Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому зазначила, що з відповідачем перебували у шлюбі з 11 липня 2015 року, який розірвано на підставі рішення суду від 07 грудня 2018 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . 18 липня 2020 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Дитина зареєстрована з позивачкою у квартирі, яка належить останній, за адресою: [ADDRESS] . Фактично вони проживають у квартирі, яка також належить позивачу, за адресою: [ADDRESS] . Тягар утримання двох квартир є значним для позивача. З метою отримання пільг по сплаті комунальних платежів вона вирішила зареєструвати дитину за місцем фактичного проживання, але органом реєстрації їй було відмовлено, оскільки відсутня згода батька дитини. Відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, участі у її вихованні не приймає, з дитиною не спілкується. Отримати його згоду у позивача немає можливості. Просить надати дозвіл на зняття із зареєстрованого місця проживання доньки [PERSON] по [ADDRESS] та реєстрацію місця проживання дитини разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання без її участі та без участі позивача. В заяві зазначено, що обставини викладені в позові підтверджує, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач про причини неявки не повідомив, будь - яких заяв про розгляд справи в його відсутності, відзиву на позов не надав. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. На підставі наявних у справі доказів та оскільки сторона позивача не надала заперечень проти заочного вирішення справи, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 27 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. 11 липня 2015 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] (а.с.9). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що видно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.10.2015, актовий запис №436 (а.с.8). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2018, яке набрало законної сили 10.01.2019 розірвано шлюб між сторонами (а.с.10). 18 липня 2020 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.11). Як видно із копії договору дарування від 27 червня 2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2009, квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , тобто за позивачкою, на прізвище, яке вона мала до реєстрації шлюбу з відповідачем (а.с.13). Позивач має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою (а.с.14). Також позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2022 (а.с.16). Позивач зверталась до Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Інгулецькому районі виконкому департаменту адміністративних послуг Криворізької міської ради із заявою про реєстрацію свого місця проживання та місця проживання малолітньої доньки з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) , однак їй було відмовлено на підставі п.п.3 п.87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання та зазначено, що зняття із зареєстрованого місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із батьків за згодою іншого із батьків або законних представників (а.с.17-20). Суд дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Встановлено, що такої згоди між батьками дитини не досягнуто. Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) визначено Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 (надалі за текстом Порядок). Відповідно до п. 16,17 Порядку №265 місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. У разі ненадання одним із батьків згоди реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Останній в свою чергу передбачає, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Пунктом 51 вказаного Порядку встановлено, що подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників. Як встановлено судом, за відсутності письмової згоди батька на реєстрацію, позивач позбавлена можливості зареєструвати малолітню дитину. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, відповідач, який є батьком спільної дитини сторін, однією сім`єю з позивачем та дитиною не проживає, заперечень проти реєстрації дитини за іншою адресою не надав, відзиву на позов не направив. Також встановлено, що дитина постійно проживає разом з матір`ю, спір між батьками про її місце проживання відсутній, батьки зареєстровані за різними адресами, згоду батька позивач не може отримати внаслідок нехтування ним цих правил, то суд вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері дитини та надати дозвіл [PERSON] на зняття з реєстрації та реєстрацію її доньки за іншою адресою без письмової згоди батька [PERSON] . Таким чином, позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved