Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

\~Представник позивача\~звернулась до\~суду із\~зазначеним позовом,\~в якому\~просить стягнути\~солідарно з\~відповідачів на\~користь позивача\~заборгованість по\~оплаті за\~послугу з\~постачання теплової\~енергії (централізованого\~опалення)\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~за період\~з 01.10.2013\~року по\~31.03.2023\~року у\~розмірі 28411\~грн.\~15\~коп.,\~суму заборгованості\~по платі\~за абонентське\~обслуговування у\~розмірі 130\~грн.\~50\~коп.,\~інфляційні втрати\~у розмірі\~6211\~грн.\~85\~коп.\~та 3%\~річних у\~розмірі 2049\~грн.\~93\~коп.,\~а всього\~стягнути 36803\~грн.\~43\~коп.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~вказано,\~що АТ\~«Криворізька теплоцентраль»\~за специфікою\~своєї виробничої\~діяльності надає\~послугу з\~централізованого опалення/постачання\~теплової енергії\~населенню,\~у тому\~числі до\~квартири [ADDRESS] .\~Так,\~у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами як споживачами послуг з централізованого опалення своїх зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги, у них за період з 01.10.2013\~року по\~31.03.2023 року виникла заборгованість у розмірі 28411 грн. 15 коп., яку останні у добровільному порядку не погашають. Тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів існуючої заборгованості та окрім того просить стягнути суму заборгованості\~по платі\~за абонентське\~обслуговування, нараховані інфляційні втрати та 3% річних.Разом з тим, представник позивача просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. Ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.08.2023 року зазначена позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 31 серпня 2023 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] було надано відзив на позов, в якому останній просив суд застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог пред`явлених до його довірителя, у зв`язку з тим, що той не є індивідуальним споживачем комунальних послуг наданих позивачем, оскільки не є власником квартири, по утриманню якої утворився борг та з 2008 року не проживає у ній, що підтверджується долученими до відзиву актами про не проживання відповідача за місцем реєстрації та про фактичне місце проживання. Окрім того, зазначено, що позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку сум заборгованості та доказів того, що позивачем взагалі надавались якісь послуги. Представником позивача, у свою чергу, було надано відповідь на відзив, в якій представник не погодилась з доводами викладеними у відзиві на позов та зазначила, що відповідач [PERSON] у спірний період був зареєстрований за адресою, за якою утворилась заборгованість, у зв`язку з чим у вказаний період був споживачем наданих позивачем послуг, позаяк надані акти про не проживання за місцем реєстрації та про фактичне місце проживання за іншою адресою не можуть бути належними доказами, а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати наданих послуг, підтвердженням надання яких є акти про початок та закінчення постачання теплової енергії. Інші відповідачі у справі своїм правом не скористались - відзив на позовну заяву до суду не надали. Відповідно до ч. 5\~ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, клопотання учасників провадження про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , яка перебуває у комунальній власності [PERSON] з 12.08.2005 року, [PERSON] з 14.02.2011 року та [PERSON] з 14.01.2005 року по 16.05.2023 року. Згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011, державному підприємству «Криворізька теплоцентраль» доручено прийняти функції забезпечення тепловою енергією споживачів міста у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах міста (опалення та гаряче водопостачання), прийняти на балансовий облік об`єкти теплопостачання у зазначених районах міста в порядку, визначеному чинним законодавством України від КПТМ «Криворіжтепломережа». Таким чином, послуги з постачання теплової енергії за зазначеною вище адресою надаються\~АТ «Криворізька теплоцентраль», що убачається з долучених до матеріалів справи переліку будинків, до яких подається теплова енергія, актів та інформації на підключення та відключення опалення в будинках, а також рішень про початок та закінчення опалювальних сезонів. Згідно детального розрахунку заборгованості, за адресою: [ADDRESS] , позивачем надавались послуги постачання теплової енергії, але їх вартість своєчасно та в повному обсязі не сплачувалась, у зв`язку з чим за період з 01.10.2013 року по 31.03.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 28411 грн. 15 коп. Відповідно до\~ст. 714 ЦК України\~ за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини з приводу постачання теплової енергії, що виникли між сторонами, регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні\~послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630. В даному випадку застосовується до 01.05.2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV, а з 01.05.2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII. Раніше редакція\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, а саме ч. 1 визначала, що споживач - це, зокрема, фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~від 24.06.2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року\~споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п. 1 ч. 3\~ст. 20 вказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року). Відповідно до\~ ст.\~2\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від 09.11.2017 року, предметом регулювання цього\~Закону\~є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до\~ п. 5 ч. 2 ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від 09.11.2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У відповідності до положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі №176/456/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №14-280цс18. Відповідно до\~ч.6 ст.\~19\~Закону України\~«Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно\~здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст.ст. 67,68 ЖК України\~плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року №630, зі змінами та доповненнями, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. \~Отже, судом із розрахунку заборгованості наданого позивачем, встановлено, що за період часу з 01.10.2013 року по 31.03.2023 року заборгованість за адресою: [ADDRESS] , за надані послуги склала 28411 грн. 15 коп. У відповідності до\~ст.\~ 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до\~ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Між тим, у відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, представник відповідача [PERSON] до винесення рішення у справі заявив про застосування до виниклих правовідносин позовної давності, перебіг якої стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачами обов`язку із внесення щомісячної плати і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Таким чином, позивач звернувся до суду з даним позовом у травні 2023 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів із жовтня 2013 року по квітень 2020 року включно. Разом з тим, судом вважає за необхідне зазначити наступне та врахувати, що\~постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час звернення позивача з даним позовом до суду. Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності\~Закон України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві положення» ЦК України\~доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції Закону України від 30.03.2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на\~строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Оскільки, в даному випадку перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за на надані послуги з постачання теплової енергії за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02.04.2017 року. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період із 02.04.2017 року по 31.03.2023 року у розмірі 22231 грн. 07 коп.\~ Разом з тим, суд зазначає, що відповідачами не внесена плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 року в загальному розмірі 130 грн. 50 коп., яка підтверджується наданим до суду розрахунком та яка також підлягає солідарному стягненню з відповідачів. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України\~боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом. Так, зважаючи на вищевикладене, правовідносини, які склались між позивачем та відповідачами є грошовим зобов`язанням, позаяк відповідачі мають зобов`язання перед позивачем оплатити надані послуги з постачання теплової енергії, а позивач має право вимагати від відповідачів відповідної оплати за надані послуги, однак, у зв`язку із несплатою належним чином відповідачами за отримані послуги, позивачу було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена у грошовому еквіваленті, а тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України та з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню згідно наданих позивачем розрахунків, з якими погоджується суд, інфляційні збитки у розмірі 2468 грн. 97 коп. та 3% річних у розмірі 1196 грн. 99 коп. за період прострочення виконання зобов`язань в межах строку позовної давності, тобто починаючи з 02.04.2017 року і з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». При цьому суд зазначає, що не приймає до уваги твердження представника відповідача [PERSON] щодо того, що такий не має нести солідарну відповідальність по утриманню квартири, в якій був зареєстрований, але не проживає, позаяк як убачається зі змісту положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», викладених вище, особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, а також власники (співвласники) квартири, зобов`язані їх утримувати, у тому числі, нести витрати по оплаті фактично наданих житлово-комунальних послуг нарівні з іншими дієздатними, які проживають та/або зареєстровані у житлі, або співвласниками, а відтак, факт реєстрації місця проживання відповідача у квартирі, по утриманню якої утворився борг, у спірний період є свідченням реалізації ним права користування цією квартирою та того, що він не втратив право користування нею. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідачі звертались до позивача, у порядку п. 6 ч. 1 ст. 20 року Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року чи п. 11 ч. 2\~ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від 09.11.2017 року, із повідомленням про фактичне не проживання відповідача [PERSON] у вказаній квартирі. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме по 632 грн. 71 коп. з кожного відповідача окремо. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial