Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Держава Російська Федерація, в особі посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона на час повномасштабного вторгнення проживала разом із чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яке відповідно до пункту 5 розділу VIII «Переліку територіальних громад, є містом які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)». Херсонська міська територіальна громада визначена, як територія можливих бойових дій. Дата виникнення можливості бойових дій 11.11.2022 року. Внаслідок артобстрілів збройних формувань РФ, які продовжуються по сьогоднішній день, пошкоджена належна їй квартира розташована за адресою [ADDRESS] . Про вказаний факт нею подане відповідне повідомлення в додатку «ДІЯ». Також позивачем по даному факту подано відповідну заяву про вчинення злочину до Івано-Франківської обласної прокуратури. По вказаному факту слідчим відділом УСБУ в Івано-Франківській області 08.11.2022 внесено відомості до ЄРДР, кримінальне провадження 22022090000001322, правова кваліфікація ч.1 ст.438 КК України. Із початку повномасштабного вторгнення до моменту вимушеного переїзду подалі від зони бойових дій, вона і її родина постійно реально сприймали загрозу бути вбитими або пораненими. Позивачці довелось повністю змінити своє життя, внаслідок чого вона зазнала моральних страждань, що супроводжується душевним болем, втратою спокою, постійним відчуттям незахищеності та розчаруванням. Моральні страждання кожного дня посилюються, так як кожного дня вона та її сім`я знаходиться у відчаї та розпачі, оскільки щоденно в новинах передають про бойові дії, обстріли росіянами, руйнування та загиблих в м.Херсоні. Як загальновідомо росія здійснила широкомасштабне вторгнення у лютому 2022 року. Через вказані військові події та пережиті душевні та фізичні переживання, у неї розвинулись та загострилися тяжкі хвороби, які підтверджено медичними документами. Внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, що почалось 24 лютого 2022 року, обставини постійних артобстрілів ворогом міста Херсон, запуск ракет на це місто та руйнування його інфраструктури, житлових будинків, убивство жителів цього міста, є загальновідомими обставинами, розпочаті ракетні обстріли Херсону, які тривають по сьогоднішній день, та його окупація, спричинили вимушене переселення її сім`ї. Так позивач залишила територію України, як біженка 08.03.2022 року та повернулась на територію нашої держави 25.08.2022 року. Навколо міста та в самому місті точилися бої, тому постійно були чути звуки пострілів, та вибухів мін та снарядів. По житловим кварталам її міста активно працювала та працює ворожа артилерія, реактивні системи залпового вогню. Будинок знаходиться безпосередно на березі річки Дніпро (навпроти містечка Олешки, яке на сьогоднішній день окуповане) то обстрілів він зазнає і по сьогоднішній день. Таким чином будинок перебуває в зоні ураження російської артилерії та відповідно не придатний для подальшого використання для проживання, у зв`язку з чим вона та її сім`я позбавлені можливості користуватись квартирою та майном, яке в ньому знаходилось. Відповідно до її заяви від 02.11.22р. про вчинення злочину по якій проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №22022090000001322. 24.02.2022 року в результаті збройної агресії рф було пошкоджено її квартиру в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Кримінальне провадження здійснюється за ст.438 КК України Такими чином, у результаті артилерійських обстрілів під час військового вторгнення російської федерації позивачу було спричинено майнову та моральну шкоду. Зазначені негативні обставини викликали у неї, як громадянки України, значні душевні страждання, оскільки після початку збройної агресії російської федерації проти України, вона постійно перебувала та перебуває у пригніченому стані, у позивачки знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Всі зазначені обставини призвели до значного погіршення її морального та фізичного стану. Завдана позивачці моральна шкода полягає у погіршенні морально- психологічного стану, внаслідок негативного впливу наслідків військової агресії російської федерації та має такі негативні прояви: постійне відчуття страху, паніки, відчаю; наявність численних різноманітних неприємних почуттів, які спричиняють неспокій; постійні головні болі, підвищення кров`яного тиску, відсутність апетиту; різке загострення чутливості, відволікання, фіксація на сторонніх подразниках, відчуття невпевненості в собі, очікування невдачі, провалу; знижений настрій, відчуття пригніченості; неспокійний сон з частими пробудженнями, часте безсоння; нездатність працювати при наявності подразників, які відволікають; відчуття втоми, байдужості, розгубленості, незібраності, апатії, зниження психічного тонусу; погіршення пам`яті, уваги, нездатність зосередитися. Внаслідок збройної агресії російської федерації вона разом із своєю родиною була змушена покинути власне житло та рідне місто, в якому народились та проживали від дитинства, в якому проживали їхні батьки, рідні, друзі та знайомі, а відповідно були сформовані довготривалі сталі соціальні та родинні зв`язки, налагоджений побут. Тобто вони втратили житло, налагоджений побут, сталі довготривалі соціальні зв`язки, безпосередній зв`язок із рідною землею, друзями. Фактично вони змушені були покинути все, розпочинати життя «з нуля» в новому місці, винаймати нове житло, налагоджувати новий побут та нові соціальні зв`язки, шукати роботу, пристосовуватись до нових реалій, що вимушено виникли в її житті. У зв`язку з цим вона вимушена була вживати додаткових заходів для організації свого життя. Це зумовило у неї відчуття страху та безпорадності, невпевненості в майбутньому, емоційної подавленості, пригніченості та депресії. Враховуючи множинний характер грубих порушень її конституційних прав, їх обсяг і тривалість, з врахуванням характеру спричинених їм негативних наслідків матеріального та немайнового характеру, їх тривалості, необхідності вжиття позивачем додаткових заходів для організації свого життя, глибини, характеру та тривалості заподіяних їй душевних страждань, виходячи із засад розумності і справедливості оцінює заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі 1 405 845,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на 12 липня 2023 року становить 35000 Євро. Враховуючи наведене просить суд стягнути з держави Російської Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду завдану внаслідок збройної агресії російської федерації проти України в сумі 1 405 845,00 гривень, що еквівалентно 35000 євро. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовні заяві, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в передбаченому законом порядку шляхом розміщення оголошень на сайті судової влади, своїм правом подання відзиву не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 22.04.2022 року у додатку «Дія» [PERSON] зареєстровано повідомлення «Про пошкоджене або втрачене нерухоме майно» - квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка повністю знищена. Згідно довідки від 29.08.2022 року №2615-7001463176 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а.с.12). 02.11.2022 року [PERSON] звернулася до Івано-Франківської обласної прокуратури із заявою про вчинення злочину, а саме, що 24 лютого 2022 року, під час збройних дій невстановленими особами та невстановленою зброєю було пошкоджено її майно, а саме квартиру в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 2001 року, загальна площа квартири 52,2 кв. м. Так, внаслідок збройних дій порушені стіни, вікна, балкон. 08.11.2022 року слідчим відділом УСБУ в Івано-Франківській області внесено відомості до ЄРДР, кримінальне провадження 22022090000001322, правова кваліфікація ч.1 ст.438 КК України, за фактом того, що наприкінці лютого 2022 встановлено порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил та інших відомств Російської Федерації, якими було пошкоджено квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить громадянці України [PERSON] , [INFO] , чим завдано останній тяжких наслідків (а.с.14). Як вбачається із Консультаційного висновку спеціаліста КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» від 04.04.2023 року,\~ [PERSON] зверталася до лікаря за консультацією (а.с.17). Згідно консультаційного висновку спеціаліста КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» позивачу встановлений діагноз - тугорухливість суглоба, не класифікована в/ інших рубриках, плече (а.с.18). З довідки першого добровольчого хірургічного шпиталю №01/07/04/2023 від 07.04.2023 року встановлено, що [PERSON] зверталась до Першого добровольчого шпиталю (м.Івано-Франківськ, Січових Стрільців, 18) за психологічною допомогою в грудні 2022 року. Психологом Першого добровольчого шпиталю з [PERSON] було проведено 21 сесію з приводу її ментального здоров`я, в теперішній час вона продовжує відвідувати психолога (а.с.19). Відповідно до довідки лікаря-невролога [PERSON] позивач [PERSON] , 1970 року народження, проходила курс лікування з 10.02 по теперішній час 2023 року у зв`язку з діагнозом тривожно-депресивний синдром (а.с.20). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Згідно приписів ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування немайнової шкоди. Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Проте стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не гарантує право на набуття майна (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини», § 35). Особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Останнє повинно давати змогу чітко визначити конкретний майновий інтерес особи, який має бути передбаченим у відповідних нормативних приписах або підтвердженим в іншому правовому акті, зокрема, у судовому рішенні (див. для порівняння mutatis mutandis ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності від 2 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України» (Gayduk and Others v. Ukraine), заяви № 45526/99 та інші). Очікування не буде легітимним, коли є спір щодо правильності тлумачення та застосування національного законодавства, і доводи заявника відхиляє національний суд (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 50). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. 24.02.2022 Російська Федерація здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення на території України з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Дана обставина не підлягає доказуванню згідно з ч.3 ст.82 ЦПК України. Силові дії РФ, що тривають з початку вторгнення РФ до України 24 лютого 2022 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974. За приписами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022 року «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 листопада 2022 року Херсонська міська територіальна громада входила у перелік тимчасово окупованих територій. Місцем реєстрації позивачки є м.Херсон, що підтверджується довідкою про взяття її на облік внутрішньо переміщеної особи. Сам факт збройної агресії РФ проти України є причиною виникнення ситуації, за якої [PERSON] понесла моральну шкоду та змушена відстоювати своє порушене відповідачем право в судовому порядку. Здійснивши збройну агресію відносно України, РФ порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією. Зокрема, п.1 Будапештського меморандуму передбачено, що російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Згідно ч.2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. У справі, що розглядається, позивач звернулася до суду з позовом до Держава Російська Федерація про відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок збройної агресії РФ на території України. У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії РФ) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом, оскільки російська федерація вийшла за межі суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, тому що будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну, і суди України, мають право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни. Таким чином, Російська Федерація, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування. Аналогічну позицію щодо непоширення на РФ судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, викладено в постанові Верховного Суд від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17 (провадження № 14-167 цс 20). Як кореспондують ч. 1, пункт 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3-5 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Так, судом встановлено, що в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України та пошкодження майна позивача, а саме квартири, яка знаходиться у м. Херсон, позивач зазнала моральних страждань. Також позивачу завдано моральну шкоду у зв`язку із втратою звичайного ритму життя. Нанесена позивачу моральна шкода виявилась у погіршенні емоційного, психологічного та матеріального стану та продовжує їй завдавати чималих моральних страждань. Внаслідок збройної агресії російської федерації вона разом із своєю родиною була змушена покинути власне житло та рідне місто, в якому народились та проживали від дитинства, в якому проживали їхні батьки, рідні, друзі та знайомі, а відповідно були сформовані довготривалі сталі соціальні та родинні зв`язки, налагоджений побут. Тобто вони втратили житло, налагоджений побут, сталі довготривалі соціальні зв`язки, безпосередній зв`язок із рідними та друзями. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду позивачем доведено, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України вона відчуває душевні страждання, що не дають їй можливості проживати повноцінним життям та життям, яким вона проживала до збройної агресії. Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій відповідача, суд вважає справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 35 000,00 євро, що еквівалентно 1 430 033,50 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 14.07.2023р. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Зважаючи на те, що позивач згідно приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду цим позовом, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13420,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved