Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

04.07.2023р. позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Інститут транспорту нафти» про стягнення заборгованості за Договором про виконання робіт у розмірі 50000,00 грн., інфляційних витрат - 13811,88 грн., 3% річних - 1964,38 грн. та судові витрати. Позов обґрунтовує тим, що 01.07.2021 року між нею та відповідачем укладено Договір про виконання робіт по проекту «Робочий проект по установці нафтовловлювача продуктивністю 36 м3/год., призначеного для очищення поверхневих і промислових стоків від нафтопродуктів, олійних та інших зважених часток, щільність яких менша щільності води, що скидається на шламові ставки, ями, відстійники AT «Актобе ТЕЦ». Свої зобов`язання позивач виконала, але за виконану роботу відповідачем не було проведено розрахунок, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Шевченківського районного суму м. Києва від 06.07.2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 09.08.2023 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначив, що АТ «Інститут транспорту нафти» 07.08.2023 року на рахунок [PERSON] сплатив заборгованість згідно Договору у розмірі 50000,00 грн., а в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних просять відмовити в повному обсязі. 22.08.2023 року від представника відповідача надійшла відповідь на відзив та заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути заборгованість за Договором від 01.07.2021 року у розмірі 50,00 грн. та інфляційні витрати - 13811,88 грн., 3% річних - 1964,38 грн. та судові витрати. 26.09.2023 року від представника відповідача надійшли пояснення. 27.09.2023 року від представника позивача надійшли пояснення. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23.06.2021 року ТОВ «ТС Group» (Республіка Казахстан) заключив з AT «Інститут транспорту нафти» (Відповідачем) Договір №4350 на розробку проектно-кошторисної документації робочого проекту «Установка нафтовловлювача, продуктивністю 36 м3/год.». 01.07.2021 року Відповідач уклав Договір з Позивачем про виконання робіт по проекту «Робочий проект по установці нафтовловлювача продуктивністю 36 м3/год., призначеного для очищення поверхневих і промислових стоків від нафтопродуктів, олійних та інших зважених часток, щільність яких менша щільності води, що скидається на шламові ставки, ями, відстійники AT «Актобе ТЕЦ» Згідно умов Договору [PERSON] зобов`язувалася виконати проектні роботи, а Відповідач своєчасно прийняти виконані проектні роботи та провести остаточний розрахунок після оформлення Акту здачі-приймання виконаних робіт (згідно п.6 Договору) та після проходження експертизи проектної документації на протязі 10 робочих днів (згідно п.3.2.1 Договору). Згідно п.3.1.1 Договору Виконавець отримав 06.07.2021 р. аванс у розмірі 20 000 грн. на свій банківський розрахунковий рахунок та приступив до роботи. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. В січні 2022 року [PERSON] свої зобов`язання з проектування робочого проекту виконала у повному обсязі. 22.02.2022 р. згідно п.6 Договору від 01.07.2021 р. (п.6-Замовник зобов`язується своєчасно прийняти виконані роботи та провести розрахунок після прийому виконаних робіт і оформлення акту здачі-приймання виконаних робіт) Відповідачем був оформлений Акт прийому-здачі виконаних робіт. В цьому Акті Відповідач допустив помилку в даті Договору: замість 01.07.2021 р. вказав 01.07.2022 р. Відповідач у своєму листі №02/496 від 31.05.2023 р. визнав допущену помилку при оформленні Акту, а також визнав перед Позивачем заборгованість в розмірі 50 000 грн. за Договором від 01.07.2021 р. Згідно п.3.2.1 Договору від 01.07.2021 p., укладеного між Позивачем та Відповідачем, остаточний розрахунок оплачується на протязі 10 робочих днів після проходження експертизи проектної документації. На відміну від п.6 Договору, в п.3.2.1 чітко встановлений термін для остаточного розрахунку з Позивачем, що відповідає частині 1 ст. 530 ЦК України - зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Проте Відповідач не повідомив Позивача про отримання позитивного висновку експертизи в лютому 2022 p., екземпляр оформленого Акту виконаних робіт від 22.02.2022 р. не надіслав, остаточний розрахунок з Позивачем в розмірі 50 000 грн. не здійснив, чим порушив п.3.2.1, п.6 Договору від 01.07.2021 p. У зв`язку з цим з 22.02.2022 р. у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем у розмірі 50 000 грн. 07.08.2023 року на рахунок Позивача від Відповідача надійшли кошти у розмірі 49950,00 грн. з формулюванням платежу № 4135 «Грошова винагорода». 22.08.2023 року Позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 28.08.2023 року вищевказану заяву прийнято до розгляду. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення в частині стягнення частини основного боргу, у розмірі 50,00 грн., так як на рахунок Позивача надійшло неповна частина боргу у розмірі 49950,00 грн. Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Як зазначив представник позивача, що 01.05.2023 року на адресу відповідача було направлено складений Акт виконаних робіт року до Договору від 01.07.2023 року. 14.06.2023 року на адресу відповідача була надіслана вимога про сплату простроченої заборгованості із врахуванням інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 657776,26 грн., із наведеним розрахунком. У своєму відзиві представник відповідача підтвердив, що він отримав Акт здачі-приймання робіт до Договору від 01.07.2023 року, підписана представником позивача від 10.05.2023. Але в свою чергу, ні позивачу, ні суду, не було надано примірник з підписом відповідача. Ухвалою суду від 28.08.2023 року суд зобов`язав відповідача надати паперову копію експертного висновку проектної документації «Робочий проект по установці нафтовловлювача продуктивністю 36 м3/год., призначеного для очищення поверхневих і промислових стоків від нафтопродуктів, олійних та інших зважених часток, щільність яких менша щільності води, що скидається на шламові ставки, ями, відстійники АТ «Актобе ТЕЦ», для того, щоб впевнитись,що експертиза проектної документації була проведена в лютому 2022 року. Згідно наданого акту № 8 від 22.02.2022 року доказує отримання Відповідачем та ТОВ «ТС Group» позитивного висновку експертизи в 22 лютого 2022 року. Згідно п. 3.2.1 Договору - остаточний розрахунок оплачується на протязі 10 робочих днів після проходження експертизи проектної документації. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Тому період обчислення інфляційних втрат та 3 % річних з 22.02.2022 р. по 14.06.2023 р. є вірним. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При цьому, виходячи з аналізу вимог ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, у зв`язку із несвоєчасним поверненням відповідачем заборгованості позивачу на користь [PERSON] підлягає стягненню 3 % річних за період із 22.02.2022 року по 14.06.2023 року, згідно розрахунку (50000/100*3)*478/365 становить 1964,38 грн. а також інфляційні втрати у розмірі 13811,88 грн. за період часу із 22.02.2022 року по 14.06.2023 року, а всього підлягає стягненню - 65776,26 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За результатами розгляду справи по суті заявлених позовних вимог суд у своєму рішенні має зробити висновок про порушення чи не порушення прав особи, а також її охоронюваних законом інтересів, які випливають безпосередньо зі змісту права. Якщо ж за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 р. у справі № 914/197/19). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved