Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивачка є власницею квартири [ADDRESS] . Окрім позивачки, в квартирі зареєстрований і відповідач, який фактично не проживає з 2008 року. Оскільки відповідач не проживає в квартирі, то і не сплачує комунальні послуги, то і участі в утриманні житла не приймає. На даний час позивачам невідомо, де саме проживає відповідач, реєстрація останнього в квартирі позбавляє позивачку права оформити субсидію. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають та просять задовольнити позов. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Згідно ч. 4 ст.\~223\~та ч. 1 ст.\~280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ, ЯКА НЕ ЗАЯВЛЯЄ САМОСТІЙНИХ ВИМОГ Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій просив суд провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 10.01.2022 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17 квітня 1997 року, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 06.01.2021 року, затверджено мирову угоду від 19 листопада 2020 року, яка укладена позивачами [PERSON] , [PERSON] , та відповідачем [PERSON] , яка укладена ними на таких умовах: «1. Сторона 3 добровільно відмовляється від належного їй права власності на належну їй 1/3 частку у спільній двокімнатній квартирі [ADDRESS] , загальною площею 47.6 м2, у т.ч. житловою 26.8 м2, належне їй на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської Ради народних депутатів 17 квітня 1997 року, зареєстрованого Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації 18 квітня 1997 року за р/н 9637/73 на користь Сторони 1. 2. За Стороною 1 визнається право власності на належну Стороні 3 на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської Ради народних депутатів 17 квітня 1997 року, зареєстрованого Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації 18 квітня 1997 року за р/н 9637/73, 1/3 частку у спільній двокімнатній квартирі [ADDRESS] , загальною площею 47.6 м2, у т.ч. житловою 26.8 м2. 3. З моменту реєстрації за Стороною 1 права власності на належну Стороні 3 на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської Ради народних депутатів 17 квітня 1997 року, зареєстрованого Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації 18 квітня 1997 року за р/н 9637/73, 1/3 частку у спільній двокімнатній квартирі [ADDRESS] , загальною площею 47.6 м2, у т.ч. житловою 26.8 м2, право власності Сторони3 на 1/3 частину зазначеної квартири припиняється. 4. На користь Сторони 3 протягом десятиденного терміну з моменту набрання законної сили ухвалою про затвердження цієї Мирової угоди з депозитного рахунку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перераховуються грошові кошти, внесені Стороною 1. 5. Понесені Сторонами 1, 2 судові витрати зі сплати судового збору, а також на проведення оцінки нерухомого майна та на професійну правничу допомогу залишаються за фактично понесеними та вони не вправі вимагати їх компенсації Стороною 3. 6. Підписанням цієї Угоди Сторони засвідчують, що їм відомі та зрозумілі положення ч. 7 ст. 49, ст.ст. 142, 207 ЦПК України. 7. Сторони не мають майнових та/або будь-яких інших претензій одна до одної. 8. Зазначена Угода підлягає затвердженню Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області в рамках розгляду Справи. 9. В усьому, що не передбачено умовами цієї Угоди, Сторони керуються положеннями чинного законодавства України. 10. Ця Угода складена у чотирьох оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу та зберігаються після підписання по одному у кожної зі Сторін справи та в матеріалах цивільної справи № 398/4102/19 за позовом Сторони 1, Сторони 2 до Сторони 3 про припинення права на частку у спільному майні, що перебуває у провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Орловський В.В.)». Ухвала суду набула законної сили 06.01.2021 року. Згідно акту, складеного членом правління ОСББ «Папуга» в присутності сусідів, вбачається, що [PERSON] , в кв. [ADDRESS] не проживає з 2008 року. На момент 03.07.2021 року [PERSON] в квартирі був відсутній, особистих речей немає. ОЦІНКА СУДУ Аналізуючи надані позивачами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивачів, оскільки позивачі є власником квартири, відповідач, яка є членом сім`ї власників квартири, не проживає в ньому без поважних причин понад 11 років, факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується наданими позивачами доказами. У сукупності вбачається, що відповідач без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком та відсутній там, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, у будинку не має, що в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом. За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку,прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірівта свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 16.11.16 року у справі №6-709цс16, згідно з положеннями статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власники мають право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. НОРМИ ПРАВА Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України\~передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас,\~ст. 41 Конституції України\~визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.\~379,\~380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Ч. 1\~ст. 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~ст. 405 ЦК України. Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved