Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась спільна донька - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у сторін не склалось, у зв`язку із чим вони спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Позивач зазначає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечитиме її інтересам, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини та позивача зазначила, що угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між нею та відповідачем не досягнуто. Окрім того, позивач зазначила, що вони разом з донькою фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , тобто окремо від відповідача, а враховуючи те, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за донькою, то згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи вище наведене, позивач прохає суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки та стягнути аліменти на утримання самої позивачки, оскільки вона є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги. Ухвалою суду від 25 липня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання, яке відбулося 05.10.2023, з`явились позивач та відповідач. При цьому, судове засідання відбулося в режимі конференції, за допомогою програми відеоконференцзв`язку (ВКЗ), за участю представника відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позові, та прохала їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав в повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини вказав, що він в добровільному порядку виконує обов`язки батька щодо утримання дитини, а відтак він не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини вказав, що визнає в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який згідно Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» складає 2 684,00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи при вирішенні спору по суті, приходить до висновку, про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 березня 2021 року, який було зареєстровано Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), актовий запис №498, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого наявна в матеріалах справи. Від даного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] . Із матеріалів справи вбачається, що подружнє життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені, а тому подальше подружнє життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до стст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що дії відповідача стосовно визнання позову в частині позовних вимог про розірвання шлюбу не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача на користь позивача, судом встановлено наступне. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. З матеріалів справи вбачається, а відповідачем не заперечувалось, що позивач проживає разом з донькою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором найму (оренди) нерухомого майна, копія якого міститься в матеріалах справи. Враховуючи те, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на повному її утриманні, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17 липня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач прохала суд стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно чч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу ; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. В судовому засіданні відповідач зазначив, що є офіційно працевлаштованим, його офіційний дохід становить 67 818 грн. в місяць, що в свою чергу дає суду підстави дійти висновку, що останній має змогу надавати матеріальну допомогу дружині, в даному випадку позивачу, з якою проживає дитина. Отже, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки спільна дитина подружжя проживає разом з матір`ю, позивач як дружина відповідача - батька дитини має право на утримання аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 17.07.2023 і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного, стст. 75, 80, 84, 110, 112, 141, 182-184, 191 СК України,

Outcome: partial