Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Первомай» про поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона була прийнята на роботу за сумісництвом з 01.02.2019 року на посаду голови правління ЖБК «Первомай» згідно наказу №4 від 31.01.2019 року. У наказі не вказано, що [PERSON] прийнята на роботу на певний строк чи на інших умовах, тобто даний трудовий договір є безстроковим згідно наказу. Цей наказ був виданий на підставі протоколу №1 загальних зборів членів кооперативу від 26.01.2019 року. Наказом від 28.05.2021 року вона була звільнена з посади на підставі протоколу засідання правління за №1 від 28.05.2021 року, копію якого їй було вручено 23.06.2021 року. Протокол засідання правління підписали особи, які в більшості не є членами кооперативу і даний протокол складено в порушення діючого законодавства. З 26.05.2021 року по 28.05.2019 року вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати і звільнення відбулося в порушення ч. 3 ст. 40 КЗпП України. П. 22 Статуту ЖБК «Первомай» редакції 2016 року передбачає обрання правління на два роки, а не голову правління. Питання про її звільнення мають вирішувати загальні збори членів кооперативу, а не збори членів правління. Вважає, що її звільнено незаконно та необхідно її поновити на роботі. Під час судових засідань встановлено, що остаточно із позивачкою по заробітній платі розраховано 23.06.2019 року і позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі вона вже не підтримує. Проте, 14.04.2023 року, поза межами всіх процесуальних строків, стороною позивачки надано розрахунок, згідно якого вона просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 29.05.2019 року по 23.06.2019 року в розмірі 7377,12 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по 14.04.2023 року в розмірі 281147,60 грн., а всього 288524,72 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує на безпідставність позовних вимог, у зв`язку з тим, що голову правління ЖБК «Первомай» [PERSON] було звільнено, а згодом [PERSON] було обрано у порядку, передбаченому законодавством та Статутом ЖБК. Крім того, вказує, що позивач була присутня на загальних зборах членів відповідача, які відбулися 22.04.2021 року, на яких було обрано нове правління ЖБК «Первомай», внесені зміни до Статуту ЖБК, введена посада виконавчого директора. У новообране правління [PERSON] не була обрана, а 28.05.2021 року новообране правління вибрало нового голову правління ЖБК « [INFO] » [PERSON] , яка була зареєстрована головою 07.06.2021 року. Печатка та банківська картка ЖБК залишилися у позивачки, тому з її вини до виготовлення нової печатки, що виготовлена після 23.06.2021 року, ніякі банківські операції, в тому числі перерахування заробітної плати, кооператив не мав можливості проводити. [PERSON] не зявлялася до кооперативу і лише прийшовши до нього 23.06.2021 року отримала остаточний розрахунок готівкою, з коштів, що були внесені до каси ЖБК. Тому вини кооперативу у затримці виплати заробітної плати немає, вона повністю лягає на позивачку. Відповідно до Статуту ЖБК, як редакції 2016 року, так і 2021 року голова правління обирається зі складу членів правління, а правління обирається загальними зборами членів кооперативу на два роки. Фактично [PERSON] зареєструвала себе у державного реєстратора головою правління 25.01.2019 року. Таким чином строк повноважень правління у два роки давно сплинув, тому його було необхідно переобрати, для чого, і були скликані загальні збори членів кооперативу і 22.04.2021 року було обрано нове правління, яке зі свого складу обрало нового голову правління. Із обранням нового правління закінчуються повноваження і голови правління, тому посилання позивачки на наявність нібито безстрокового трудового договору, який дозволяв їй працювати і при новому правлінні є безпідставними, бо вони суперечать Статуту ЖБК. Таким чином, відповідачем не були порушені жодні норми чинного законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. 26.07.2021 року ухвалою судді провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням першого судового засідання на 09.09.2021 року та витребуванням доказів, яке відкладено на 27.10.2021 року для надання можливості стороні позивачки надати відповідь на відзив. Судове засідання знову відкладено на 30.11.2021 року через пандемію і перебування представника позивачки на самоізоляції, а потім на 28.12.2021 року через зайнятість представника позивачки у невідкладних слідчих діях. 28.12.2021 року розгляд відкладено на 17.02.2022 року через задоволення клопотання про витребування доказів, а потім на 23.03.2022 року. Через повномасштабне військове вторгнення росії в Україну справа деякий час не призначалася, а потім відкладалася з об`єктивних причин, в тому числі і перебування представника позивачки за кордоном та на лікуванні. 14.04.2023 року стороною позивачки надано розрахунок судових вимог (а.с.200). У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позові та письмових поясненнях. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі та просили відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях. Суд вивчивши позовну заяву, відзив на неї, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. 25.01.2019 року [PERSON] була обрана головою правління ЖБК «Первомай» згідно Статуту редакції 2016 року, що підтверджується протоколом №1 від 24.01.2019 року засідання членів Правління ЖБК «Первомай» та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.41, 52). Посилання позивачки на наказ №4 від 31.01.2019 року про прийняття її на посаду голови правління ЖБК «Первомай» з 01.02.2019 року (а.с.212) суперечить реєстраційним даним, не містить підпису керівника і може свідчити лише про дату, з якої позивачка фактично стала до роботи з виконання обов`язків голови правління ЖБК. Суперечливою є і виписка із цього наказу (а.с.25), оскільки вона підписана головою правління ЖБК «Первомай» [PERSON] , хоча, як вже було зазначено вище, згідно Витягу ЄДР на той час головою правління з 25.01.2019 року вже була призначена саме [PERSON] 22.04.2021 року на загальних зборах членів ЖБК «Первомай» було обрано членів правління ЖБК «Первомай» ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) та внесено зміни до Статуту кооперативу (а.с.72-75). У даному протоколі засвідчено справжність підписів [PERSON] та [PERSON] приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В. Позивачка була особисто присутньою на загальних зборах членів ЖБК «Первомай» 22.04.2021 року, про що свідчить протокол №1 від 22.04.2021 року (а.с.72-75) , а тому знала, що переобирається склад членів правління, що вона до кола кандидатів, обраних членами кооперативу з чотирьох будинків (а.с.76-92), не входить, знала і про прийняті рішення зборами. Проте, позовної вимоги про визнання рішень загальних зборів не заявляла. Обиралися кандидати до правління з чотирьох, належних кооперативу будинків. Як вбачається з довідки теперішнього голови правління кооперативу [PERSON] , всього членів кооперативу ЖБК «Первомай» - 415 чоловік, а відповідно до додатку до протоколу №1 загальних зборів ЖБК «Первомай» від 22.04.2021 року (а.с.76-92) присутніми на зборах та ті що голосували за переобрання правління 290 осіб, що є більше 2/3 від загальної чисельності членів кооперативу, що відповідно до абзацу 2 п.21 розділу IV Статуту кооперативу в редакції 2016 року достатньо аби вважати Загальні збори правомочними для прийняття рішень з порядку денного. Про засідання правління ЖБК «Первомай» з приводу переобрання голови правління позивачка особисто повідомлялася (а.с.48, 95), проте на нього не прибула, відпустивши себе за своїм же наказом у відпустку без збереження заробітної плати на три дні 26, 27 та 28 травня 2021 року. Наказом №14 від 28.05.2021 року [PERSON] звільнена з посади голови правління ЖБК «Первомай» на підставі протоколу №1 засідання правління ЖБК «Первомай» від 28.05.2021 року (а.с.28). Позивачка посилається на те, що з нею ЖБК «Первомай» 01.02.2019 року уклав безстроковий трудовий договір (а.с.26-27), тобто на невизначений термін і на неї розповсюджується дія КЗпП України. Проте, суд зазначає, що безстроковий трудовий договір укладається на не визначений термін і гарантує трудові права найманих працівників, а також сприяє стабільності трудових правовідносин. Договір діє впродовж тривалого часу, аж поки не буде розірваний сторонами за домовленістю або відповідно до інших законних підстав. Трудові договори бувають звичайні, контракти, а ще і за фактом обрання чи призначення на посаду. Відповідно до ч.2 ст. 3 КЗпП України особливості праці членів кооперативів та їх об`єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. Таким чином діяльність ЖБК «Первомай» регулюється Статутом кооперативу, який прийняти відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу від 30.04.1985 року в редакції постанову КМУ № 467 від 08.07.1994 року. В даному випадку посада голови правління прив`язана до самого правління, оскільки відповідно до Статуту ЖБК «Первомай» п.22 правління обирає зі свого складу голову, а саме правління кооперативу обирається загальними зборами членів кооперативу строком на два роки. Отже перебування на посаді голови правління не може тривати більше двох років, крім випадку коли одну і ту ж саму особу було обрано повторно новобраним правлінням, а також може тривати менше за два роки у разі дострокового відкликання з посади загальними зборами членів кооперативу. В даному випадку відбулося переобрання правління згідно Статуту кооперативу, оскільки строк повноважень минулого правління у два роки сплив. Це викликало необхідність у проведені загальних зборів членів кооперативу, які зі свого складу 22.04.2021 року обрали нове правління у кількості 9 чоловік, до якого [PERSON] обрана не була. Не будучи членом нового правління, [PERSON] не може обіймати посаду голови правління, адже новообране правління має обрати зі свого складу нового голову правління, що воно і зробило, обравши 28.05.2021 року на засіданні правління новим головою правління [PERSON] , тим самим звільнивши [PERSON] з цієї посади. Тому, звичайною формальністю було передання печатки та документації кооперативу від [PERSON] [PERSON] , що перша категорично відмовляється робити. При цьому умовила новообраного голову правління 11.06.2021 року укласти з нею трудовий договір про прийняття її на посаду голови кооперативу ЖБК «Первомай» (а.с.4-5). Щодо незаконного звільнення, на думку позивачки, під час перебування у відпустці, суд має зазначити, що: по-перше, строк повноважень голови правління у два роки витік ще 25.02.2021 року, бо обрана вона була 25.01.2019 року членами правління, після чого вона здійснювала повноваження голови правління без достатніх законних підстав і повноважень, тому рішенням загальних зборів обране нове правління, і як наслідок воно обрало зі свого складу нового голову; по-друге, загальні збори мають право переобирати правління ЖБК у будь-який час, а воно обрати собі голову і перебування у відпустці не обмежує право правління переобирати собі голову правління. Положення статуту дійсні, ніким не ос порені та не скасовані. Таким чином суд робить висновок про правомірність звільнення позивачки з посади голови правління ЖБК «Первомай» і підстав для її поновлення на цій посаді немає. Оскільки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу пов`язано із поновленням на роботі працівника, а у поновленні суд відмовляє, то ця вимога також задоволенню не підлягає, бо є похідною. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку слід зазначити, що Положеннями ст. 47 та ст. 116 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Позивачку звільнено 28.05.2021 року, а остаточно розрахувалися з позивачкою 23.06.2021 року, що вбачається з видаткового касового ордеру (а.с.101). В день звільнення вона не працювала і доказів її звернення з вимогою про розрахунок за вказаний період не надано. Крім того, треба зазначити, що і вини кооперативу у цьому немає, адже печатка та банківська картка ЖБК залишилися у позивачки. Відповідач був змушений з її вини виготовлювати нову печатку, що була виготовлена після 23.06.2021 року. Жодних банківських операції, в тому числі перерахування заробітної плати, кооператив не мав можливості проводити. [PERSON] не з`являлася до кооперативу і лише прийшовши до нього 23.06.2021 року отримала остаточний розрахунок готівкою, з коштів, що були внесені до каси ЖБК. З приводу утримання у [PERSON] печатки кооперативу новий голова правління [PERSON] звертався до поліції 22.06.2021 року (а.с.102), а нову печатку отримано лише 24.06.2021 року, про що свідчить товарний чек (а.с.103). Факт перебування на руках у позивачки печатки підтверджується і двома актами передачі від 11.06.2021 року (а.с.173-174). Також необхідно зазначити, що у положеннях ст. 117, ст. 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за один і той же період після звільнення найманого працівника, оскільки такий період починається днем звільнення, який є і днем остаточного розрахунку з працівником, і закінчується або днем поновлення на роботі, або днем фактичного розрахунку. Тобто у нашій справі фактично йдеться про стягнення середнього заробітку за один період у подвійному розмірі, що не відповідає змісту КЗпП, який не передбачає можливість стягнення подвійного заробітку. Тобто одночасно дві позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заявлені бути не можуть оскільки вони одна одну виключають. Позивачка веде мову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який на її користь був би стягнений у разі задоволення позовної вимоги про поновлення на роботі. Але суд дійшов протилежного висновку і таке стягнення не відбудеться. Стосовно стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні суд має зазначити, що відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Захист та відновлення прав відбувається не автоматично, а виключно за зверненням особи, до якого нормами процесуального права висуваються певні вимоги. Принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, підпадати під цивільну юрисдикцію та мати однозначний характер, що не допускає альтернативного (гіпотетичного) її тлумачення. З поданого позову вбачається, що [PERSON] просить суд, серед іншого: «Поновити її на роботі і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу» та або, якщо суд її не поновить на роботі, то «стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку». Тобто позивачкою, фактично заявлено позовну вимогу «під умовою», що унеможливлює однозначне тлумачення змісту її позовних вимог. Позовна заява має містить однозначні та безальтернативні позовні вимоги. Оскільки первісна вимога це поновлення на роботі, а внаслідок цього і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд має її розглянути. В той час як вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, якщо така затримка дійсно була з вини працедавця, повинна бути предметом окремого позову, у разі не поновлення особи на роботі. Проте, позивачкою позовні вимоги не уточнювалися у належній формі, тобто в тій, в якій викладено позовну заяву, а лише викладена у розрахунку (а.с.200-201), а не в уточненій позовній заяві Тому, з урахуванням викладено цю вимогу слід залишити без задоволення. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивачки є надуманими та безпідставними, а позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір всі понесені позивачкою судові витрати залишаються за позивачкою.

Outcome: dismissed