Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідача [PERSON] . Представник позивача - [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі та участі позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 26.07.2023р.; витяг № 2023/000112035 з реєстру Ренійської територіальної громади від 05.01.2023р.; копія довіреності від 02.08.2023р.; копія договору дарування від 01.04.2011р.; інформаційна довідка № 68363089 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.09.2016р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] , діюча через свого представника - [PERSON] , звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON] , зазначивши, що 26 липня 2023 року між нею та представником [PERSON] - [PERSON] , була досягнута домовленість про купівлю належної [PERSON] квартири [ADDRESS] . Того ж дня сторони уклали між собою відповідний письмовий договір, позивач передала представнику відповідача обумовлену суму, а представник відповідача передав документи на квартиру, ключі від неї. У майбутньому відповідач та її представник пообіцяли позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово зверталась до представника відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилявся, мотивуючи тим, що між ним та [PERSON] поки ще належним чином не оформлені повноваження на право представлення. Лише 02 серпня 2023р. відповідач доручила право на представлення її інтересів [PERSON] . При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на квартиру, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 26 липня 2023 року було укладено від імені продавця, який на той час не був належно оформленим власником об`єкту продажу. Враховуючи вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] , вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості, які отримав лише 02 серпня 2023 року. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо квартири та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на квартиру за позивачем як за добросовісним набувачем.

Outcome: approved