Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

20 лютого 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 20083,69 грн заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 2684 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна»)\~ та\~ [PERSON] було укладено кредитний договір №2543462. 26 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021, відповідно до умов якого ТОВ "Авентус Україна" передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №2543462 від 20 червня 2020 року. Всупереч вимогам кредитного договору позичальник [PERSON] не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку чим\~ має заборгованість\~ перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в розмірі 20083,69 грн, яка складається з: 6122,99 грн - сума заборгованості за сумою кредиту; 13960 грн - сума заборгованості за процентами. Враховуючи вищевикладене позивач просить задовольнити позов. 15 червня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу за місцем його реєстрації. 12 червня 2023 року до суду повернуто поштове повідомлення направлене на адресу відповідача. 26 червня 2023 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якій відповідач вказала, що визнає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6122 грн, інші позовні вимоги вважає необґрунтованими, у зв`язку з тим, що не було будь-якого письмового договору, не було своєчасного повідомлення про кабальні процентні ставки, а також була відсутня будь-яка інформація від первинного кредитора про зміну умов договору і заміну кредитора на нового. Відповідь на відзив позивач до суду не надавав. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір, зміст укладеного сторонами договору викладено в договорі № 2543462 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 20 червня 2020 року (далі- Договору), графіку платежів до договору про надання коштів у позику, на умовах споживчого кредиту № 2543462 від 20 червня 2020 року. Відповідно до умов даного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 6500 грн. Пунктом 1.4 Договору визначено, що\~ позика видається строком на 30 днів.\~ Дата\~ повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору. Пунктом\~ 1.5.1 визначено знижену процентну ставку 0,01 % в день від суми кредиту. Стандартна процентна ставка 1,90 % в день від суми кредиту, застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 цього Договору, якщо Споживач не виконав умови зазначені в п.п. 1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки. Орієнтовна загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 3,66% річних складає 6519,50 грн, за стандартною ставкою 10205 грн. Договір зі сторони відповідача підписано електронним підписом 20 червня 2020 року (а.с. 7-9, 10). 26.02.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги\~ №ККАУ-26022021, у відповідності до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає права вимоги до боржників. Відповідно до Витягу з реєстру боржників, який є Додатком №1 до Договору відступлення прав вимоги № ККАУ-26022021 від 26.02.2021 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором про надання споживчого кредиту №2543462 в сумі 25410 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність кредитного договору між відповідачем та ТОВ ФК «Кредит-Капітал», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги. Як вбачається з кредитного договору та довідки про ідентифікацію одноразового ідентифікатора, договір підписаний електронним підписом Позичальника, який відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб. телефону з зазначенням адреси проживання відповідача, її паспортних даних, РНОКПП. (а.с. 7-10, 13) Отже з цього можна зробити висновок, що відповідач був належним чином ознайомлена з умовами кредитного договору та спростовує доводи відповідача про необізнаність щодо умов договору. Крім того, факт видачі он-лайн кредиту за Договором №2543462 від 20.06.2020\~ клієнту [PERSON] підтверджується записом № 1002 в інформації, наданій позивачу ТОВ «Авентус Україна» та п. 2 інформації WayForPay, наданої Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» у листі № 6108-ВП від 19.01.2023, про успішні перекази коштів на картки клієнтів, з яких вбачається, що 20.06.2020 за дорученням ТОВ «Авентус Україна» було здійснено успішний переказ на суму 6500 грн, маска картки [NUMBER] , код авторизації 622491, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-8422504 (а.с. 14). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Виходячи з вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направив письмове повідомлення боржнику про відступлення клієнтом прав вимоги заборгованості фактору, тобто виконав вимоги ст. 1082 ЦК України, що підтверджується претензією з повідомленням від 13.11.2020 за вихідним номером 20534226/1 (а.с. 22) Доводи відповідача, що претензія створена позивачем для суду, що засвідчує дата документу від 13.11.2020, спростовується самим змістом претензії, який повідомляє відповідачу про укладення 26.02.2021 року між ТОВ «Авентус Україна та ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» тексту претензії Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог надано суду виписку за кредитним договором №2543462 від 20.06.2020, складеної позивачем за період з 25.02.2021 по 11.05.2021 заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 20083,69 грн та складається з 6122,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 13960,70 грн заборгованість за відсотками (а.с. 21). Відповідач у відзиві на позовну заяву вимоги позивача щодо тіла кредиту визнала у повному обсязі, вимоги щодо стягнення заборгованості по відсоткам повністю заперечила та вказала на їх необґрунтованість. Крім того, із зазначеної вище виписки встановити порядок утворення суми заборгованості по відсоткам за всіма її складовими не виявляється можливим, оскільки відсутні будь-які дані щодо періоду нарахування відсотків за користування коштами, розміру відсоткової ставки тощо. Розрахунок заборгованості позивачем суду не надано.\~ Як вбачається з умов договору, строк кредиту складає 30 днів, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів 20.07.2020, загальна вартість кредиту 6519,50 грн, будь-яких доказів пролонгації строку кредиту позивач не надав. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Отже з врахуванням викладеного слід дійти висновку, що за договором № 2543462 про надання споживчого кредиту від 20.06.2020 проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти. Враховуючи викладене, суд вважає, надану позивачем виписку щодо заборгованості по кредиту, такою, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому не приймає її до уваги як належний та допустимий доказ розрахунку заборгованості по відсоткам. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики № 2543462 від 20.06.2020 за тілом кредиту в розмірі 6122,99 грн, а позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по відсоткам не підлягають задоволенню. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, згідно до Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 818,28 грн судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial