Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Представник позивача адвокат Солоненко Б.М. (повноваження на а.с.24-25) в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з червня 2013 року по червень 2023 перебувала у шлюбі з відповідачем. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , яка проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо, допомогу на дитину надає нерегулярно та на власний розсуд. Дитина перебуває на утриманні позивачки. [PERSON] забезпечує дитині належні умови для проживання, займається вихованням, піклується про розвиток дитини, забезпечує необхідний одяг та харчування, медичний догляд, лікування. Разом з тим, доходів матері для утримання та забезпечення потреб дитини недостатньо. У зв`язку з наведеним, позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 13.07.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав 24.07.2013, 01.08.2023 надав відзив у якому зазначив, що не погоджується зі змістом та оформленням позовних вимог представником позивача, вважає, що останній підготовив та направив до суду позов за відсутності повноважень на представлення інтересів позивача. Крім того, просив відмовити позивачу в стягненні з нього незрозумілих та жодним чином не підтверджених витрат у вигляді плати за професійну правничу допомогу. Вказав, що він добровільно приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини, систематично і регулярно надає позивачу як грошові кошти безпосередньо так і шляхом переказу через термінали самообслуговування на карткові рахунки позивача відкриті в АТ КБ «Приватбанк». Також вказав, що в березні 2023 надав позивачу 2000 доларів США для придбання автомобіля, щоб возити дитину в садочок. Проте позивач автомобіля не купила, гроші не повернула, будь-яких інших матеріальних цінностей для дитини не придбала за ці кошти. Не заперечує щодо стягнення з нього аліментів для утримання [PERSON] , однак просив суд врахувати той факт, що він перебуває у скрутному фінансовому становище, а саме у період 24.10.2022 по 07.06.2023 був безробітним та не отримував жодного доходу, а також наявність у нього батька, який являється непрацюючим пенсіонером та потребує постійної допомоги, наявність матері, яка з вересня 2023 року буде непрацюючим пенсіонером та потребуватиме допомоги, відсутність у нього власного житла, та сплати щомісячно витрат за оренду житлового приміщення у сумі 9500 гривень та сплати комунальних послуг. Погодився сплачувати аліменти у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просив суд зобов`язати позивача надавати йому інформацію про цілі, напрями використання аліментів, з прикріпленням відповідних первинних документів (касових та розрахункових документів) та /або фото придбаних товарів і послуг (а.с.41-52). 14.08.2023 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій вказав, що у відповідності до вимог ст.64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Частиною 7 ст. 177 ЦПК України, визначено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. Отже, відсутні підстави для повернення позовної заяви, визначеної ст. 185 ЦПК України або ж для закриття провадження у справі, які передбачені ст. 255 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що чинним ЦПК України на стадії подання позовної заяви не передбачено обов`язкової форми попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, в тому числі й оплату правової допомоги, лише на стадії завершення розгляду справи та в залежності від прийнятого судом рішення вирішується питання про стягнення витрат на правничу допомогу, і саме на цій стадії передбачено подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат. Тому побоювання відповідача про стягнення витрат за надання правничої допомоги позивачу є передчасним, а доводи необгрунтованими. Щодо тверджень відповідача про надання допомоги на утримання дитини та перерахування коштів позивачу зазначив, що звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, [PERSON] заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини у мінімальному розмірі передбаченому законодавством України (ст.ст. 182, 183 СК України), оскільки саме з нею проживає дитина. Виховання одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по їх догляду та вихованню, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. Тому твердження відповідача про те, що зміст позовної заяви не відповідає дійсності і суперечить вимогам ст. 175 та ст. 177 ЦПК України є безпідставним. Посилання відповідача на те, що він перебуває у скрутному фінансовому становищі (з 24.10.2022 по 07.06.2023 був безробітним та не отримував жодного доходу), вважає непослідовною, оскільки самим ж відповідачем подано до суду дублікати чеків про перерахування коштів позивачу за період з жовтня 2022 року по липень 2023 року, також зазначено про надання позивачу коштів в розмірі 2000 дол. США. Крім того, відповідачем винаймається квартира для особистого проживання в м. Київ, вартість оренди якої становить 9500 гривень, з чим важко погодитись, що матеріальне становище відповідача є скрутним. Також, відповідачем у відзиві зазначено про наявність батька пенсіонера, який хворіє і на лікування якого потрібно витрачати значні кошти, а також матері, яка з вересня 2023 року буде не працюючим пенсіонером. Зазначені вище обставини жодним чином, не підтверджують, що позивач у справі несе витрати на утримання батька та матері, а тому не може бути враховано відповідно ст. 182 СК України, оскільки не підтверджено жодними доказами. Враховуючи положення ч. 3 ст. 181 СК України зауважив, що не може бути розглянуто прохання відповідача про встановлення аліментів в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки право способу і порядку стягнення аліментів надано позивачу, про що [PERSON] заявила у поданій до суду позовній заяві. Щодо оформлення позовної заяви та додатків до неї звернув увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 де зазначено, що вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики ДСТУ 4163:2020. Відповідач 24.08.2023 направив на адресу суду заперечення (а.с.89-91), в яких просив суд вважати відповідь на відзив, як таку, що безпідставно подана з порушенням встановленого ухвалою суду від 13.07.2023 строку. Зауважив, що у відповіді на відзив адвокат Солоненко Б.М. не надав належним чином завіреної копії договору про надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом. Згідно наказу про надання відпустки №22-вк від 14.07.2023, головуючий суддя з 07.08.2023 по 15.09.2023 перебувала у основній щорічній відпустці. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 27 червня 2013 року перебували у шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 01.05.2023, що набрало законної сили 01.06.2023 (а.с.16-18). В шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та дитина [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,13,15). Разом з тим, фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с.19). Відповідач проживає окремо та бере певну участь в утриманні дитину, про що вказує позивач по справі. Разом з тим, допомогу надає нерегулярно та на власний розсуд, а тому остання звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~- батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставин, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно\~ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»,\~прожитковий мінімум\~з\~1\~січня 2023\~року\~для дітей\~ віком до 6 років - 2272 гривні. Дитині [PERSON] , [INFO] , на день ухвалення рішення суду виповнилося 2 роки 10 місяців. Судом встановлено, що відповідач бере певну участь в утриманні дитини (а.с.57-65), про що вказує і сама позивачка. Разом з тим, суд вважає, що звернення позивача до суду з даним позовом є бажанням в судовому порядку врегулювати розмір аліментів, а тому суд дійшов висновку про необхідність вирішення спору щодо розміру аліментів. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач відомостей про незадовільний стан здоров`я, неможливості утримувати дитину, суду не надав. При цьому твердження відповідача, що він перебуває у скрутному фінансовому становищі не підтверджуються належними та допустимими доказами. Окрім того, доводи відповідача про те, що він має батька, який являється непрацюючим пенсіонером та потребує постійної допомоги, а також матір, яка з вересня 2023 року буде непрацюючим пенсіонером та потребуватиме допомоги, судом не приймаються, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано жодних доказів, що батьки потребують матеріальної допомоги, щодо розміру пенсії та їх матеріального стану, докази відсутності інших осіб, які зобов`язані їх утримувати. Тому, суд у зв`язку з тим, що позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки у мінімальному розмірі передбаченому законом, вважає за можливе позов задоволити повністю та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у заявленому розмірі. При цьому суд, звертає увагу, що витребування у того з батьків, з ким проживає дитина, квитанцій, чеків, інших підтверджень конкретного використання коштів, отриманих від сплати аліментних зобов`язань за той чи інший проміжок часу, не передбачено жодним нормативно-правовим актом, така інформація може бути надана особою добровільно. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Позиція відповідача у відповіді на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив, яка зводиться до того, що відповідач не погоджується з позицією суду щодо відповідності позовної заяви вимогам ст. ст.175, 177 ЦПК України не стосується суті, а тому може бути включена до апеляційної скарги на судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, тобто в сумі 1073 грн 60 коп. Розрахунок судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу представником позивача не було надано, однак у позовній заяві ним зроблено заяву про те, що він буде наданий відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved