Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що 03.03.2016 року між нею та відповідачем укладено шлюб, місце реєстрації шлюбу вказує Ужгородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області , про що зроблено відповідний актовий запис 03. Вказує, що від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Пояснює, що шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися, вони з відповідачем разом не проживають, сімейного життя не ведуть. На підставі вищевикладеного, просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишити їй дівоче прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала заяву, згідно якої просить суд розгляд справи провести без її участі. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, водночас подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи без участі відповідача, в якій вказав, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 03 березня 2016 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано у Виконавчому комітеті Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом № 03, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (виданим повторно), виданим 05.09.2018 року. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.06.2019 року. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, відповідач щодо розірвання шлюбу не заперечує, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Крім цього, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи із позовних вимог, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу [PERSON] , слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 536,80 грн. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) та стягнути з відповідача на користь позивача 536,80 грн. судового збору.

Outcome: approved