня 2023 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 2,8241 га та 2,82 га, розташовані на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, які залишилися після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. При цьому, у вказаній постанові, нотаріусом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Строк для прийняття спадщини закінчився 02 лютого 2023 року. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилася. [PERSON] не надав доказів того, що він на момент відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем, не звернувся до нотаріуса із відповідною заявою у встановлений строк, а також не був на момент смерті спадкодавця недієздатним, чи особою, цивільна дієздатність якої обмежена. Разом з тим, згідно довідки Острівецького старостинського округу Уманського району Черкаської області Бабанської селищної ради, виданої 26.04.2023 за № 18-05/206, [PERSON] здійснював догляд за покійним батьком [PERSON] , [INFO] , та за власний рахунок здійснив поховання батька [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований на день смерті в [ADDRESS] . Згідно письмових пояснень [PERSON] , [INFO] , проживаючого в [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , проживаючої в [ADDRESS] , підписи яких засвідчені старостою Острівецького старостинського округу № 5 ВК Бабанської селищної ради, а письмові пояснення зареєстровані в реєстрі за номерами, відповідно, 5-18 та 5-19, [PERSON] приблизно в 2007 році разом з дружиною та родиною сина переїхали в с. Рогова, де придбали два будинки і почали проживати. Дружина [PERSON] померла в 2015 році і з того часу [PERSON] почав проживати разом з батьком [PERSON] , оскільки останній потребував стороннього догляду, і так вони проживали до смерті [PERSON] . Метою звернення заявника до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку. Згідно ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини проживання заявника разом із спадкодавцем підтверджуються вищенаведеними належними та допустимими доказами, що не викликають у суду будь-якого сумніву. Встановлення факту проживання [PERSON] однією родиною з батьком [PERSON] до моменту смерті, яка настала [INFO] , має для заявника юридичне значення, оскільки дасть йому право вирішити правовідносини цивільно-правового характеру, зокрема, прийняття спадщини при тому, що інші спадкоємці відсутні. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує положення ч.7 ст. 294 ЦПК України, згідно яких при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved