Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

01.02.2023 Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2021 між позивачем та відповідачем було укладено типовий індивідуальний договір про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії № 72205961, що є публічним договором приєднання. На виконання умов договору, позивач за період з 01.11.2021 по 30.11.2022 відпустив відповідачеві у нежитлове приміщення XVI площею 227,8 м2 за адресою: [ADDRESS] , теплову енергію на загальну суму 85\~111,85 грн. Відповідач зобов`язання за договором з оплати наданих позивачем послуг не виконав, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 85\~111,85 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, та стягнути суму сплаченого судового збору. Відповідно до відзиву представника відповідача, поданого 29.03.2023, просить відмовити у задоволенні позовних вимог Концерну «МТМ» у повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. У відзиві зазначено, що позовні вимоги Концерну «МТМ» є необґрунтованими, оскільки на приміщення XVI першого поверху, літ. А-9, що знаходиться у будинку [ADDRESS] вже було укладено договір № 203456 від 01.12.2011 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (далі Договір). Вказаний Договір був укладений між позивачем та ТОВ «Ортус Групп». Крім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором між позивачем та відповідачем (як власником нежитлового приміщення) було укладено Договір поруки від 01.12.2011 (далі Договір поруки). Згідно з пунктами 2.1. та 2.2. Договору поруки зазначено, що під основним договором в цьому Договорі розуміють Договір купівлі-продажу теплової енергії № 203456 від 01.12.2011. Строк дії основного договору становить з 01.05.2011 по 01.05.2012. Основний договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не заявила про розірвання цього договору. Позивачем не надано до суду додаткової угоди про розірвання Договору та докази її отримання відповідачем не пізніше 01.05.2021. Таким чином, згідно з п. 2.2. Договору поруки Договір було пролонговано на періоди з 01.05.2021 по 01.05.2022, а потім з 01.05.2022 по 01.05.2023. Отже, Договір № 203456 від 01.12.2011 чинний до 01.05.2023. Оскільки за наявності діючого Договору № 203456 від 01.12.2011, укладеного між сторонами для вказаного приміщення, фактично не могло бути укладено інший/другий договір з такими же послугами та з тим же теплопостачальником у вигляді Типового індивідуального договору № 72219161 від 01.11.2021, посилання позивача на вказаний Типовий договір вважає безпідставними та спростованими. Також, посилаючись на відповідні норми чинного законодавства України, вважає, що у період з 01.11.2021 по листопад 2022 року включно діяли положення Договору № 203456 від 01.12.2011 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді, на підставі яких позивач повинен був виставляти рахунки за надані послуги. Зазначає, що паперова копія типового індивідуального договору про надання послуги з теплової енергії не відповідає вимогам законодавства України, тому, що: у наданій копії не зазначено будь- якого номеру договору; копія договору не містить підпису уповноваженої особи Позивача; відсутній «Додаток» до договору у вигляді «Заяви-приєднання» без якої публічні договори - приєднання не вважаються укладеними, оскільки тільки в такому документі вказується номер договору, а споживач зазначає дані про приміщення, де надається послуга, свої реквізити і ставить свій підпис. Таким чином, надана паперова копія індивідуального типового договору відноситься до неналежних доказів та не може підтверджувати факт укладання договору № 72219161 від 01.11.2021. Отже, новий вид договору від 01.11.2021 не укладено оскільки: а) на нежитлове приміщення вже було укладено Договір № 203456 від 01.12. 2011, який не розірвано у спосіб, що передбачено п. 10 цього договору і тому він є чинним і на даний час; б) законодавством заборонено одночасне існування двох договорів на одну комунальну послугу з одним і тим же постачальником на одне приміщення; в) публічний договір не відповідає вимогам ст. 208 ЦК України. Позивачем зазначено, що факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону. Однак, нежитлове приміщення відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, де на першому та вище поверхах розташовані житлові квартири для яких надавались послуги з централізованого опалення. Такий вид послуг встановлено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004. На виконання цього закону були затверджені «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Звертає увагу на те, що 01.12.2011 між позивачем та відповідачем укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії, а не на послуги з централізованого опалення. Таким чином, в будинку одночасно знаходиться дві категорії споживачів - «населення», якому у житлові квартири надавались послуги з централізованого опалення, та «інші споживачі», де для нежитлових приміщень постачалась теплова енергія у вигляді гарячої води. Тобто рішення виконкому ЗМР не являється належним доказом надання відповідачу саме «послуги з постачання теплової енергії», оскільки Договір № 203456 від 01.12.2011 не розірвано та його умови є чинними і на даний час. Таким чином, у нежитлове приміщення продовжує постачатись теплова енергія згідно п. 4.1.1 цього Договору, де встановлено, що теплопостачальна організація зобов`язується відпускати Споживачу теплову енергію в гарячій воді за Договором купівлі-продажу. Зазначає, що Постанова КМУ № 630 від 21.07.2005 втратила чинність лише 01.05.2022. Тобто до 01.05.2022 ще були чинними письмові договори на послуги з централізованого опалення. Отже, Договір купівлі-продажу теплової енергії №203456 від 01.12.2011 не втратив свою чинність і по даний час, оскільки його умови не підпадають під норми ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, №2189-VIII, на які посилається Позивач, а також тому, що згідно п. 1.2. Договору він укладався на виконання положень ЗУ «Про теплопостачання» та Постанови КМУ №1198 від 03.10.2007, які є діючими нормативно-правовими актами. Зазначено, що у спірний період з листопада 2021 року по квітень 2022 року включно позивачем надсилались Рахунки за постачання теплової енергії. Рахунки за такий період були направлені поштою у конверті лише у серпні 2022 року, а отримані відповідачем у вересні 2022, тобто після опалювального періоду. У вказаних рахунках за листопад та грудень 2021 року не має показань будинкового вузла обліку і лише до суду були подані рахунки за такі місяці, в яких з`явились такі дані. Звертає увагу на те, що в рахунках на оплату вказано тільки кінцеві показники за якими не можливо перевірити правильність розрахунку. Також, зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат відповідача до складу яких входять витрати на професійну правничу допомогу становить 56\~500,00 грн. Крім того, у подальшому представником відповідача надано контррозрахунок за спірний період, розрахований на підставі умов Договору №203456 від 01.12.2011, який вважає на даний час діючим. Відповідно до письмових заперечень представника позивача, поданих 11.04.2023, просить відмовити у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу та задовольнити позовні вимого Концерну «МТМ» у повному обсязі, оскільки вважає заперечення викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Представник позивача, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанови КМУ №1022 від 08.09.2021, зазначає, що 02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради (у вільному доступі в мережі Інтернет) та на власному офіційному веб-сайті (у вільному доступі в мережі) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». Всупереч приписам Закону, співвласники багатоквартирного будинку по вул. Адмірала Нахімова, буд. 6 в місячний термін не визначились з моделлю організації договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання, (02.10.2021), а договір № 203456 від 01.12.2011 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді вважається розірваним з 01.11.2021, натомість типовий індивідуальний договір № 72219161 є укладеним з 01.11.2021. Враховуючи вищевикладене, зазначає, що договір купівлі - продажу теплової енергії і гарячій воді № 203456 від 01.12.2011 втратив чинність на встановлених законодавством підставах (ст. 651 ЦК України, 188 ГК України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги»). А тому відсутність укладеної додаткової угоди між сторонами, та заяви про розірвання договору, - не вбачають в собі порушенням з боку Позивача норм чинного законодавства та загалом не оспорюють укладення типового індивідуального договору № 72219161 від 01.11.2021. Також, зазначено, що у зв`язку з тим, що під основним Договором в договорі поруки від 01.12.2011 розуміють Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203456 від 01.12.2011 (п.2.1), тому договір поруки вважається неналежним доказом по дай справі, з підстав прив`язки його до основного договору, який з 01.11.2021 є не чинним. Крім того, представник позивача надав детальний розрахунок нарахувань плати за спожиту енергію по вказаному приміщенню за вказаний період, посилаючись на норми Правил та Методики, які застосовані до зазначеного розрахунку. Щодо витрат на правничу допомогу, представник позивача зазначає про те, що представником відповідача не доведено співмірності заявленої вимоги щодо витрат на правничу допомогу із ціною позову, тому заявлена сума не підлягає задоволенню. 05.05.2023 та 23.06.2023 представником відповідача подані до суду заперечення на письмові пояснення представника позивача, та додаткові пояснення, які за змістом фактично збігаються з відзивом на позовну заяву. 06.06.2023 представником позивача подані до суду додаткові письмові пояснення, які за змістом збігаються з письмовими поясненнями, поданими 11.04.2023. Ухвалою судді від 10.02.2023 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, на підставах зазначених у позовній заяві, та письмових пояснення наданих у ході судового розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні, на підставах зазначених у відзиві та запереченнях, поданих у ході розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встанови наступні обставини. Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту). Відповідачеві на праві власності належить нежитлове приміщення XVI першого поверху літ. А-9, площею 227,8 м2, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7-11). Житловий будинок [ADDRESS] , в якому розташоване вказане нежитлове приміщення, оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, у приміщеннях будинку встановлено розподільчий прилад обліку. 01.12.2011 між ТОВ «Ортус груп» та Концерном «міські теплові мережі» укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203456 (Договір), за умовами якого позивач зобов`язався відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в порядку, передбаченому договором (а.с.57 оборотна сторона 63). Строк дії договору 1 рік (до 01.12.2012) з можливістю пролонгації на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не заявила про його розірвання. 01.12.2011 між позивачем та відповідачем (як власником нежитлового приміщення) укладений договір поруки, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором від 01.12.2011, за умовами якого відповідач поручається перед позивачем за виконання обовяку ТОВ «Ортус Групп» щодо погашення заборгованості за поставлену теплову енергію за весь період дії договору (а.с.64). Строк дії договору 1 рік (до 01.05.2012) з можливістю пролонгації на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не заявила про його розірвання. Вказані обставини сторонами не заперечуються. Правовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. У ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV визначено: - теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; - система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання; - споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про теплопостачання» відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. З 01.05.2019 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон), згідно з ч. 1 ст. 6 якого учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 даного Закону). Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 2 Закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 1 Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до змісту положень ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3)виконавці комунальних послуг. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону). Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону). Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно з ч. ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією; споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір. За приписами ч. 1 та 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Згідно із частиною 7 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону. Доказів обрання співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою стаття 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» сторонами суду не надано. Постановами Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 та № 1023 від 08.09.2021 внесено зміни до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових форм договорів, відповідно до яких згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності зазначених постанов. 02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу самоврядування Запорізької міської ради та на власному офіційному веб-сайті індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин. Системний аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії є укладеними між сторонами з 01.11.2021 через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Доводи представника відповідача щодо чинності договору № 203456 від 01.12.2011 та договору поруки від 01.12.2011, суд не приймає до уваги, оскільки вказані договори втратили чинність на встановлених законодавством підставах, виходячи з аналізу вищевказаних норм чинного законодавства України. Отже, у зв`язку з тим, що з 01.11.2021 діє нова модель договірних відносин, договір № 203456 від 01.12.2011 та договір поруки від 01.12.2011, на які посилається представник відповідача, як на доказ нарахування оплати за отриману послугу у спірний період, про що надає контррозрахунок, відповідно до умов цього Договору, - втратив свою чинність. Оскільки, всупереч приписам Закону, співвласники багатоквартирного будинку по [ADDRESS] в місячний термін не визначились з моделлю організації договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання, (02.10.2021), - типовий індивідуальний договір № 72219161 є укладеним з 01.11.2021. Пунктом 5 індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії (далі договір) передбачено, що виконавець (позивач) зобов`язується надавати споживачу (відповідач) послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії. спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Відповідно до п. 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Згідно з п. 32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно з п. 36 договору під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). Відповідно до п. 38 договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору. Пунктом 41 договору передбачено обов`язки споживача, зокрема оплачувати за надану послугу необхідно за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором та у разі несвоєчасного здійснення платежу за послугу сплачувати пеню в розмірі, встановленому цим договором, а саме, у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (п. 45 договору). Факт постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022, 2022 - 2023 років, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон у м. Запоріжжі. За період з 01.11.2021 по 30.11.2022 позивачем надані відповідачеві послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 85111,85 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № 72219161 (а.с.6), рахунками за надані послуги за договором № 72219161, які містять інформацію щодо кількості та вартості наданих послуг, показань вузлів розподільчого та комерційного обліку (а.с.12-24), детальним розрахунком за надані послуги по вказаному приміщенню, за вказаний період (а.с.75-77), тарифами які діяли у вказаний період (а.с.104). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (абз. 9 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»). Наданий суду представником позивача розрахунок нарахувань плати за надану послугу з постачання теплової енергії, суд вважає належним доказом та приймає його до уваги при ухваленні рішення, виходячи з наступного. Пунктом 24 Правил №830 визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Відповідно до Законів України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Закону №2189-VIII, Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року №315 затверджена «Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг». Згідно Методики №315 загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку. Обсяг спожитої теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у будівлі/будинку складається з обсягів : обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, визначений за показаннями вузлів розподільного обліку або приладів-розподілювачів теплової енергії; обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, донарахований до мінімальної частки середнього питомого споживання згідно з розділом VI Методики; обсяги спожитої теплової енергії на опалення приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку теплової енергії. Обсяги спожитої у будинку теплової енергії на загально-будинкові потреби (опалення місць загального користування та функціонування внутрішньо будинкової системи опалення) в житловому будинку за адресою [ADDRESS] визначаються як частка 10% від загальних обсягів споживання теплової енергії в розрахунковому періоді. Функціонування - 8 % від обсягу теплової енергії, спожитої в будівлі в січні місяці, попереднього опалювального періоду). При розподілі обсягів спожитої теплової енергії на опалення приміщень, не оснащених приладами обліку застосовувався коефіцієнт до площі опалюваних приміщень, для житлових приміщень приймається ks = 1, для нежитлових приміщень ks = 1,5. Для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, перевіряється дотримання вимог щодо мінімального питомого споживання теплової енергії в опалюваному приміщенні, яке в розрахунку на 1 квадратний метр площі приміщення не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 року №358 внесено зміни до Методики № 315, яким скасовано коефіцієнт 1,5 до площі нежитлових приміщень без приладу обліку та змінено механізм визначення обсягу теплової енергії на ЗБП. В житловому будинку за адресою [ADDRESS] обсяги теплової енергії на ЗБП визначаються як частка 20% від загальних обсягів споживання теплової енергії в розрахунковому періоді. Також встановлено, за адресою [ADDRESS] знаходиться приміщення, система опалення якого підключена до системи опалення будинку перед вузлом комерційного обліку та обліковуються власним приладом обліку теплової енергії. Відповідно до Методики №315 для приміщень, які мають окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку та оснащене вузлом обліку теплової енергії, показання такого вузла враховуються як показання вузла комерційного обліку при визначенні загального обсягу спожитої теплової енергії та як показання вузла розподільного обліку при розподілі цього визначеного загального обсягу спожитої теплової енергії. Розподіл обсягів спожитої теплової енергії в житловому будинку по [ADDRESS] за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року, наведено позивачем у таблиці (а.с.74). 3 лютого 2022 року Концерн «МТМ» здійснює розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії відповідно до внесених змін до Методики №315. Оскільки зміни до Методики №315 внесені з січня 2022 року, в березні 2022 року здійснено перерозподіл обсягів спожитої теплової енергії в житлових будинках та виконано перерахунок нарахувань споживачам за січень 2022 року. Обсяг теплової енергії, який підлягає перерахунку за січень 2022 року складає (4,621423 Гкал - 6,354745 Гкал = - 1,733322 Гкал). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1209 від 10.11.2021 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу» у разі зміни ціни природного газу змінюється розмір нарахувань за теплову енергію. В листопаді 2021, лютому 2022, та березні 2022, вартість фактично придбаного Концерном «МТМ» природного газу не відповідала розрахунковій вартості врахованій в тарифі на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, в зв`язку із чим, у відповідності до Порядку формування тарифів, затвердженого постановою КМУ від 1 червня 2011 року № 869 Запорізькою міською радою було затверджено коефіцієнти перерахунку вартості послуг для зміни розміру нарахувань за теплову енергію, послуг з постачання гарячої води для категорії «Інші споживачі». Нарахування по договору №72219161 за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року наведені у таблиці (а.с.75 оборотна сторона-76, 76 оборотна сторона). З технічних причин Концерном «МТМ» по договору №72219161 з листопада 2021 року по січень 2022 року здійснювались нарахування умовно-змінної частини тарифу за теплові втрати та теплової енергії на потреби бойлеру. В грудні 2021 року та лютому 2022 року Концерном «МТМ» було виконано перерахунок нарахувань за вказані послуги. При цьому, суд враховує, що стороною відповідача не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем, крім того, [PERSON] від наданих позивачем послуг не відмовлявся у встановленому законом порядку. Відтак, факт споживання послуги з теплової енергії нежитловим приміщенням відповідача, у спірному періоді є підтвердженим. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 30.11.2022 у розмірі 85111,85 грн. не погашена, а розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі суд дійшов висновку, що було надано вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Outcome: approved