Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача суму боргу за розписками від 08.06.2021 та від 15.06.2021 в загальному розмірі 1 099 050.00 грн., 3% річних в розмірі 13 068.73 коп., а також судові витрати у вигляді судового збору в сумі 11 121.19 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн. Докази понесення витрат на правову допомогу будуть надані у строки, передбачені ч.8 ст. 141 ЦПК України. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що згідно письмової розписки про позичення грошових коштів від 08.06.2021, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 496 050.00 грн., що за курсом на дату укладання договору складає еквівалент 15 000,00 євро, на строк до 10.09.2021. Згідно умов договору, у разі зміни курсу валют сума повернення повинна бути рівна сумі в гривні, еквівалентній 15 000 євро на дату повернення грошових коштів. Станом на 13.03.2023 (день звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення коштів) курс євро до гривні становив 40 грн. 20 коп. Тому сума боргу згідно розписки від 08.06.2021 становить 603 000 грн. Крім того, 15.06.2021 [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 270 000 грн., що за курсом на дату укладання договору складає еквівалент 10 000,00 дол. США, на строк до 22.09.2021. Згідно умов договору, у разі зміни курсу валют сума повернення повинна бути рівна сумі в гривні, еквівалентній 10 000 дол. США на дату повернення грошових коштів. Станом на 13.03.2023 (день звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення коштів) курс дол. США до гривні становив 38 грн. 25 коп. Тому сума боргу згідно розписки від 15.06.2021 становить 382 500 грн. Таким чином, загальна сума боргу за розписками від 08.06.2021 та 15.06.2021 становить 1 099 050 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з повернення коштів, позивач просила стягнути з відповідача 3% річних від суми боргу 603 000 грн., що становить станом на 23.02.2022 - 8227.23 грн., та 3% річних від суми боргу 382 500 грн., що становить станом на 23.02.2022 - 4841.50 грн., тобто в загальній сумі 13 068.73 грн. Добровільно відповідач вказані кошти не повертає, тому позивач звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 07.04.2023 справу відкрито в порядку загального позовного провадження. 20.07.2023 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Крім того, на питання головуючого судді уточнив, що в позовній заяві наявні описки в частині визначення періоду, до якого здійснювалось нарахування 3% річних, а саме вірним є до 23.02.2022, замість помилково зазначеного до 23.02.2023. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та підтвердила факт взяття грошей в борг та їх не повернення. Крім того, оскільки вона визнає позовні вимоги, просила вирішити судові витрати на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим, ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Судом встановлено, що 08.06.2021 [PERSON] взяла в борг в [PERSON] суму коштів в розмірі 496 050.00 грн., що за курсом на дату укладання договору складає еквівалент 15 000,00 євро, на строк до 10.09.2021. Згідно умов розписки, у разі зміни курсу валют сума повернення повинна бути рівна сумі в гривні, еквівалентній 15 000 євро на дату повернення грошових коштів. На підтвердження зазначеного [PERSON] надала [PERSON] власноруч написану розписку, оригінал якої долучено позивачем до матеріалів справи. (а.с. 55) Крім того, 15.06.2021 [PERSON] взяла в борг в [PERSON] суму коштів в розмірі 270 000.00 грн., що за курсом на дату укладання договору складає еквівалент 10 000 дол. США, на строк до 22.09.2021. Згідно умов розписки, у разі зміни курсу валют сума повернення повинна бути рівна сумі в гривні, еквівалентній 10 000 дол. США на дату повернення грошових коштів. На підтвердження зазначеного [PERSON] надала [PERSON] власноруч написану розписку, оригінал якої долучено позивачем до матеріалів справи. (а.с. 54) Факт передачі [PERSON] [PERSON] коштів підтверджується розписками від 08.06.2021 та від 15.06.2021, оскільки в них безпосередньо позичальником зазначено про отримання нею грошових коштів. Однак, позичальник свої зобов`язання щодо повернення коштів в строк, визначений борговими документами, не виконала. У зв`язку із реєстрацією шлюбу 02.08.2022, [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписки про отримання коштів від 08.06.2021 та від 15.06.2021 містять дати їх складання, прізвища, ім`я і по-батькові сторін, їхні паспортні дані, розмір і валюту позики, умови до суми боргу на момент повернення коштів, містять також засвідчення факту отримання грошовий коштів в борг, кінцеву дату виконання зобов`язання, такі розписки власноруч підписані [PERSON] , тому як боргові документи свідчать про існування між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] договірних відносин. За змістом ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У даному випадку сторони засвідчили той факт, що у разі зміни курсу валют, сума повернення повинна рівнятись сумі в гривні, еквівалентній 15 000 євро на дату повернення грошових коштів (згідно договору позики від 08.06.2023), та еквівалентній 10 000 дол. США (згідно договору позики від 15.06.2021.) 13.03.2023 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про повернення коштів. Станом на 13.03.2023 (день звернення з вимогою про повернення коштів), середній курс в комерційних банках Євро до гривні становить 40 гривень 20 копійок. Таким чином, згідно розписки від 08.06.2021 року, відповідач зобов`язана повернути позивачу суму, еквівалентну 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) Євро станом на день повернення коштів за середнім обмінним курсом комерційних банків, тобто 15 000 х 40,20 = 603 000,00 (шістсот три тисячі) гривень. Станом на 13.03.2023 року (день звернення з вимогою про повернення коштів), середній курс в комерційних банках долар США до гривні становить 38 гривень 25 копійок. Таким чином, згідно розписки від 15.06.2021 року, відповідач зобов`язана повернути позивачу суму еквівалентну 10 000,00 (десяти тисяч) доларів США станом на день звернення з вимогою про повернення коштів, тобто 10 000 х 38,25 = 382 500,00 (триста вісімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім того, згідно висновку ВС України, викладеного в постанові від 02.09.2020 у справі №569/24347/18, знаходження на час пред`явлення позову та виникнення спору оригіналу договору позики (розписки) позичальника про отримання суми позики у позивача (позикодавця), згідно з положеннями статті 545 ЦК України є одним із свідчень того, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. На час розгляду справи доказів про виконання відповідачем зобов`язань за Договорами позики у вигляді розписок від 08.06.2021 та 15.06.2021, або відсутності зобов`язання за такими договорами, суду не надано. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь сум боргу згідно боргових розписок від 08.06.2021 та від 15.06.2021 відповідають чинному законодавству та мають бути задоволені судом. В той час, позивач зазначає, що просить стягнути з відповідача суму боргу за розписками від 08.06.2021 (603 000 грн.) та від 15.06.2021 (382 500 грн.) - в загальному розмірі 1 099 050 грн. Однак, судом встановлено, що позивачем здійснена арифметична помилка, оскільки суми боргу в розмірах 603 000 грн. та 382 500 грн. в загальному становлять суму 985 500 грн., а не 1 099 050 грн., а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Також за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач нарахував відповідачу 3% річних за користування кредитними коштами згідно боргової розписки від 08.06.2021 за період з 11.09.2021 (наступний день після крайньої дати повернення боргу) до 23.02.2022 в розмірі 8227.23 грн. Також позивач нарахував відповідачу 3% річних за користування кредитними коштами згідно боргової розписки від 15.06.2021 за період з 23.09.2021 (наступний день після крайньої дати повернення боргу) до 23.02.2022 в розмірі 4841.50 грн. Вказана вимога ґрунтується на положеннях закону, при цьому, розрахунок позивача сумніву у суду не викликає, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 5560.60 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, тобто 5560.60 грн.

Outcome: partial