Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

22.08.2023 відкрито провадження в даній справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що в її приватній власності перебуває житлова квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстровані, але більше 8-ми років не проживають відповідачі, що доводяться їй синами, які виїхали за межі України, за комунальні послуги не сплачують, участі в утриманні житла не беруть, особистих речей в будинку не мають. Оскільки реєстрація відповідачів перешкоджає у реалізації права на володіння та користування квартирою, просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати просить залишити без відшкодування. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надходило, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалися. Приймаючи до уваги згоду позивачки, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, проаналізував матеріали справи, дослідив письмові докази, дійшов такого висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють право власності та право користування чужим майном. Установлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 17.01.1995, виданого згідно з рішенням виконкому від 27.10.1994 №435 (а.с. 7). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , доводяться позивачці синами (а.с. 17, 20). Згідно з відповідями відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 18.08.2023 №15-11/2848 та №15-11/2849, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24-25). Відповідно до актів ПП «СІБ» від 07.08.2023 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її сини [PERSON] та [PERSON] , але фактично в даній квартирі [PERSON] не проживає з 2015 року, а [PERSON] з 2012 року (а.с. 14). Частинами 1, 4 ст. 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383\~ЦК України та ст.\~150\~ЖК Української\~РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст. 156\~ЖК Української\~РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156\~ЖК Української\~РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з\~ч.\~2\~ст. 64\~ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що [PERSON] не оспорено, що він понад один рік не проживає в зазначеній квартирі без поважних причин, не несе витрат на її утримання, наявні підстави для визнання останнього таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Разом з цим, пред`являючи вимогу про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, позивачка залишила поза увагою той факт, що він нарівні з нею є співвласником вказаного житлового приміщення. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила захистити права як власника житлового приміщення шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом в порядку ст.405 ЦК України з огляду на їх не проживання в квартирі понад один рік. Ст. 405 ЦК України передбачає, що саме власник має право вимагати від осіб, які є членами його сім`ї, та відмінними від власників житла, усунення порушення його прав шляхом визнання такими, що втратили право користування. Можливість визнання такими, що втратили право користування житлом, його власника/співвласника положеннями діючого законодавства не передбачена та виключається в силу наявних конституційних гарантій захисту права власності, його непорушності та збереження за власником. Отже, оскільки [PERSON] є співвласником квартири, то визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , призведе до обмеження останнього у праві користування своєю власністю, що суперечить положенням ст.ст. 317, 319 ЦК України, які гарантують кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що також включає і право бути зареєстрованим у житловому приміщенні, яке належить особі на праві приватної власності, незалежно від фактичного проживання або не проживання такого співвласника у цьому житловому приміщенні. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.02.2018 у справі №647/1683/15-ц, згідно з яким та обставина, що відповідач був відсутній у квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік, не свідчить про його відмову від права власності на нерухоме майно та не є підставою для припинення права власності на нього або втрати права користування своєю власністю. Обставина не проживання [PERSON] в квартирі з 2012 року, підтверджена актом ПП «СІБ» від 07.08.2023, хоча й має місце, однак не є достатньою для позбавлення його права користування житлом, як складової права власності нарівні з правом володіння, оскільки Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» гарантовано право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства на вільний вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати, в той час як право власності не зобов`язує особу зареєструвати місце проживання та проживати саме в тому житлі, яке знаходиться у власності. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру, суду не надано. За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, має бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial