Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

До Голованівського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що 30 червня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Голованівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №92 . Від спільного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між сторонами припинено з 24 липня 2023 року внаслідок того, що їх відносини вичерпали себе і відсутнє почуття взаємної любові . За таких умов збереження шлюбу не має можливості . Питання щодо розподілу майна між сторонами буде вирішуватись після розірвання шлюбу . Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який був реєстрований 30 червня 2022 року Голованівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №92 Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище «[PERSON] ». Судові витрати по справи стягнути з відповідача. 29.08.2023 ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначеням справи до судового засідання на 02.10.2023 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, при подачі позову просила розглядати справу без її участі сторін. Крім того через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України, як вбачається з повідомленням про вручення рекомендованого листа з судовою повісткою, яке повернулось на адресу суду, де зазначено, що адресат отримав повістку про виклик до суду особисто, про що поставив свій підпис .( а.с.- 24). За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив на позов, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 червня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Голованівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 92 ,що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 30.06.2022 р. (а.с.6). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.08.2019 р.( а.с.7). Подружні відносини між сторонами припинено з 24 липня 2023 року внаслідок того, що їх відносини вичерпали себе і відсутнє почуття взаємної любові . Питання щодо розподілу майна між сторонами не має. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами не підтримуються, спільного господарства сторони не ведуть. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позовній заяві просить залишити їй прізвище після розірвання шлюбу « [PERSON] », тому суд залишає їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається із заявлених вимог, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення судових витрат з відповідача. Як вбачається з наданої квитанції від 21.08.2023 року, позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп., виходячи з розміру, встановленого підпункту 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а тому з відповідача на користь позивача стягується сплачену при подачі позову суму судового збору в розмірі 1073 грн. 60 грн. Викладене підтверджується матеріалами справи, надані суду матеріали не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

Outcome: approved