Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №269157003 від 02.12.2019 року у розмірі 17835,14 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 грудня 2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем було укладено кредитний договір №269157003, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 9000 грн., строком на 126 днів, зі сплатою 474,50 % річних. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за кредитом. Відповідно до реєстру боржників №87 від 03.07.2020 року до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 269157003. 20.10.2022 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу №20102022, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №269157003 від 02.12.2019 року. Оскільки відповідач у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погасив, тому просив позов задовольнити, стягнути із [PERSON] 17835,14 грн заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача на розгляд справи не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданій заяві вимоги позову не визнав, оскільки вважає їх безпідставними. Зазначив, що раніше отримував кредити у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", однак всі кошти повертав. Вказав, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів надання кредиту та існування заборгованості. Тому просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що 02 грудня 2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір №269157003, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 9000 грн, строком на 126 днів, зі сплатою 474,50 % річних (а.с.5-8). Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток № 1 до кредитного договору) платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачем до 06.04.2020 року (включно). 20.10.2022 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу №20102022, відповідно до якого ТОВ "Таліон Плюс" відступило позивачу право вимоги до відповідача за кредитним договором №269157003 від 02.12.2019 року (а.с.9-10). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №269157003 в сумі 17835,14 грн., з яких: заборгованість по основному боргу 7979,84 грн; заборгованість за відсотками 9855,30 грн (а.с.11). Згідно з розрахунком заборгованості її обчислено за період з 21.10.2022 року по 30.06.2023 року за кредитним договором №269157003, загальна сума заборгованості становить 17835,14 грн, з яких: заборгованість по основному боргу 7979,84 грн; заборгованість за відсотками 9855,30 грн (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пунктом 3.18 Правил надання грошових коштів в позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту "Комфорт" ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", які діяли на момент укладення кредитного договору, передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику, шляхом безготівкового перерахування суми Кредиту на банківський рахунок, за реквізитами Платіжної картки, що зазначені в Особистому кабінеті та яка використовується Заявником для здійснення операцій по цьому рахунку. Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу. В обгрунтування своїх вимог про стягнення заборгованості з відповідача позивач надав суду виключно копію кредитного договору №269157003 від 02.12.2019 року та паспорт споживчого кредиту. Розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с.12) містить інформацію про наявність заборгованості у відповідча перед ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та позивачем у справі. Такий розрахунок підписаний тільки представником позивача. Будь-якого розрахунку заборгованості від первісного кредитора щодо заборгованості відповідача матеріали справи не містять. Відповідач повідомив суд про те, що у нього були правовідносини з первісним кредитором, однак за яким саме договором суд не повідомив та заперечив факт наявності заборгованості. Зважаючи на викладене, суд зазначає, що з долучених до матеріалів справи доказів в обґрунтування позову відсутнє відповідне платіжне доручення чи його належним чином завірена копія на підтвердження тих обставин, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" як первісний кредитор перерахувало відповідачу кредитні кошти за договором №269157003 від 02.12.2019 року у розмірі 9000 грн. За таких обставин посилання позивача про надання відповідачу кредитних коштів належними доказами не підтверджено. Таким чином, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами факт надання кредитних коштів відповідачу у розмірі 9000 грн, вимоги позивача є не доведеними. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові № 278/2177/15-ц від 17 грудня 2021 року Верховний Суд наголосив, що заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду докази на укладення договору, тощо. Разом з цим, позивач при подачі позову не зазначив, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів у сумі 9000 грн. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Суд також звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29 січня 2020 року в справі № 755/18920/18, відповідно до якої наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Слід також зазначити, що право вимоги за договором факторингу означає повний обсяг прав грошової вимоги до позичальника за кредитним договором та повний обсяг прав вимоги до нього, строк виконання за якими настав на дату відступлення прав вимоги за цим договором, а також які виникнуть у майбутньому, зокрема, право на основну суму кредиту, на проценти, нараховані на неї, на комісії та будь-які штрафні санкції (за наявності), що підлягають сплаті відповідно до умов кредитних договорів. Новий кредитор з моменту передачі йому прав вимоги стає кредитором у зобов`язаннях позичальників за кредитними Договорами та одержує право замість попереднього кредитора вимагати від позичальників належного виконання ними зобов`язань за такими кредитними договорами. Новий кредитор має права на всі суми, належні до сплати позичальником. В той же час позивачем не надано доказів наявності права вимоги ТОВ "Таліон Плюс" до відповідача за кредитним договором №269157003 від 02.12.2019 року у розмірі 17835,14 грн, що ставить під сумнів правомірність вимог позивача до відповідача. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed