Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою, вимоги за якою змінила заявою від 12.05.2023 р., до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про зміну способу стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав. Просить змінити розмір, встановлених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.05.2019 року по справі № 569/1757/19 аліментів на утримання дітей [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП № [NUMBER] , на 33% від усіх видів заробітку [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. За ухилення від виконання батьківських обов`язків позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . За ухилення від виконання батьківських обов`язків позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Судові витрати покласти на Відповідача. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона - [PERSON] та відповідач - [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30.05.2016 року у справі № 569/3779/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.05.2019 року з Відповідача вирішено стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 28.01.2019 року до досягнення кожною дитиною повноліття. Аліментів, які стягуються з відповідача на даний час, в умовах значного підвищення цін на товари як промислової так і продовольчої групи, з урахуванням віку дітей, зростання їх потреб явно недостатньо для матеріального утримання дітей. Відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, і іншої матеріальної допомоги на якісне забезпечення матеріальних та духовних потреб дітей не здійснює. За період, з моменту фактичного припинення з відповідачем шлюбних стосунків, тобто з 2012 року, їхні діти весь час проживали з нею, а з 2015 року і по даний час з її теперішнім чоловіком [PERSON] , які називають теперішнього чоловіка татом, та з власної ініціативи взяли собі його прізвище. Починаючи з 2012 року відповідач [PERSON] життям дітей не цікавиться та участі у їх вихованні та утриманні не приймає. У 2020 році Рівненським міським судом відповідача позбавлено батьківських прав відносно дітей, однак вказане рішення скасоване Рівненським апеляційним судом від 16 січня 2020 року. Станом на 11 квітня 2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання дітей становила понад сімдесят тисяч гривень і була погашена з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Рішенням Волинського апеляційного суду від 08 червня 2022 року позов відповідача задоволено в частині встановлення графіку побачень з дітьми, в решті позовних вимог, а саме в усуненні перешкод у спілкуванні з дітьми, відмовлено. На даний час заборгованість зі сплати аліментів має місце в сумі 24 066 грн. За період з 2012 року по даний час відповідач жодного разу з власної ініціативи не приїхав у м. Рівне, щоб провідати дітей за місцем проживання за виключенням квітня 2021 року, коли під час епідемії корона вірусу, без попередження, не враховуючи інтересів дітей намагався забрати їх до м. Харкова без їхньої згоди та ще й під час навчального процесу. Фактично відповідач протягом десяти років свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню дітей та ухиляється від їх виконання. Так, відповідач протягом десяти років не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що, безумовно негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; взагалі самоусунувся від спілкування з дітьми; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створив жодних умов для отримання ними освіти. Відповідач як батько втратив будь-які контакти з дітьми і за період з часу попередження його апеляційним судом про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, жодних висновків не зробив, а навпаки, створює лише імітацію бажання спілкування з дітьми, допустив повторно заборгованість зі сплати аліментів в сумі 24066 гривень, жодного разу не провідав дітей за місцем навчання чи проживання, проігнорував всі графіки побачень, встановлені судом. Всі перераховані вище обов`язки по вихованню дітей взяв на себе її теперішній чоловік і, фактичний батько її дітей від попереднього шлюбу - [PERSON] . Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої вимоги до відповідача про зміну способу стягнення аліментів та позбавлення його батьківських прав. Просила задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про день, час та місце слухання справи належним чином рекомендованою кореспонденцією, в судове засідання не з`явився повторно. З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, враховуючи значимість спору, виходячи з інтересів дітей, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України, проти чого не заперечила позивачка. Представник третьої особи Подкаура О.М. не заперечила проти задоволення позову. Висновок ООП від 06.04.2023 № 08-808 підтримує. Ухвалою суду від 25.11.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання з участю сторін. Залучено до участі у справі третю особу на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. Ухвалою суду від 24.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті з викликом учасників справи. Суд ухвалою на місці задовольнив клопотання позивачки про допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від допиту яких відмовилась заявою від 15.09.2023р. Ухвалою суду на місці 24.05.2023 , 26.06.2023 задоволено клопотання позивачки про долучення до справи письмових доказів. Ухвалою суду від 18.08.2023 за клопотанням позивачки витребувано з Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, [INFO] інформацію щодо мобілізації [PERSON] . Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши надані докази,та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду від 30.05.2016 (справа № 569/3779/16-ц). Згідно свідоцтва про народження батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 119, зареєстрований Відділом ДРАЦС Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2064 зареєстрований Відділом ДРАЦС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) є [PERSON] та [PERSON] . З оглянутого свідоцтва про зміну імені вбачається, що [PERSON] , 19.02.2006 р. змінив ім`я на [PERSON] , згідно актового запису № 35, зареєстрованого Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Судом встановлено, що [PERSON] 05.10.2018 року уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано Рівненським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, актовий запис № 1673. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] ». Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.05.2019 року з [PERSON] стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 28.01.2019 року до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а також приймаючи до уваги право позивачки на зміну способу стягнення аліментів та положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає , що спосіб стягнення аліментів може бути змінений з твердої грошової суми на частку від заробітку(доходу боржника). Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дотримуючись принципу, передбаченому ч.2 ст. 182 СК України( мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та загальних засад щодо розміру аліментів, які стягуються на утримання двох дітей, суд вважає, що позовна заява в частині зміни способу стягнення аліментів підлягає до задоволення зі стягненням аліментів у розмірі1/3 частки доходу відповідача. Відтак, суд прийшов до висновку, що слід змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки усіх видіх заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Оскільки судом встановлено наявність рішення Рівненського міського суду про стягнення аліментів у цивільній справі № 569/1757/19, то слід припинити з моменту набрання рішенням законної сили подальше примусове виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08.05.2019 року у цивільній справі № 569/1757/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до його внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Рішенням Рівненського міського суду від 08.05.2019 р. [PERSON] було позбавлено батьківських прав стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Постановою Рівненського апеляційного суду від 16.01.2020 року, залишеною без змін Постановою Верховного суду від 15.01.2021 р., вказане рішення в частині позбавлення батьківських прав скасовано. Попереджено [PERSON] про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей та покладено на орган опіки та піклування в особі і Рівненської міської ради контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків . Також встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 19.04.2021 року, залишеним без змін Постановою Рівненського апеляційного суду від 02.12.2021 р., відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, встановлення графіку побачень з дітьми, зобов`язання вчинення певних дій. Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року постанову Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року в частині позовних вимог [PERSON] про визначення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, встановлення графіку побачень батька з дітьми скасовано, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року залишено без змін. Постановою Волинського апеляційного суду від 08.06.2022 р. рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2021 року в частині відмови у позові про визначення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, встановлення графіку побачень батька з дітьми скасувано та ухвалено у цій частині нове судове рішення. Позов задоволено частково. Визначено наступний порядок участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] : - надати [PERSON] необмежене право спілкування з дітьми шляхом телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку; встановити графік побачень та спільного відпочинку з дітьми без участі матері - у третю суботу і неділю кожного місяця з 12 години до 16 години у населеному пункті за місцем фактичного проживання дітей. У решті вимог - відмовлено. Як встановлено судом, починаючи з 2012 року відповідач [PERSON] життям дітей не цікавиться та участі у їх вихованні та утриманні не приймає. Діти проживають з матір`ю в м.Рівне, а відповідач у м.Харкові. Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що відповідач тривалий час не приїздив до м. Рівне, не бачиться з ними та не цікавиться їхнім життям. На виконання ухвали суду від 18.08.2023 надійшла інформація №01/4219 від 07.09.23 з Салтівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова , з якої вбачається, що громадянин [PERSON] , [INFO] , [INFO] на військову службу до лав Збройних Сил України в період з 24.02.2022 р. по теперішній час не призивався. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-808 від 06.04.2023 р., визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Висновком встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . В квартирі разом з ними проживає чоловік [PERSON] - [PERSON] , якого [PERSON] та [PERSON] називають татом. В помешканні створені належні умови для повноцінного проживання, виховання та розвитку дітей. [PERSON] навчається в 11 класі Рівненського ліцею «Лідер» Рівненської міської ради з 01 вересня 2021 року. Відповідно до характеристики із закладу на неповнолітнього було встановлено, що мама [PERSON] відвідує навчальний заклад, цікавиться успішністю та поведінкою сина. Тато [PERSON] на батьківські збори не з`являвся, ліцейним життям сина не цікавиться. В своєму письмовому поясненні [PERSON] вказав, що з початку 2 класу він виїхав з м. Харкова до м. Рівного з мамою та братом. Батька [PERSON] хлопчик називає « [PERSON] ». Перші декілька років [PERSON] телефонував раз на рік, на день народження. [PERSON] приїжджав гостювати до бабусі в м. Харків та один раз бачив батька. Останній раз він [PERSON] в квітні 2021 року, коли він приїжджав в м. Рівне з якимись невідомими чоловіками до їхнього будинку, але на думку дитини це було зроблено тому що в суді розглядалася справа про усунення перешкод у спілкуванні. [PERSON] хоче аби [PERSON] позбавили батьківських прав тому, що він не цікавиться його справами, не телефонує, не передає подарунків, не приїжджає. Своїм батьком хлопчик вважає [PERSON] , з яким вони проживають з 2015 року. [PERSON] навчається в 6-А класі в Рівненського ліцею № 1 Рівненської міської ради з першого класу. Відповідно до інформації із встановлено, що за період навчання учня батько жодного разу не з відвідував заклад освіти, на зв`язок із класними керівниками не виходив. Про участь батька у вихованні неповнолітнього в позашкільним період ліцей інформацією не володіє. З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що [PERSON] (так дитина називає рідного батька [PERSON] ) він зовсім не знає, бачив його один раз (квітень 2021 рік). Тоді дитина дуже злякалася тому, що [PERSON] хотів забрати його до м. Харкова. [PERSON] ніколи йому не писав, не телефонував, не передавав подарунків. [PERSON] не хоче з ним бачитися та спілкуватися, він не заперечує проти позбавлення [PERSON] батьківських прав. Дитина вважає своїм батьком [PERSON] . При вирішенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, суд враховує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 149/2510/21. Зазначена справа має аналогічний зміст з справою що наразі розглядається. Так як мало місце повторне звернення з позовом про позбавлення батьківських прав. Верховний Суд дійшов переконання що у такій правовій ситуації, коли є рішення судів (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного із батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого із батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду інакшим є розподіл тягаря доведення між сторонами. Тож саме другий із батьків дитини під час звернення повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Верховний Суд по справі № 149/2510/21 зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, в суді достовірно знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню ним дітей, що полягає у свідомому самоусуненні від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, що встановлено з урахуванням сукупності зазначених вище факторів, тому позов в частині про позбавлення батьківських прав, підляг Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 992,40 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав, та за вимогу про зміну способу стягнення аліментів в прибуток держави в сумі 992,40 грн., від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved