Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03 березня 2016 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики. Пунктом 1.1. вищезазначеного договору визначено, що Позичальник приймає у Позикодавця грошову суму у розмірі 150\~000 (сто п`ятдесят тисяч) дол. США. Згідно п. 1.3. договору позики строк надання грошової суми Позичальнику становить 7 (сім) років з моменту реальної передачі всієї суми, зазначеної в п.1.1. договору. Позикодавець передає грошову суму в момент підписання цього договору (п. 3.1. договору позики). Грошова сума надається шляхом передачі готівки з рук Позикодавця до рук Позичальника (п. 3.2. договору позики). Згідно п. 3.3. договору, підтвердженням отримання 150\~000 (сто п`ятдесят тисяч) дол. США є розписка, видана Позикодавцю. На виконання вищезазначеного п. 3.3. договору позики, 03 березня 2016 року [PERSON] була надана розписка, що підтверджує отримання останньою від позивача 150\~000 (сто п`ятдесят тисяч) дол. США. Відповідно до п. 3.4. договору позики від 03.03.2016, після закінчення терміну, зазначеного у пункті 1.3. договору, Позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути грошову суму, зазначену у пункті 1.1. договору. Тобто, відповідач зобов`язувався повернути отримані в позику кошти не пізніше 04 березня 2023 року. На час звернення з позовом, відповідач не повернула [PERSON] , отримані в борг, грошові кошти. На час звернення до суду, враховуючи офіційний курс Національного банку України долара США до гривні (36,5686 грн. за 1 дол. США), гривневий еквівалент отриманих в позику грошей становить 5\~485\~290 (п`ять мільйонів чотириста вісімдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто) грн. 00 коп. (= 150\~000 х 36,5686). Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 5\~485\~290,00 грн. та судовий збір у розмірі 13\~420,00 грн. 17.07.2023 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.07.2023 було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В підготовчому судовому засіданні до матеріалів справи позивачем було долучено оригінал договору позики між ним та [PERSON] та розписки, складеної відповідачем на виконання договору. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку із відсутністю заперечень позивача, суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 03 березня 2016 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики. Пунктом 1.1. вищезазначеного договору визначено, що Позичальник приймає у Позикодавця грошову суму у розмірі 150\~000 (сто п`ятдесят тисяч) дол. США. Згідно п. 1.3. договору позики строк надання грошової суми Позичальнику становить 7 (сім) років з моменту реальної передачі всієї суми, зазначеної в п.1.1. договору. Позикодавець передає грошову суму в момент підписання цього договору (п. 3.1. договору позики). Грошова сума надається шляхом передачі готівки з рук Позикодавця до рук Позичальника (п. 3.2. договору позики). Згідно п. 3.3. договору, підтвердженням отримання 150\~000 (сто п`ятдесят тисяч) дол. США є розписка, видана Позикодавцю. На виконання вищезазначеного п. 3.3. договору позики, 03 березня 2016 року [PERSON] була надана розписка, що підтверджує отримання останньою від позивача 150\~000 (сто п`ятдесят тисяч) дол. США. Відповідно до п. 3.4. договору позики від 03.03.2016, після закінчення терміну, зазначеного у пункті 1.3. договору, Позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути грошову суму, зазначену у пункті 1.1. договору. Тобто, відповідач зобов`язувався повернути отримані в позику кошти не пізніше 04 березня 2023 року. На час звернення з позовом, відповідач не повернула [PERSON] , отримані в борг, грошові кошти. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України зазначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням боргу. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов`язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На час звернення до суду, враховуючи офіційний курс Національного банку України долара США до гривні (36,5686 грн. за 1 дол. США), гривневий еквівалент отриманих в позику грошей становить 5\~485\~290 (п`ять мільйонів чотириста вісімдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто) грн. 00 коп. (= 150\~000 х 36,5686). Враховуючи не виконання взятих на себе зобов`язань, погоджуючись із розрахунком позивача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 5\~485\~290 (п`ять мільйонів чотириста вісімдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто) грн. 00 коп. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім в розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 526, 530, 533, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved