Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

12.05.2023 позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, в якому просить шлюб укладений між ними розірвати, дитину залишити проживати з позивачкою. Позов мотивує тим, що 15.06.2021 сторони зареєстрували шлюб. Подружнє життя з відповідачем не склалося. У сторін немає взаєморозуміння, мають різні погляди на життя, відносини у сім`ї, внаслідок чого зв`язок між ними, як подружжям, втратився. Після реєстрації шлюбу сторони прожили спільно два місяці. Подружні відносини фактично припинені з вересня 2021 року. Від даного шлюбу є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Дитина народилася в період, коли сторони вже не проживали спільно. Відповідач не бачив доньки жодного разу і не бажає бачити. Сторони не створили сім`ї, шлюб існує лише формально. Позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження даного шлюбу буде суперечити її інтересам. Примирення між ними неможливе, просила не застосовувати відповідних заходів. З наведених причин позивачка бажає розірвати шлюб. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ, 12.05.2023 таку передано головуючій Кіндратишин Л.Р. Ухвалою суду від 15.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкриття провадження у справі (а.с.15). Позивач у судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просила розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.1-2). Також 06.09.2023 представником позивача - адвокатом Ткачишин С.М. подано до суду письмову заяву, відповідно до якої просила провести слухання вказаної справи без участі. Не заперечує проти прийняття заочного рішення у даній справі. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації та проживання, так і через оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень статтей 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так як сторони в судове засідання, призначене на 26.09.2023 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно 10.05.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 червня 2021 року, про що складено відповідний актовий запис №1043. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] дружини [PERSON] (а.с.5). У шлюбі у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-10). Встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з тим, що не змогли створити сім`ю. Сторони проживають окремо. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, на переконання суду, знайшли своє місце обставини, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, то шлюб між сторонами, слід розірвати. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 та ч.2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з копії письмової заяви [PERSON] , посвідченої 02.12.2022 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Сморкаловою К.О., зареєстрованої в реєстрі за №2283, відповідно до якої [PERSON] , батько, дав згоду на тимчасовий виїзд за кордон його малолітній дочці [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Люблін Республіка Польща до Сполучених Штатів Америки та в зворотному напрямку, на період з 02.12.2022 до 02.12.2023 у супроводі її матері [PERSON] , яка по закінченню терміну перебування [PERSON] за кордоном, забезпечить її повернення в Україну (а.с.49). Також, відповідно до Договору про надання послуг у недержавних яслах "Люблінячек ІІ" в Любліні (переклад з польської мови на українську), укладеного 12.06.2023 в Любліні між [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та Недержавними яслами "Люблянічек ІІ", в особі Яніни Волошин, предметом договору є надання навчальних та опікунсько-виховних послуг у яслах "Люблінячек ІІ" в Любліні для дитини [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] (а.с.51). Разом з тим, враховуючи, що малолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачкою, відтак прохання залишити дитину проживати з такою, підлягає до задоволення. Одночасно суд роз`яснює, що у разі виникнення спору щодо визначення місця проживання дитини судом сторони мають право вирішити дане питання окремо у судовому порядку або органом опіки та піклування. При цьому, суд звертає увагу, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Таким чином позов у цілому, підлягає до задоволення. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved