Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, яку в ході розгляду справи змінила та в редакції зміненого позову від 20.01.2023 просить суд зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] знести (демонтувати) прибудову у вигляді ганку до житлового будинку по [ADDRESS] , як виконана впритул до зовнішніх стін квартири [ADDRESS] будинку зі сторони зовнішніх стін кімнати № 4 площею 16,20 кв.м. та кімнати № 1 площею 5,10 кв.м. квартири [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох приміщень 1 площею 5,10 кв.м., 2 площею 2,80 кв.м., 3 площею 4,90 кв.м., 4 площею 16,20 кв.м., 5 площею 17,20 кв.м. Будинок, у якому розташована її квартира, складається загалом з трьох квартир. Квартира [ADDRESS] належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1999 року та свідоцтва про право на спадщину від 22 квітня 2016 року. Будинок має зовнішню конфігурацію, не звичайну квадратну чи прямокутну форму. Відповідачами обладнано новий вхід до своєї квартири [ADDRESS] , для чого ними здійснено прибудову у вигляді дерев`яного ганку. Даний ганок прибудований зі сторони зовнішніх стін7 належної позивачу квартири, а саме збоку кімнати 4 площею 16,20 кв.м. та кімнати 1 площею 5,10 кв.м. Фотографії указаної сторони будинку із спірною прибудовою наявні у матеріалах справи. Дана прибудова порушує права позивача як співвласника будинку і одноосібного власника своєї квартири [ADDRESS] в цьому будинку, що виражається у: створенні неприродної тіні як ззовні будинку, так і в середині належної їй квартирі, оскільки така тінь падає на вікно її квартири; зменшенні оглядовості їй з вікна будинку та з свого ганку та суттєво шкодить загальному виду з вікна та ганку, адже без прибудови естетичний вигляд кращий; вимушеному спогляданні через своє віко за процесом проходу відповідачів та їх гостей до квартири; відсутності можливості здійснити нею власну прибудову на тому місці; заняття частини земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні, відповідачами; загрозі функціонування усього будинку з огляду на відсутність доказів здійснення цієї прибудови з дотриманням будівельно-технічних норм. При цьому прибудований ганок не було погоджено відповідачами з іншими власниками будинку, а отже описану прибудову до будинку здійснено відповідачами самочинно, тому вона має бути знесена. Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року прийнято до розгляду змінену позовну заяву, задоволено клопотання представника позивача про залучення співвідповідача. Залучено у якості співвідповідача [PERSON] . Задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит у судовому засіданні свідка. Ухвалою суду від 27 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. Ухвалою суду від 12 червня 2023 року залучено до участі у справі у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Криворізької міської ради. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Мотуз О.В. на вимогах наполягали з підстав, викладених у тексті позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача [PERSON] адвокат Захарова М.В. вимоги позову не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов та відзиві на уточнений позов. В обґрунтування останнього представником відповідача зазначено, що даний будинок належить сім`ї відповідача давно, у користування була отримана у 1975-1976 р.р., від початку заселення будинку людьми, а у власність отримана 26.01.1999. Сам будинок по [ADDRESS] , побудований на нерівній місцевості, оскільки з однієї сторони цоколь вище 1 м, а з іншої значно нижчий, що можна заходити з вулиці без сходів. Виходи з квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] знаходяться з високої сторони, вхід у квартири знаходиться вище на 1 м 5 см від землі. Відповідно обидва входи у ці квартири були обладнані розташованими поруч дерев`яними ганками , бо підлітати на таку висоту люди не можуть, а у інший спосіб безпечно зайти у житлові приміщення неможливо. Позивачка, придбавши у 2020 році квартиру [ADDRESS] , здійснила самовільне перепланування та змінила вхід до свого житлового приміщення (квартири), зруйнувавши дерев`яний ганок, який становив частину входу до неї та на цьому місці почала збирати та зберігати різний господарський непотріб, через що від цієї свалки відповідач відгородилася листом металопрофілю, який просто трохи укріплений до ганку. При цьому біля нового входу якраз позивачка і збудувала незаконний капітальний ганок, який там не передбачений технічним планом будинку. Ганок, стосовно якого заявлені вимоги, існував від початку заселення, невідомо хто і коли його збудував, однак без нього неможливо заходити до квартири, вхід до якої розташовано на висоті більше 1 м. Відповідач може прибрати загорожу з металопрофілю, якщо позивач припинити навмисно складати непотріб та сміття на місці свого колишнього ганку. Однак демонтувати ганок неможливо, бо відповідачка [PERSON] 1947 р.н. та просто не зможе заходити до себе у житло. Відповідачам також не подобається, що вікно позивачки знаходиться у них біля входу, що також завдає незручності та порушує право на приватність, але цей будинок було так збудовано і заселено за участю родини відповідачів і вони не мали вибору, як і коштів для перебудови. Позивачка при купівлі житла бачила технічні умови помешкання. Тому оскільки позивач не надала доказів на обґрунтування заявлених вимог та усі її доводи грунтуються на мотивації «мені не подобається», при цьому відповідачі не винні, що у свій час держава надала їм таке житло, а от позивачка мала можливість не купувати проблемне для неї помешкання, просить у задоволенні вимог відмовити. Представник третьої особи Виконавчого комітету Криворізької міської ради на неодноразові виклики суду, у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що проживає 3 роки у будинку [ADDRESS] , однак бувала у цьому будинку з 1976 року, бо тут проживали її родичі. Коли з`явися ганок у відповідачів, вона не знає, ким побудований теж, але у 1976 році він там точно був, там дерев`яні східці з 1974 року з навісом. До будинку та 3 входи, бо три квартири. Позивач проживає у будинку років 2-3. Вхід такий у відповідачів завжди і був, за забором, вони ним користуються щоденно, а от [PERSON] вхід зробила з іншої сторони будинку, перенесла його. Земельна ділянка під будинком не приватизована, вони цим займаються, але ніхто із власників квартир не являється власниками землі під ними. Вислухавши доводи учасників процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною 1 статті 316, частиною 1 статті 317 та частиною 1 статті 319 цього Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 липня 2020 року, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6-7 копія договору). Відповідачам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 26 січня 1999 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.2016, належить квартира [ADDRESS] (а.с. 45-48 копії свідоцтв, витягу). Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з приписати статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У спірних правовідносинах предметом доказування є наявність або відсутність порушень прав позивача [PERSON] існуючою прибудовою у вигляді дерев`яних навісу та східців до житла відповідачів. Звертаючись з цим позовом, [PERSON] на підтвердження викладених в позові обставин надала, зокрема технічну документацію на спірний будинок, фототаблиці прибудови, тощо, з посиланням на статтю 376 ЦК України вказавши, що прибудова відповідачів у вигляді ганку являється самочинним будівництвом, бо збудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та без відповідного документа, який дає право виконувати відповідні будівельні роботи. Так, частинами 1,7 статті 376 ЦК України установлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Отже, юридичними фактами, які становлять правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц, провадження № 14-341цс18, Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 361/765/16-ц, провадження № 61-33103св18, від 02 лютого 2022 року у справі № 521/16974/17, провадження № 61-9290св21, від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17, провадження № 61-1460св21, та від 25 січня 2023 року у справі № 351/2084/20, провадження № 61-10700св21. Разом з тим, згідно пункту 6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 406, до цього переліку віднесено зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків. З огляду на вказане та відповідно до матеріалів справи спірні навіси не є самочинним будівництвом, оскільки не відповідають вимогам статті 376 ЦК України. Оцінивши вказані докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України та встановивши, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо самочинного будівництва відповідачами дерев`яного навісу з ганком (східцями) без влаштування фундаменту суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог, оскільки інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог не надано, клопотання про призначення судової експертизи з метою встановлення факту самочинного будівництва відповідачами та невідповідність спірних навісів будівельним вимогам, як і порушення цим прав позивача, як власника квартири багатоквартирного будинку, позивач не заявляла. Які саме вимоги будівельних норм порушено відповідачами, позивачем також не зазначено. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення її прав, яке, за її твердженням, полягає як у порушенні її особистих прав, а саме зменшенні оглядовості з вікна її будинку, вимушеному спогляданні через своє вікно за процесом проходу відповідачів; відсутності можливості здійснити нею власну прибудову на тому місці; так і прав інших власників будинку щодо заняття частини земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні, відповідачами та загрозі функціонування усього будинку, про що зазначив також Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 201/3249/20 (провадження № 61-8095св22). Оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, що є її процесуальним обов`язком, визначеним статтями 12, 81 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed