Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

07 грудня 2021 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "НоваПей" звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, просить суд: стягнути з відповідача на його користь, матеріальну шкоду в розмірі 196 227,00 грн та судові витрати. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач була прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії №3 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС», з 13 серпня 2018 року на підставі наказу № 2397-к від 10 серпня 2018 року. Відповідно до\~наказу №\~2860-к\~від01.10.2020 року, Відповідача було переведено з посади касира ПНФП на посаду начальника ПНФП філії № З ТОВ «ПОСТ ФІНАНС», з 08.10.2020 року. Відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України, з Відповідачем під час переведення на посаду начальника ПНФП 30 вересня 2020 року був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 01 жовтня 2020 року Відповідач була ознайомлена з посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії №3 Так у відповідності до п. 2.1.20 Посадової інструкції начальника ПНФП ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» начальник ПНФП в процесі своєї службової діяльності зокрема при необхідності виконує обов`язки старшого касира ПНФП. Позивач вказує, що Касир Позивача - це касовий працівник пункту надання фінансових послуг (начальник ПНФП/старший касир/касир), уповноважений Товариством на здійснення обслуговування клієнтів за фінансовими послугами Товариства з використанням засобів програмного забезпечення або інших платіжних пристроїв. Всі\~касові працівники\~безпосередньо обслуговують\~грошові кошти\~Позивача та\~є матеріально\~відповідальними особами\~за отримані\~кошти в\~залежності від\~функціоналу (старший\~касир/касир). В свою чергу, старший касир (будь-який касовий працівник, який виконує роль старшого касира відповідно до затвердженого графіку) є відповідальним за грошові кошти, які зберігаються в сейфі ПНФП.. Станом на 11 листопада 2021 року роль старшого касира в ПНФП №161П виконувала начальник ПНФП Іванова К.Т. Протягом 11 листопада 2021 року, Відповідач за допомогою КЕП підписала три прибуткові та сім видаткових касових ордерів. 11 листопада 2021 року в ПНФП № 16112 (м. Білгород-Дністровський, вул. Тімчишина, 8) була проведена інвентаризація наявних коштів та на підставі Акту про результати інвентаризації наявних коштів була встановлена нестача в розмірі 245\~727,00 грн, матеріально відповідальна особа - начальник ПНФП [PERSON] . Разом з тим, позивач вказує, що Відповідач свою провину визнала повністю та повідомила, що вказана нестача виникла у зв`язку тим, що вона в вересні місяці 2021 року взяла кошти з сейфу для погашення заборгованості перед третіми особами. 15 листопада 2021 року Відповідач на підставі документу на переказ готівки в гривні № 3175952987 від 15.11.2021 року відшкодувала частково завдану шкоду в розмірі 49 500 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. Відповідно до наказу № 4155-к від 30.11.2021 року, Відповідача було звільнено з посади 01 грудня 2021 року у зв`язку зі втратою довір`я згідно з п.2 ст.41 КЗпП України . Позивач акцентує увагу суду, що після звільнення Відповідач в повному обсязі не відшкодувала завдану нею Позивачу матеріальну шкоду, яка на момент подачі позову складає 196 227 (сто дев`яносто шість тисяч двісті двадцять сім) гривень 00 копійок. Вказане і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. 25 серпня 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого відповідач просить в задоволені позовних вимог позивачу відмовити, зазначаючи, що позивачем по справі є ТОВ «Нова Пей», а відповідач працювала ТОВ «Пост фінанси» в матеріалах справи відсутні будь які докази належного позивача; в вкладному аркуші касової книги за 11 листопада 2021 року номер документу 936 вказана, що «винна особа не встановлена» вина особи може бути встановлена тільки за рішенням суду, до матеріалів справи не додано жодного доказу винуватості відповідача; не додано акт перевірки Державного Фінансового управління або аудиту проведеного підприємством яке має відповідну ліцензію від Держави на проведення такої перевірки; при звільнені відповідачу були виплачені всі кошти, чому не удержані збитки які вона начебто завдала позивачу;стягнення майнової шкоди це не належний спосіб захисту. 07 вересня 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказує, що в наданому відзиві відповідач не наводить аргументованих заперечень щодо заявлених позовних вимог, тобто не спростовує та не заперечує проти наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Відповідач була прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії № 3 ТОВ «Пост Фінанс» з 13 серпня 2018 року на підставі наказу № 2397-к від 10 серпня 2018 року. Відповідно до наказу № 2860-к від 01 жовтня 23020 року її було переведено з посади касира ПНФП на посаду начальника ПНФП філії № 3 ТОВ «Пост Фінанс» з 08 жовтня 2020 року. Відповідач є матеріально відповідальною особою, з яким позивачем в відповідності до ст.. 135-1 КЗпП України було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 21 січня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» змінило свою власну назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пей». Після зміни власної назви Товариством функціонал працівників Товариства не змінився, як і безпосередньо начальника ПНФП. Відповідно до акту про результати інвентаризації наявних коштів від 11 листопада 2021 року, який підписаний відповідачем, встановлено нестачу у розмірі 245\~727 грн. У наданих пояснень відповідач зазначила, що вказані кошти нею були привласненні для погашення заборгованості. 15 листопада 2021 року, відповідач на підставі документу на переказ готівки в гривні № 3175952987 від 15 листопада 2021 року відшкодувала частково завдану шкоду в розмірі 49\~500 грн. При звільнені відповідача з її заробітної плати не було утримано грошові кошти, оскільки всі відрахування з заробітної плати можуть відбуватися виключно за згоди відповідача. Відповідачем не було подано такої заяви. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 10 грудня 2021 року Ухвалою суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом, повідомлення сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, розглянувши справу у його відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання призначене на 26 вересня 2023 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду невідома, нею неодноразово надавались заяви про відкладення розгляду справи, в судове засідання призначене на 26 вересня 2023 року жодна заява від відповідача до суду не надходила. Матеріали справи містять відзив відповідача на позовні вимоги позивача. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.\~\~ Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно на підставі Наказу ТОВ «Пост Фінанс» № 2397-к від 10.08.2018 року, відповідача [PERSON] було прийнято на роботу на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії №3 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС», з 13 серпня 2018 року на основне місце роботи на умовах неповного робочого дня /4 години на день/, з оплатою праці згідно штатного розпису пропорційно відпрацьованого часу та з випробувальним терміном до трьох місяців. 01 жовтня 2020 року на підставі Наказу ТОВ «НоваПей» № 2860-к, [PERSON] переведено з посади касира ПНФП філії № 3 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» /Одеса/, на посаду начальника ПНФП філії № 3 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» /Одеса/ з 08 жовтня 2020 року з погодинною оплатою праці згідно штатного розпису. За змістом п.4.1 Посадової інструкції начальника пункту надання фінансових послуг ТОВ «ПОСТ ФІНАНС», начальник ПНФП при виконанні своїх функціональних обов`язків несе відповідальність відповідно чинного законодавства України. З посадовою інструкцією відповідач була ознайомлена 01.10.2020 року. Крім того, 30.09.2020 року між ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» та [PERSON] було підписано Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Також , як вбачається з матеріалів справи відповідно до п. 2.1.20 Посадової інструкції начальника ПНФП ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» начальник ПНФП в процесі своєї службової діяльності при необхідності виконує обов`язки старшого касира ПНФП. Таким чином, 11.11.2021 року відповідач [PERSON] виконувала обов`язки старшого касира ПНФП. Під час проведення інвентаризації наявних коштів в ПНФП № 16112 (м. Білгород-Дністровський, вул Тімчишина, 8), був складений Акт про результати інвентаризації наявних коштів та була встановлена нестача в розмірі 245\~727,00 грн, матеріально відповідальна особа - начальник ПНФП [PERSON] . При цьому, в поясненнях причин, унаслідок яких виникли надлишки або нестачі, начальник ПНФП [PERSON] пояснила, що взяла кошти з сейфу у вересні для погашення заборгованості. Грошові кошти зобов`язалась повернути до 15.11.2021 року включно. Окремо також відповідачем були написані письмові пояснення, у яких [PERSON] вказала, що взяла грошові кошти з сейфа для погашення боргів, оскільки за сімейними обставинами у неї відбулось розірвання шлюбу, вона залишилась з боргами, тож гроші брала у вересні місяці. Зобов`язалась їх повернути до 15.11.2021 року у сумі 245 727 грн на користь компанії ТОВ «НоваПей». Нестача коштів ТОВ «НоваПей» Філія № 3/Одеська область/ ПНФП № 16112 також підтверджується видатковим касовим ордером від 11.11.2021 року. Позивач вказує, що 15.11.2021 року відповідач відшкодувала частину завданої шкоди у розмірі 49500 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією документу на переказ готівки № 3175952987 від 15.11.2021 року. Відповідно до наказу № 4155-к від 30.11.2021 року, Відповідача було звільнено з посади начальника ПНФП філії № 3 ТОВ «НоваПей» /Одеса/, з 01 грудня 2021 року у зв`язку зі втратою довір`я на підставі п.2 ст.41 КЗпП України . Проте, ані після звільнення, ані станом на день звернення позивача до суду з даним позовом, шкода, завдана працівником у повному обсязі відшкодована так і не була. Відповідач з позовними вимогами не погодилася, просила у письмовому відзиві відмовити у задоволені позовних вимог. Нормативне обґрунтування Чинне трудове законодавство передбачає обмежену матеріальну відповідальність (у межах середнього місячного заробітку) та повну матеріальну відповідальність (відповідно до ст.\~132\~та ст.\~134 КЗпП). Положенням\~статті 132 КЗпП України\~закріплено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Таким чином, за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває у трудових відносинах. Статтею\~ст. 134 КЗпП України\~визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1 цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно\~ст. 135-1 КЗпП України, письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами власника або уповноваженого ним органу, наданими йому для виконання роботи. Відповідно до\~ст. 137 КЗпП України,\~суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Згідно із\~ст. 138 КЗпП України\~для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених\~статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до абз. 3 п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~роз`яснюється, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України). Оцінка аргументів сторін, висновки суду Досліджуючи фактичні правовідносини сторін, судом встановлено, що вони виникли внаслідок виконання працівником своїх функціональних обов`язків. Між тим, судом достовірно встановлено наявність усіх правових підстав для повної матеріальної відповідальності сторони відповідача, з огляду на встановлену п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП та доведену матеріалами справи обставину, а саме коли між працівником і підприємством, було\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності /зокрема між сторонами ТОВ «Пост Фінанс» та [PERSON] 30.09.2020 було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність згідно\~ст. 135-1 КЗпП України/. Враховуючи ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно, судом встановлено що шкоди було заподіяно шляхом умисної винної поведінки відповідача [PERSON] , як на той час займала посаду начальника ПНФП філії №3 ТОВ «Пост Фінанс». Загалом такі дії працівника, вчинені виключно з корисливою метою, що не дає підстав для зменшення розміру покриття шкоди. Суд не погоджується з ствердженнями відповідача викладеними у відзиві, що позивач по справі є ТОВ «Нова Пей», а відповідач працювала у ТОВ «Пост фінанси»; до матеріалів справи не наданий акт перевірки та при звільнені відповідача їй були виплачені всі кошти та збитки із заробітної плати не утримувались, до матеріалів справи не додано жодного доказу винуватості відповідача, що є підставою для відмови у позову, оскільки вказані ствердження не підтвердились в ході судового розгляду справи та доказів вказаного відповідачем не надано. Як встановлено матеріалами справи 21 січня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» змінило свою власну назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пей». Після зміни власної назви Товариством функціонал працівників Товариства не змінився, як і безпосередньо начальника ПНФП. Матеріали справи містять акт перевірки від 19 жовтня 2021 року та договір про повну індивідуальну відповідальність від 30 вересня 2020 року (а.с. 4 зворотня сторінка та арк. 5) Як зазначив представник позивача у відповіді на відзив дійсно при звільнені відповідача з її заробітної плати не було утримано грошових коштів, у зв`язку з відсутністю на це згоди відповідача, що відповідає вимогам ст. ст. 130, 136 КЗпП України. Отже, у сукупності доведених фактів, того що між сторонами виникли трудові правовідносини, у яких згідно наказів «Про прийняття на роботу» від 10.08.2018 року та «Про переведення на іншу посаду» від 01.10.2020 року, відповідач перебувала у статусі працівника, а позивач роботодавця, у зв`язку з доведеністю спричинення шкоди діями працівника, в обсязі повної матеріальної відповідальності, адже між сторонами був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність згідно\~ст. 135-1 КЗпП України, прийнявши до уваги, що шкода завдана внаслідок умисної винної поведінки відповідача, з корисних мотивів, та з урахуванням часткового відшкодування шкоди [PERSON] , суд приходить до висновку про необхідність стягнення з неї в судовому порядку різниці нестачі грошових коштів, які були виявлені під час проведення інвентаризації в касі /сейфі/ ПНФП № 16112 за адресою: Одеська область, м. Білгород - Дністровський, вул. Тімчишина, буд.8/, а отже вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НоваПей" є доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України, \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог судові витрати у вигляді судового збору сплачені позивачем також підлягають стягненню з відповідача. Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від якої вважає за необхідне відступити Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/1964/21, предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначену ухвалу залишив без змін. У зазначеній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Натомість у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним\~законом\~чіткихкритеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Враховуючи наведені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18. Як вбачається з приєднаних до матеріалів справи представником позивача в якості доказів понесених витрат, надане до матеріалів справи: ордер про надання правничої (правової) допомоги № 1130530 адвоката; договір про надання правової допомоги від 01 вересня 2019 року; протокол узгодження вартості послуг № 11 від 18 серпня 2023 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» і в частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: approved