Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

У січні 2023року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами по справі 12.09.2013 укладено шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану вягошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що є актовий запис за №1300. У сторін в шлюбі народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Понад сім місяців до розірвання шлюбу подружжя вже проживає окремо, відповідачка забрала меншого сина [PERSON] проживати окремо, жодної участі у вихованні старшого сина [PERSON] не приймала. 16 серпня 2022 року між [PERSON] та колишньою дружиною [PERSON] було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М., зареєстровано в реєстрі за №438. Відповідно до положень договору місцем проживання неповнолітнього сина [PERSON] Батьки визначили місце проживання Батька, а саме за фактичним місцем проживання Батька за адресою: [ADDRESS] . Місцем проживання неповнолітнього сина [PERSON] Батьки визначили місце проживання Матері, а саме за зареєстрованим місцем проживання Матері за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, попри те, що сторонами було визначено місце проживання одного сина з батьком, іншого з матір`ю, батьки повинні однаково приділяти уваги, виховувати своїх дітей, забезпечувати їх усім необхідним. Відповідно до п. 2.1., 2.2. договору батьки мають право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з Дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також мають право, за попередною домовленістю один з одним, брати Дітей до себе за місцем свого проживання у вихідні дні. У період шкільних канікул, кожен із Батьків має право проводити більше часу разом з Дітьми та відпочивати разом з ними на території України, або за кордоном України Відповідно до п. 3.2. Договору Мати зобов`язується: 3.2.1. Піклуватися про здоров`я Дітей, брати участь у вихованні Дітей, забезпечити Дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін. Мати зобов`язується не перешкоджати спілкуванню сина [PERSON] з Батьком. 3.2.5.Брати участь у вихованні та духовному розвитку сина [PERSON], незалежно від стосунків з Батьком. 3.2.6.За попередньою домовленістю з Батьком, приїхати в місце проживання сина [PERSON] , або інше, спеціально обумовлене Батьком місце, забрати сина для проведення спільного дозвілля та повернути його в визначений час у місце проживання, або інше, спеціально обумовлене Батьками місце. 3.2.7.У випадках, визначених п.п. 2.1 та 2.2. забезпечити комфортний та безпечний транспортний засіб для перевезення сина [PERSON] або обох Дітей на відпочинок та забезпечити комфортні умови проживання та відпочинку повідомляти Батька Дітей про благополучне прибуття на місце відпочинку, а також заздалегідь попереджати про час повернення, із зазначенням дати приїзду, місця та час) прибуття - повернути сина [PERSON] в місце його проживання. Всупереч положенням договору та актів цивільного законодавства матір [PERSON] жодного разу не захотіла зустрітися із сином [PERSON] , не надає матеріальної допомоги, але головне, що дитина не отримує материнської турботи. Будь-які розмови з [PERSON] закінчуються тим, що вона зазначає, що [PERSON] син позивача, а значить він і повинен за ним доглядати. Відповідач при цьому навіть слухати не хоче про те, що такою поведінкою вона завдає сину тяжких переживань, що може мати значні наслідки в майбутньому. У той же час, відповідач дозволяє меншому сину [PERSON] бачитися з батьком, сприяє їхнім зустрічам, а старшого сина [PERSON] для неї ніби не існує. Розуміючи, що всі дії позивача не приводять до жодного результати, матір фактично самоусунулася від виховання власної дитини, що приносить страждання не лише [PERSON] , як батьку сина, а й самому неповнолітньому сину, психіка якого належним чином ще не сформувалася, позивач вважає за належне звернутися до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] . Відповідно до Розпорядження Святошинського районного суду м. Києва № 128 від 08.06.2023 р., у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді, зазначене вище цивільне провадження шляхом повторного автоматичного розподілу було передано у моє провадження. Ухвалою суду від 12.06.2023 року справу призначено до підготовчого провадження(ас.34). 30.06.2023 року від Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області надійшов висновок щодо визначення доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (ас.41-45). В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Кишеня В.С. не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити позов(ас. 49). Відповідачка до суду не з"явилася надіслала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, оскільки наразі перебуває за межами України, та найближчим часом до України повертатися не планує (ас.47). Представник третьої особи: Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з"явилися, надіслали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки та просили суд розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, встановив наступні правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами по справі 12.09.2013 укладено шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану вягошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що є актовий запис за №1300. Судом встановлено, що у сторін в шлюбі народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Судом встановлено, що 16 серпня 2022 року між [PERSON] та колишньою дружиною [PERSON] було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М., зареєстровано в реєстрі за №438. Відповідно до положень договору місцем проживання неповнолітнього сина [PERSON] Батьки визначили місце проживання Батька, а саме за фактичним місцем проживання Батька за адресою: [ADDRESS] . Місцем проживання неповнолітнього сина [PERSON] Батьки визначили місце проживання Матері, а саме за зареєстрованим місцем проживання Матері за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, попри те, що сторонами було визначено місце проживання одного сина з батьком, іншого з матір`ю, батьки повинні однаково приділяти уваги, виховувати своїх дітей, забезпечувати їх усім необхідним. Відповідно до п. 2.1., 2.2. договору батьки мають право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з Дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також мають право, за попередною домовленістю один з одним, брати Дітей до себе за місцем свого проживання у вихідні дні. У період шкільних канікул, кожен із Батьків має право проводити більше часу разом з Дітьми та відпочивати разом з ними на території України, або за кордоном України Відповідно до п. 3.2. Договору Мати зобов`язується: 3.2.1. Піклуватися про здоров`я Дітей, брати участь у вихованні Дітей, забезпечити Дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін. Мати зобов`язується не перешкоджати спілкуванню сина [PERSON] з Батьком. 3.2.5.Брати участь у вихованні та духовному розвитку сина [PERSON], незалежно від стосунків з Батьком. 3.2.6.За попередньою домовленістю з Батьком, приїхати в місце проживання сина [PERSON] , або інше, спеціально обумовлене Батьком місце, забрати сина для проведення спільного дозвілля та повернути його в визначений час у місце проживання, або інше, спеціально обумовлене Батьками місце. 3.2.7.У випадках, визначених п.п. 2.1 та 2.2. забезпечити комфортний та безпечний транспортний засіб для перевезення сина [PERSON] або обох Дітей на відпочинок та забезпечити комфортні умови проживання та відпочинку повідомляти Батька Дітей про благополучне прибуття на місце відпочинку, а також заздалегідь попереджати про час повернення, із зазначенням дати приїзду, місця та час) прибуття - повернути сина [PERSON] в місце його проживання. Судом встановлено, що 30.06.2023 року від Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області надійшов висновок щодо визначення доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (ас.41-45). Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 №Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і гуртуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини за нормами ст. 141, 150 157 СК України, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживались до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Право звернення до суду з даним позовом та правові наслідки позбавлення батьківських прав врегульовані нормами ст. 165-166 СК України. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавленні батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав, як вже зазначалось вище, є винятковим та крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Суд, з врахуванням того, що жодного доказу на спростування позовних вимог, відповідачем суду не було надано, прийшов до висновку, про доцільність позбавлення [PERSON] відносно свого сина- [PERSON] . Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 19, 84, 141, 164, 180-183, 191, 193 СК України, ст. ст. 1, 2, 17 Закону України «Про охорону дитинства», п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківська, материнства і стягнення аліментів»,

Outcome: approved