Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Адвокат Клецько Ю.С. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення. В обґрунтування якого посилався на те, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину, у якому вона зареєстрована разом із своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що з відповідачкою немає та ніколи не було жодних домовленостей щодо оренди будинку та чи дозволу користуватись ним, таким чином відповідачка проживає у належному позивачу будинку без жодної правової підстави. Також вказував, що за період набуття права власності на будинок та по даний час позивач систематично намагалась в позасудовому порядку вирішити з відповідачкою дане питання, однак остання не бажає залишати будинок. Звернення до правоохоронних органів також результатів не дало. Виходячи з наведеного, а також те, що проживання відповідача без реєстрацію у будинку порушує її права на користування, та розпорядження, з посиланням на норми матеріального та процесуального права просила суд усунути перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком та її виселення без надання іншого жилого приміщення. В судове засідання позивачка та її представник не прибули. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала, а також додала копії квитанцій про сплату нею комунальних платежів. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності\~до ч.1,\~ч.2\~ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч.1 ст.47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Статтею 317\~Цивільного кодексу\~України визначено, що\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 Житлового кодексу\~УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним\~\~(нею) для\~\~особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно ч. 1\~ст. 109 ЖК УРСР виселення \~\~із \~\~займаного\~ \~жилого\~ \~приміщення\~ \~допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. У відповідності до\~ст. 158 Житлового кодексу України\~наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення". Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить будинок [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері (10,11). Крім того встановлено, що між позивачкою та відповідачкою, будь яких договірних відносин щодо порядку користування майном немає, тому право користування житловим будинком на підставі\~\~договору у відповідачки не виникло. Також вставлено, що відповідачка чинить перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком, відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку №11993 від 08.05.2023 року (а.с.9). Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин,

Outcome: approved