Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом зазначивши, що з 20 грудня 2014 року по 28 січня 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . З часу припинення сімейних відносин та проживання позивачки окремо від відповідача, останній участі у вихованні та утриманні сина не приймає, його життям, здоров`ям не цікавиться. За судовим наказом Герцаївського районного суду Чернівецької області від 10 лютого 2022 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина на користь позивачки, проте будь-яких коштів відповідач з час ухвалення судового рішення не сплатив внаслідок чого за ним утворилася заборгованість по аліментах станом на січень 2023 року на суму 15046 грн. За наведених обставин, з посиланням на вимоги ст. 164 СК України позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] . Представник позивача, [PERSON] просив суд задовольнити вимоги позивачки з посиланням на обставини викладені у позовній заяві. Також суду пояснив, що відповідач протягом останніх п`ять років жодного разу не поцікавився життям сина, не навідував його, матеріально не допомагає та усі витрати з утримання сина несе позивачка. Порите, що відповідачу відомо про місце проживання позивачки та сина, останній їх не навідує, тим самим самоусунувся від виховання та утримання дитини. Тому, оскільки відповідач ухиляється від виховання сина, аліменти не сплачує, матеріально допомогу на його утриманні не надає при цьому позивачка жодних перешкод у побаченні з дитиною відповідачеві не чинять, просив задовольнити вимоги позивачки та позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] будучи неодноразово належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. За таких обставин, в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивачки, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Представник органу опіки та піклування Герцаївської міської ради Чернівецької області Глибочану Т.М., проти задоволення вимог позивачки не заперечила. За посадою працює начальником служби у справах дітей Герцаївської міської ради якій було доручено розгляд заяви позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав, а також прийняла участь у роботі органу опіки та піклування Герцаївської міської ради при розгляді даного питання. Зібрані документи дають можливість для висновку, що відповідач проживаючи окремо від позивачки та сина, останнього не навідує, його життям не цікавиться, участі у його вихованні не приймає та матеріально не допомагає. Сам відповідач був запрошений при розгляді питання органу опіки та піклування щодо позбавлення його батьківських прав, однак пори те що розгляд означеного питання було відкладено декілька разів, останній жодного разу на засіданні не з`явився, будь-яких заяв, телефонограм не надав. Така його поведінка є свідченням нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, про що зазначено у висновку органу опіки та піклування. Суд, з урахуванням пояснень учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне зазначити про наступне. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України гарантовано кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, з урахуванням предмету позову в контексті положень статей 12, 76-81 ЦПК України, позивачка повинна довести, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а відповідач зобов`язаний довести протилежне, тобто належне виконання ним як батьком обов`язків щодо виховування дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , тобто сторони перебували у шлюбі з 20 грудня 2014 року по 28 січня 2020 року. За час шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] про що свідчить свідоцтво про народження останнього. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до відомостей Молницького старостинського округу № 2 Герцаївської міської ради Чернівецького району станом на 30 листопада 2022 року позивачка, тобто [PERSON] разом із сином [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровано місце проживання відповідача, однак останній у зазначеному господарстві не проживає, сина не навідує та не бере участі у його вихованні. За довідкою характеристикою Нижньосиньовецького дошкільного закладу Тереблеченської сільської ради [PERSON] був вихованцем вказаного закладу. За час відвідування закладу у дитини спостерігалися хороші психолого-емоційні здібності, пам`ять та логічне мислення добре розвинене. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, має математичні здібності. Дитину приводила та забирала матір - позивачка яка оплачувала витрати з харчування на дитину. Батько не відвідував заклад жодного разу та не поцікавився дитиною. Згідно психологічного висновку малолітнього [PERSON] , [INFO] , останній добре знає членів сім`ї, окрім батька - відповідача. Позивачка виступає для дитини як впливова та вагома особа яка провадить достатньо часу із сином, поважає його думку. Дитина перебуває в хорошому емоційному стані, впевнене на у власних силах , має власні переваги, не проявляє агресії. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідач проживає окремо від позивачки та сина. За судовим наказом Герцаївського районного суду Чернівецької області від 10 лютого 2022 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку по досягненню сином повноліття. Заборгованість по аліментах відповідача, станом на 01.02.2023 року складає 15046 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п.15 своєї постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своєму правовому висновку викладеному у постанові від16 червня 2021 року у справі № 595/1638/19 (провадження № 61-3503 св 21) зазначив, що при вирішенні такої категорії спорів слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17(провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18(провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20). Також статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Питання участі батька у вихованні дитини було предметом розгляду органу опіки та піклування. За висновком органу опіки та піклування Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 20 від 10 лютого 2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . В силу ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин, оцінюючи вищенаведені докази у їх сукупності в контексті положень п.2 ч.1 ст. 164 СК України, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме, не піклується про сина, не бере участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні, не виявляє до нього батьківської турботи та уваги, не турбується про його фізичний і духовний розвиток. Тому, відповідача слід позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку із чим, вимоги позивачки підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати. На підставі ст.ст. 150, 164, 166, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved