Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

На підставі наказу в.о. директора Інклюзивно-ресурсного центру Мурованокуриловецької районної ради Вінницької області № 6 від 30.09.2019 [PERSON] було прийнято на роботу на посаду вчителя лікувальної фізкультури за сумісництвом з 01.10.2019 на 0,5 тарифної ставки. З 26 лютого 2022 відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» [PERSON] був мобілізований на військову службу до Збройних Сил України, де проходить службу до теперішнього часу. Наказом в.о. директора Інклюзивно-ресурсного центру Мурованокуриловецької районної ради Вінницької області № 16-к від 19.07.2022 [PERSON] з 19.07.2022 припинено нарахування та виплату середнього заробітку на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації. З 13.04.2023 було відновлено нарахування та виплату середнього заробітку на період проходження [PERSON] військової служби за призовом під час мобілізації. У добровільному порядку нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за період з 19.07.2022 до 13.04.2023 відділ освіти Мурованокуриловецької селищної ради відмовляється. Вважаючи, в силу положень ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту», дії відділу освіти протиправними, представник позивача адвокат Солоненко Богдан Миколайович (а.с. 62-63) 08 вересня 2023 року звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою від 08 вересня 2023 року (а.с. 68) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви та додатки до позову відповідачу та третім особам було вручено 11 та 17 вересня 2023 року відповідно (а.с. 70, 71). Відзив на позовну заяву, пояснення третіх осіб чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та треті особи не подали. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з врахуванням такого: Судом встановлено,\~що з 01 жовтня 2019 року по даний час позивач перебуває в трудових відносинах із Комунальною установою «Інклюзивно-ресурсний центр Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області», де займає посаду вчителя лікувальної фізкультури за сумісництвом на 0,5 тарифної ставки згідно штатного розпису, що підтверджується наказом в.о. директора Інклюзивно-ресурсного центру Мурованокуриловецької районної ради Вінницької області № 6 від 30.09.2019 (а.с. 14) та відповідними записами в трудовій книжці позивача серії [NUMBER] від 01.09.2017 (а.с. 15-18). Згідно Статуту Комунальна установа «Інклюзивно-ресурсний центр Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області» є комунальною власністю Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області. Згідно п. 9.4. та п. 9.5. Статуту джерелами фінансування Центру є кошти державного, місцевого бюджетів, благодійні внески юридичних і фізичних осіб, інші джерела не заборонені законодавством. Відділ освіти Мурованокуриловецької селищної ради здійснює, зокрема, бухгалтерський облік Центру (а.с. 38-49). Відповідно до розділу 3.6. Положення про відділ освіти Мурованокуриловецької селищної ради, затвердженого рішенням № 32 від 13.01.2021 3 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради (а.с. 51, 52-58) відділ освіти сприяє фінансовому забезпеченню існуючої мережі освітніх закладів; вносить пропозиції щодо обсягів фінансування закладів, що перебувають у комунальній власності селищної ради; забезпечує ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку; вносить пропозиції до проекту бюджету селищної ради; здійснює бухгалтерський облік та фінансово-господарську діяльність закладів освіти. Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. Положення про відділ освіти, відділ освіти Мурованокуриловецької селищної ради є виконавчим органом Мурованокуриловецької селищної ради, входить до її складу і забезпечує виконання завдань з реалізації повноважень органу місцевого самоврядування у сфері освіти. Засновником відділу є Мурованокуриловецька селищна рада. Відділ освіти є підзвітним і підконтрольним Мурованокуриловецькій селищній раді, підпорядковується її виконавчому комітету, селищному голові та заступнику селищного голови відповідно до розподілу обов`язків, а з питань здійснення делегованих йому повноважень підконтрольний відповідним органам виконавчої влади. Статтею 89 Бюджетного кодексу України встановлено, що видатки на дошкільну та загальну середню освіту належать до видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад. Як вбачається з військового квитка серії [NUMBER] від 02.04.2022 (а.с. 19-20) [PERSON] з 26.02.2022 відповідно до Указу Президента України «Про мобілізацію та мобілізаційну діяльність» був призваний на військову службу до Збройних Сил України та зарахований до списків першого відділу Могилів-Подільського РТЦК та СП, і наразі перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що стверджується довідкою № 5524, виданою військовою частиною [NUMBER] 07.09.2023 (а.с. 21). Згідно наказу № 77-к від 19.07.2022 заступника начальника відділу освіти В.Кочержук, у зв`язку із набранням чинності та внесенням змін до частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України, директорам НВК «ЗНЗ-ДНЗ» с. Котюжани, ЗЗСО «Мурованокуриловецька школа-ліцей №1-ліцей», СЗШ І-ІІІ ст. № 2 смт Муровані Кирилівці, НОК «ЗНЗ-ДНЗ» с. Михайлівні, СЗШ І-ІІІ ст. с. Вищеольчедаїв, КУ «ІРЦ Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області» (Арнаут Г.І., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] ) наказано припинити збереження середнього заробітку працівникам закладів освіти на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації з 19 липня 2022 року (а.с. 22). Наказом № 166-к в.о. директора КУ «Інклюзивно-ресурсний центр Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області» В. Скринецької від 19 липня 2022 року, [PERSON] на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації з 19 липня 2022 року призупинено збереження середнього заробітку (а.с. 23). Факт припинення виплати [PERSON] середнього заробітку з 19.07.2022 підтверджується довідками про доходи № 612 та № 613 від 17.05.2023 виданою відповідачем (а.с. 28, 29), а також відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (а.с. 30-31). Відповідно до наказу № 03-к в.о. директора КУ «Інклюзивно-ресурсний центр Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області» В. Скринецької від 21 квітня 2023 (а.с. 24), [PERSON] поновлено виплату середнього заробітку з 13 квітня 2023. При цьому такий наказ обґрунтовується рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13.04.2023 у справі № 139/169/23, п. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту» та листом відділу освіти № 01-03/357 від 20.04.2023. 19 травня 2023 року позивач звернувся до відповідача з проханням здійснити нарахування та виплатити у відповідності до вимог ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту» належну йому заробітну плату, починаючи з 19.07.2022 до теперішнього часу (а.с. 25-26). Листом № 01-03/474 від 23.05.2023 відповідач повідомив позивача про те, що у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ та через правову невизначеність йому було припинено виплату середнього місячного заробітку (а.с. 27). \~За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 4 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19.07.2022, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Разом з тим, 19.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ, яким внесені зміни до законодавчих актів України, зокрема частина третя статті 119 КЗпП України викладена в наступній редакції за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Враховуючи зазначене, з дати набуття чинності Закону, середній заробіток за працівниками, перелік яких визначений частиною третьою статті 119 КЗпП України, не зберігається. На виконання вказаних положень закону відповідачем з 19.07.2022 року припинено нарахування та виплату позивачу середнього заробітку. Разом з тим, [PERSON] займає посаду вчителя лікувальної фізкультури за сумісництвом з 01.10.2019 на 0,5 тарифної ставки. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про освіту» законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Державну політику у сфері освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, інші центральні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (стаття 5 Закону). Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту», держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам: належні умови праці та медичне обслуговування; оплату підвищення кваліфікації; правовий, соціальний, професійний захист; диференціацію посадових окладів (ставок заробітної плати) відповідно до кваліфікаційних категорій, встановлення підвищених посадових окладів (ставок заробітної плати) за педагогічні звання, надбавок за почесні звання, доплат за наукові ступені та вчені звання; виплату педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків; виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки; надання пільгових довгострокових кредитів на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла або надання службового житла у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України; пенсію за вислугу років; інші гарантії, визначені законом України. Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту» у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Змін до зазначеної норми Закону України «Про освіту» внесено не було. Таким чином, вимоги вищенаведених правових норм ч. 3 ст. 119 КУпП України та ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту» містять розбіжності, відносно наявності підстав для нарахування та виплати середнього заробітку особам, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2018 року у справі № 263/15749/16-а зазначив «..При наявності розбіжності загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом lex specilis (лат. спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом lex specialis derogate generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу на загальною». Крім того, про перевагу норм lex specilis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (§ 69\~рішення\~у\~справі «Ніколова\~проти\~Болгарії»\~від 25\~березня\~1999\~року,\~§ 15 рішення у справі «Баранкевич проти росії» від 26 липня 2007 року тощо». Отже, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі. Зважаючи на те, що позивач на момент припинення виплати йому середнього заробітку і до теперішнього часу займає посаду вчителя лікувальної фізкультури КУ «Інклюзивно-ресурсний центр Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області», то на нього поширюється дія Закону України «Про освіту», який є спеціальним законом, а тому саме вказаний закон підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Таким чином, з урахуванням ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту», а також того, що [PERSON] який являється педагогічним працівником, був мобілізований на військову службу до Збройних Сил України в зв`язку з введенням воєнного стану, який діє до цього часу, продовжує проходити військову службу, суд дійшов висновку, про те, що дії відповідача щодо припинення йому нараховувати і виплачувати середній заробіток з 19 липня 2022 року є протиправними, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Оскільки судом встановлено протиправність припинення нарахування і виплати [PERSON] з 19.07.2022 заробітної плати, то його вимога стягнути з відповідача середній заробіток з 19.07.2022 є підставною. В той же час, у позовній заяві стверджується, а також підтверджується наданими до суду доказами про виплату заробітної плати (а.с. 28, 29), що з 13 квітня 2023 року позивачу поновлено виплату середнього заробітку на підставі ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту». Тверджень чи доказів того, що позивачу не виплачується середній заробіток станом з 13 квітня 2023 року до теперішнього часу суду не надано. Тому суд вважає, що порушене право позивача на отримання середнього заробітку на підставі ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту» підлягає захисту лише до 13 квітня 2023 року. Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з наступними змінами та доповненнями (далі Порядок №100). Пунктом 2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 8 розділу ІV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Кількість робочих днів у травні та червні 2022 року складає 44 робочих дня. Відповідно до довідки про доходи позивача № 576 від 17.02.2023 за 2022 рік, за два останні повні місяці позивачу нараховано та виплачено заробітну плату у такому розмірі: 7105,12 грн за травень 2022 року та 7105,12 грн за червень 2022 року, що за два місяці становить 14\~210,24 грн. Відтак середньоденна заробітна плата [PERSON] , становить (7105,12 грн + 7105,12 грн)/ 44 дня = 322,96 грн. За період з 19.07.2022 року до 13 квітня 2023 року кількість робочих днів становить 192 дня. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період з 19.07.2022 року до 13.04.2023 року в розмірі 62008 гривень 32 копійки (322,96 грн х 192 дня = 62008,32 грн). Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом сплатив 1073 гривні 60 копійок судового збору за вимогу немайнового характеру (а.с. 64). Така вимога позивача задоволена, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі.

Outcome: approved