Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Подану позовну заяву мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 02.10.1999 року по 30.10.2007 рік. У період шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . З 01.09.2018 року до 30.06.2022 року позивачка була студенткою ВНЗ Київський міський медичний коледж І рівня акредитації та залишилася на повному утриманні матері, оскільки самостійно працювати та отримувати дохід не мала можливості через необхідність щодня відвідувати навчальний заклад. У зв`язку із неможливістю матері позивачки самостійно утримувати та забезпечувати дитину в повному обсязі під час навчання, вона була змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2021 року стягнуто з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 5000,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, відповідач не сплачував призначені аліменти, в результаті виникла заборгованість у розмірі 50000,00 грн. 24.08.2022 року позивачка вступила на 2 курс навчання до Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет» на денну форму навчання зі спеціальністю 222 «Медицина» для здобуття ступеня магістра та уклала договір № 95-2-22 М від 24.08.2022 року про навчання у приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет» та про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 30.09.2022 року. Відтак, позивачка навчається у приватному університеті на денній формі навчання. Працювати самостійно не має можливості, оплата послуг за весь період навчання становить 190500 грн., які змушена нести мати позивачки. На підставі викладеного позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] у зв`язку із її навчанням у твердій грошовій сумі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною 23 років. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.01.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. На адресу Деснянського районного суду м. Києва від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Крім того, у вказаній заяві представник зазначила про те, що оскільки з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року [PERSON] була студенткою ВНЗ Київського міського медичного коледжу І рівня акредитації, державний виконавець зупинив стягнення коштів з [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Письмові матеріали справи містять заяву [PERSON] про розгляд справи у її відсутність, відомості вказані у позовній заяві підтверджує, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.27). Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить заява, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30.10.2007 року (а.с.3). Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] , народилася [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] , аліменти в розмірі 5000 грн. але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.09.2021. Відповідно до копії договору № 95-2-22М від 24.08.2022 року про навчання у приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет», укладений між Приватним вищим навчальним закладом «Київський медичний університет» та [PERSON] , заклад бере на себе зобов`язання зарахувати вступника на навчання на 2 курс після виконання вимог умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладення договору. Освітня програма є акредитованою строком до 01.07.2025 року. Згідно копії договору № 95-2-22М від 30.09.2022 року про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, укладений між Приватним вищим навчальним закладом «Київський медичний університет» та [PERSON] . Вказаний договір є невід`ємним додатком до договору № 95-2-22М від 24.08.2022 року. Відповідно до довідки № 637 від 10.03.2023 року Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет», [PERSON] є студенткою 2 курсу медичного факультету, денної форми навчання, на контрактній основі. Дата зарахування 03.10.2022 року, дата відрахування 30.06.2027 року. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Згідно ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу. Частиною першою та другою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ч.3 ст. 199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Верховний Суд у постанові від 13.04.2021 року у справі № 308/4214/18 виснував, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Позивачка, яка є дочкою відповідача, звернулася із позовом про стягнення аліментів на своє утримання у зв`язку із продовженням навчання в порядку ст. 199 СК України. Відповідно до мотивувальної частини заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2021 року, судом встановлено, що [PERSON] є студенткою ВНЗ Київський міський медичний коледж з терміном навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року. Відтак заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2021 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 29.09.2021 року. Аналіз положення статті 199 СК України дає підстави для висновку, що припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини зумовлено припиненням навчання, досягненням 23 років. Таким чином, державний виконавець зупинив стягнення коштів з [PERSON] , оскільки [PERSON] була студенткою ВНЗ Київського міського медичного коледжу І рівня акредитації з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року. Згідно змісту довідки № 637 від 10.03.2023 року Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет», [PERSON] зарахована на 2 курс медичного факультету, денної форми навчання 03.10.2022 року, а відтак суд приходить до висновку, що позивачка здійснює навчання з 03.10.2022 року та на момент звернення до суду із позовом не досягла 23 річного віку, у зв`язку із чим має право на звернення до суду в порядку ст. 199 СК України. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи те, що позивачка - є дочкою відповідача, продовжує навчання, не досягла 23 річного віку, проживає з матір`ю, знаходиться лише на утриманні останньої, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, суд вважає, що відповідач, як фізично здорова людина, спроможна сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи наведене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дітей, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, зокрема суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, потребує в матеріальній допомозі повнолітньої дитини, що продовжує навчання на денній формі, суд вважає за необхідним, позов задовольнити та стягнути з відповідача, на користь позивачки аліменти у розмірі 5000, 00 грн. до досягнення нею 23 річного віку за умови продовження навчання, що буде належним захистом прав повнолітньої та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу донці, яка продовжують навчання, у спростування зазначеного відповідачем суду не надано. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, так як позивачка при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved