Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

19 липня 2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до\~Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»\~/далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 340 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-4). \~ \~ \~ \~В обґрунтування вказує, що в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час машиністом конвеєра дробильної фабрики №1, з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1, на ПрАТ, нею отримані хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пило токсичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В, легенева недостатність другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова на фоні полісегментальної дископатії та ретроспондилолістезу з вираженими статико-динамічними порушеннями, зі стійким больовим і м`язові-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів, хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Згідно висновку МСЕК від 11.07.2023 позивача вперше було визнано інвалідом 3 групи від профзахворювання та встановлено 60% (35% по радікулопатії, 20% по ХОЗЛ та 5% по туговухості) безстроково. Вважає, що їй не було забезпечено безпечних умов праці, оскільки на її робочому місці постійно відбувалося перевищення гранично допустимих норм праці, вона втратила працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці, що призвело до значного зменшення обсягу трудової діяльності, позивач була звільнена із займаної посади 07.02.2022 р. за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію. Виходячи з характеру захворювань позивач повинна постійно проходити лікування, щоденно переносить фізичний біль та моральні переживання. Наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують її активну діяльність і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Значну частину часу вона витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує її нормальні життєві зв`язки. При цьому позивач розуміє, що стан її здоров`я не відновиться навіть при лікуванні. Відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що впливає на її моральний стан. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2023 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 04.08.2023, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.32). 23.08.2023 р. в суд надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с.34-56) разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що відзив на позовну заяву в якому вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає розумності та справедливості. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 09.02.1998 р. [PERSON] , прийнята ремонтний цех№1 управління ремонтів технологічного обладнання робітником виробничих лазень спеціалізованої дільниці №14 з ремонту технологічного обладнання на час декретної відпустки; 21.12.2006 р. переведено на дробильну фабрику №1 машиністом конвеєра 3 розряду виробничої дільниці дроблення руди з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; 07.02.2022 р. звільнена за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.20-22). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.04.2023р. (а.с.6-10), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання (отруєння): хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В, легенева недостатність другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L3, L4, L5, S на фоні полісегментарної дископатії та ретроспондилолістезу L3 (4 мм), з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язові-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня), хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Згідно висновку МСЕК від 31.01.2023 позивачу з 19.06.2023 р. було встановлено 60% втрата професійної працездатності безстроково, із яких: 35% по радікулопатії, 20% по ХОЗЛ та 5% по туговухості, де також зазначено, що позивач потребує забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження (а.с.78). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого нею професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17.04.2023 р. (а.с.6-10), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: важкість праці до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); вміст аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); показники мікроклімату до 3 клсу 1 ступеню (шкідливі); рівень шуму до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); показник напруженості праці до 3 класу 1 ступеню (шкідливі). Умови виробничого середовища та важкість праці машиніста конвеєра відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.8). Позивач працювала в умовах впливу шкідливих факторів понад 15 років 01 місяць. Визначаючи розмір моральної шкоди,суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від31.03.1995р.,з подальшими змінами,"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характері тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого,тяжкість отриманого захворювання,істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача [PERSON] у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновками МСЕК, виписками із медичної карти стаціонарного хворого, виписним епікризом (а.с.11-19), позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 220 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексуУкраїни встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 2200,00 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial