Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

У травні 2023\~року ТОВ «ФК «Паріс» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що 26 березня 2019 року між відповідачем [PERSON] та АТ «РВС БАНК» було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору №\~0028288 про надання банківської послуги (платіжну карта Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Позичальник отримав кредитні кошти, проте зобов`язання за договором щодо повернення коштів належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. Позивач отримав право вимоги до відповідача за договором про відступлення права вимоги № 28/12/2021-1 від 28 грудня 2021\~року, укладеним між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс». Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим, станом на 11 травня 2023\~року має заборгованість у розмірі 17\~209,09 грн., яка складається з: 7\~849,06 грн. -\~ заборгованості за тілом кредиту, 2\~333,00 грн. заборгованості за процентами, 461,56 грн. - заборгованості за комісією. Крім того, за невиконання зобов`язань за договором позивачем здійснено нарахування інфляційного збільшення за період з 28 грудня 2021 року по 23\~лютого 2022 року у розмірі 486,13 грн. та 3% річних у розмірі 79,34 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у зазначеному розмірі та судові витрати. 25 травня 2023 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою судді від 26 травня\~2023 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, в межах, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Суд установив, що 26 березня 2019 року [PERSON] підписав Заяву-Договір №\~0028288 про надання банківської послуги (платіжну карта Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Підписанням заяви відповідач надав підтвердження, що ознайомлений з інформацією, що міститься в тарифах банку та правилах користування платіжними картками АТ «РВС Банк», що є складовою частиною Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов Заяви-Договору [PERSON] звернувся до банку про надання споживчого кредиту у вигляді кредитного ліміту на споживчі потреби шляхом переказу на Картковий рахунок 15\~384,62 грн., строком на 24 місяці. Цією заявою передбачено, що споживчий кредит наданий шляхом перерахування грошових коштів на його картковий рахунок, строком на 24 місяці з процентною ставкою 21,99% річних. Заявою передбачено разову комісію 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячну комісію за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту. Також у цій же заяві міститься підпис позичальника на бланку розписки про отримання платіжної картки\~ (а.с. 15). Додатком №\~1 до цієї заяви є графік платежів, в якому розраховано погашення кредиту помісячно у період з 26 березня 2019 року по 26 березня 2021року на загальну суму 30\~322,64\~грн., де указані сукупні витрати позичальника, серед яких: комісія за надання кредиту 384,62 грн. та комісія за розрахунково-касове обслуговування заборгованості, яка складає загалом 11\~076,96 грн. рівними платежами по 1\~352,07 грн. на місяць. Указаний документ підписано позичальником. (а.с. 16). АТ «РВС БАНК» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, що підтверджується меморіальними ордерами на загальну суму 19\~384,62 грн. (а.с. 24). У подальшому, скориставшись коштами, [PERSON] повністю припинив виконувати свої зобов`язання за Заявою-Договором, у зв`язку з чим станом на 11 травня 2023\~року має заборгованість у розмірі у розмірі 17\~209,09 грн., яка складається з: 7\~849,06\~грн. -\~ заборгованості за тілом кредиту, 2\~333,00 грн. заборгованості за процентами, 461,56\~грн. - заборгованості за комісією. 28 грудня 2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» укладено Договір про відступлення права вимоги № 28/12-2021-1, відповідно до умов якого, АТ «РВС БАНК» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Паріс», в тому числі і до боржника [PERSON] за договором № 0028288 від 26 березня 2019 року на загальну суму заборгованості 16\~643,62 грн. (а.с. 18-23). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідач не надав жодного доказу того, що належним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору. ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» надіслало на адресу відповідача вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання за договором № 0028288 від 26 березня 2019\~року, у якій повідомило про укладення між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» Договору про відступлення права вимоги № 28/12-2021-1 та повідомило про необхідність сплатити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги заборгованість станом на 25 січня 2022 року у сумі 12\~096,16 грн. (а.с. 41). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1050 ЦК України установлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. Як установлено судом, відповідач порушив грошове зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати комісії, а відтак на суму боргу підлягають нарахуванню три проценти річних та інфляційні втрати. За невиконання зобов`язань за договором позивачем здійснено нарахування інфляційного збільшення за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 486,13 грн. та 3% річних у розмірі 79,34 грн. (а.с. 40). Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд визнає його правильним. Отже, позовні щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми підлягають задоволенню. У зв`язку задоволенням позовних вимог, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача у виді судового збору, понесені ним при звернені до суду з позовом 2684,00 грн., підлягають стягненню з відповідача. Заяв про розподіл інших видів судових витрат не надійшло. На підставі викладеного та

Outcome: approved