Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Рогов І.Я. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, у якому просив: 1. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 533 333,33 гривень, як компенсацію за 2/3 частки квартири з адресою: [ADDRESS] . 2. Припинити право часткової власності [PERSON] на 2/3 частки квартири з адресою: [ADDRESS] . 3. Визнати за [PERSON] право часткової власності на 2/3 частки квартири з адресою: [ADDRESS] . 4. Всі судові витрати, включаючи на правову допомогу, покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 березня 2009 р. рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.03.2009 року у справі №2-0-5-1/09 [PERSON] , який є інвалідом 2-ї групи безстроково, було визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, а його сестру [PERSON] було призначено опікуном. Починаючи з 2009 року [PERSON] , як опікун, здійснювала свої повноваження по збереженню та використанню майна свого брата в його інтересах. Грошових коштів на утримання квартири, що перебуває у власності [PERSON] , в опікуна немає, а пенсії, що отримується підопічним недостатньо. У зв`язку з цим, протягом останніх трьох років у [PERSON] , як у власника 2/3 квартири, виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, яка станом на початок 2022 року складає вже 87 625,36 грн. Таким чином, право часткової власності на квартиру підопічної особи є тягарем для неї самої та опікуна. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2022 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 01 лютого 2022 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в загальному порядку. Почато підготовче провадження з моменту відкриття провадження по справі. 13.07.2022 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про визнання позову. 14.07.2022 на адресу суду від відповідача надійшла нотаріально посвідчена заява про визнання позовних вимог. Ухвалою суду від 19.07.2022 закрито підготовче провадження за позовом [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про стягнення компенсації, припинення права власності, визнання права власності на частину квартири. Призначено справу до судового розгляду по суті. 13.06.2023 на адресу суду від Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації надійшла відповідь на судовий запит Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2022. 13 червня 2023 року окремою ухвалою суду зобов`язано Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію як орган опіки та піклування /01054, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 24/ надати Висновок щодо відчуження спірного майна за адресою: [ADDRESS] . 25.07.2023 на адресу суду від Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації надійшла копія витягу з протоколу засідання опікунської ради №2 від 15.02.2023. Позивач та представник в судове засідання не з`явилися, про дату місце та час судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з позовної заяви та встановлено судом, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 11.05.1993 р., квартира [ADDRESS] , належала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 08 квітня 2003 р. Третьою Київською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину (реєстровий №4-712) за законом на 2/3 вказаної квартири після померлого [PERSON] на ім`я [PERSON] . Також, [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 29.03.1993 року №714, є одноосібним власником однокімнатної квартири [ADDRESS] , у якій він фактично проживає. 17 березня 2009 р. рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.03.2009 року у справі №2-0-5-1/09 [PERSON] , який є інвалідом 2-ї групи безстроково, було визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, а його сестру [PERSON] було призначено опікуном. Починаючи з 2009 року [PERSON] , як опікун, здійснювала свої повноваження по збереженню та використанню майна свого брата в його інтересах. Станом на сьогодні квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (частка у праві власності - 2/3) та [PERSON] (частка у праві власності - 1/3). Квартира складається з двох житлових кімнат (16,9 та 10,3 кв.м. відповідно), кухні (8,2 кв.м.), коридору (6,2 кв.м.), ванної кімнати (2,0 кв.м.), туалету (1,0 кв. м.), 2 балкони (0,4 кв. м. кожен). Загальна площа квартири 45,4 кв.м. На даний час, [PERSON] проживає у своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] , в той час як відповідач самостійно володіє та користується всією квартирою за адресою: [ADDRESS] , дві третини якої належить позивачу. Грошових коштів на утримання квартири, що перебуває у власності [PERSON] , в опікуна немає, а пенсії, що отримується підопічним недостатньо на утримання двох квартир, у якій живе сам [PERSON] ( [ADDRESS] ) та квартири за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим, протягом останніх трьох років у [PERSON] , як у власника 2/3 квартири, виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, яка станом на початок 2022 року складає вже 87 625,36 грн., в той час як [PERSON] сплачує лише 1/3 від рахунків за опалення, утримання будинку та абонентське обслуговування компаній-постачальників. Таким чином, право часткової власності на квартиру підопічної особи є тягарем для неї самої та опікуна, особливо враховуючи, що вони не використовують та фактично не можуть використовувати вказане майно. З урахуванням того, що спірна квартира має загальну площу 45,4 кв.м., складається з двох кімнат та має лише одну кухню, один туалет та одну ванну кімнату, здійснення перепланування без порушення норм пунктів 2.22, 2.23, 2.24, 2.27, 2.28, 2.30 ДБН В.2.2-15-2005» Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» та без порушення цільового призначення приміщень, є технічно неможливим. Відтак, спірна квартира є неподільним майном. Відповідно до звіту про оцінку майна (ринкової вартості нерухомості) наданого ТОВ «Метрстат Груп» (Сертифікат №654/21 від 31.08.2021 року) ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , складає 800 000,00 гривень. Позивач зазначає, що сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача в якості компенсації вартості 2/3 квартири, складає 533 333,33 гривень - 2/3 від 800 000,00 гривень. Відповідач позов визнала, про що надіслала до суду заяву від 14.07.2022, підпис на якій посвідчений приватним нотаріусом КМНО Войтовським B.C. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного (стаття 67 ЦК України). Якщо підопічна особа має майно, яке знаходиться у місці її проживання, то управління цим майном та його охороною здійснюється опікуном цієї особи. Опікун має ставитися до майна підопічного дбайливо та добросовісно. Він повинен вживати заходів щодо його збереження, а також турбуватися про те, щоб воно приносило дохід, якщо це можливо. Дохід, одержаний від майна підопічного, призначені йому допомоги та соціальні виплати опікун має використовувати виключно на утримання та в інтересах підопічного. Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 року (провадження № 6-2925цс16), а також Верховним Судом у постанові від 13 липня 2018 року у справі № 610/2035/17-ц. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»). В даному випадку, судом встановлено те, що квартира, яка перебуває у частковій власності сторін у справі, є неподільною, що робить неможливим виділ частки позивача в натурі, що на думку позивача надає йому право на компенсацію вартості частки належного йому майна. Разом з тим, матеріали справи містять відповідь від Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації та копію витягу з протоколу засідання опікунської ради при Шевченківській районній в м.Києві державній адміністрації від 15.02.2023 №2, згідно яких встановлено, що опікун [PERSON] ні до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, ні до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявами про відчуження майна, правом власності на яке наділений підопічний [PERSON] - не зверталася, в засідання опікунської ради не з`явилася, пояснень не надала. Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на засіданні опікунської ради 15.02.2023 (протокол засідання № 2) дійшов висновку про невідповідність позову інтересам недієздатного [PERSON] , оскільки: -порушено принцип представництва недієздатної особи (від імені недієздатного діє не законний представник, а адвокат, з яким підопічним укладений договір про надання правової допомоги за відсутності визначеного Цивільним кодексом України обсягу цивільної дієздатності); -не встановлено ні місцезнаходження, ні волевиявлення опікуна [PERSON] ; -відсутні обґрунтування потреби в припиненні права власності; відсутнє обґрунтування вартості 2/3 частин квартири [ADDRESS] (не проведено оцінку майна відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). Враховуючи вищевикладене, та оскільки, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на засіданні опікунської ради дійшов висновку про невідповідність позову інтересам недієздатного [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] . В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed