Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

08.05.2023 року до суду надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 62\~635 грн. 91 коп. та судового збору в розмірі 2\~684,00 грн. В обґрунтування позову зазначено наступне. [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого з 14.06.2018 року є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 06.07.2011 року, про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, чим підтвердив згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та АТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту Банк) договір про надання банківських послуг (далі по тексту Договір). Заявою відповідача підтверджено, що він ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Витягом з «Тарифів» в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. За умовами Договору Банк надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач своє зобов`язання щодо повернення витраченої частини кредитного ліміту щомісячними платежами не виконав, а відтак, станом на 04.04.2023 року у відповідача наявна заборгованість перед банком у розмірі 62\~635 грн. 91 коп., яка складається з наступного: 51\~239 грн. 22 коп. заборгованість за тілом кредиту, 11\~396 грн. 69 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 62\~635 грн. 91 крп. та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн. Ухвалою суду від 09.05.2023 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав клопотання, в якому просить дану цивільну справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач відзив на позов не подав, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі. Ухвалою суду від 04.10.2023 року зазначений позов вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 06.07.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», було укладено кредитний договір з [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви без номеру від 06.07.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При цьому в заяві вказано, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT» «Універсальна GOLD», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки, виписку по рахунку відповідача. Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідачу [PERSON] надавались кредитні картки. Так, вперше 06.07.2011 року картка «Універсальна», з терміном дії до 09/14, а в останнє 17.11.2021 року, картка «Універсальна Gold» зі строком дії до 12/25 (а.с. 17). За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] старт карткового рахунку відбувся 06.07.2011 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 06.07.2011 року у сумі 4 200,00 грн., максимально ліміт був збільшений 20.11.2019 року до 50 000,00 грн. та зменшений до 00,00 грн. 26.12.2022 року (а.с. 16). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 04.04.2023 року становить 62\~635,91 грн., яка складається з: 51\~239 грн. 22 коп. заборгованість за тілом кредиту, 11\~396 грн. 69 коп. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 4-15). Також матеріали справи містять банківську виписку по рахунку [PERSON] за договором № б/н, з якої вбачається наявність заборгованості станом на 04.04.2023 року у сумі 62635 грн. 91 коп. (а.с. 58-88). Згідно з п. 5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 року № 254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п. 5.1. цього Положення). Відповідно до висновку, наведеному у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року (справа № 355/558/18, провадження № 61-10222св19), виписка про рух коштів по рахунку, свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою [PERSON] вбачається, що останній користувався кредитними коштами, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням. Суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51\~239 грн. 22 коп. Що стосується спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій не зазначено Умов кредитування з використанням кредитної картки. З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, зокрема «Універсальна GOLD», передбачено процентну ставку в розмірі від 2,5% до 3,5%. Проте, Витяг з Тарифів відповідачем не підписаний, тому не можна вважати, що наданий позивачем розрахунок з наведеним розміром процентів відповідає умовам кредитування щодо відповідача. До позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. При цьому, зазначений Витяг не підписаний відповідачем, а отже відсутні підстави стверджувати, що саме такі тарифи діяли на час укладення договору, та відповідно були надані відповідачу для ознайомлення в письмовому вигляді, тобто погоджені сторонами. Крім того, Витяг з тарифів, долучений АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до позову, також не підписаний відповідачем, та містить умови користування кредитними коштами за різними видами тарифів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», який містить зауваження, що 01.09.2014 року змінено процентну ставку по кредитним картам, а з 01.04.2015 року змінено тарифи обслуговування кредитних карт, розмір процентної ставки, пені, тощо. При цьому, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом про стягнення заборгованості яка виникла за період з 06.07.2011 року по 07.04.2023 року за кредитним договором від 06.07.2011 року. Відтак, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів (довідку) та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28.10.1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29.11.2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11.11.1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22.11.1995 року у справі «S. W.проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені уст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі по тексту Закон № 1023-XII). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Зважаючи на наведене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц. Крім того, у постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) від 10.10.2019 року Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Оскільки позивачем не доведено обґрунтованості нарахування відсотків саме в такому розмірі, у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредиту слід відмовити. Таким чином, заборгованість за відсотками, нарахована відповідачу за кредитним договором від 14.06.2013 року стягненню не підлягає. У постанові від 23.01.2018 року (справа № 755/7704/15-ц, провадження № 61-283 св 18) Верховним Судом зазначено, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду. У постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц зазначено, що враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи вищенаведене та обов`язок відповідача повернути АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму фактично отриманих кредитних коштів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.07.2011 року у розмірі 51\~239 грн. 22 коп. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за подання позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 51\~239 грн. 22 коп., що становить 81%, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, в розмірі 2\~174 грн. 04 коп.

Outcome: partial