Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) в розмірі 31859,01 грн. за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини за період з 08.12.2022 року по 01.07.2023 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.02.2015 р. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу син проживає з позивачем. На підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва та виконавчого листа № 752/18418/2013, виданого 13.01.2021, відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільного сина. Відповідач ухиляється від виконання рішення суду та свого обов`язку утримувати сина, тому внаслідок невиконання відповідачем рішення Голосіївського районного суду м. Києва утворилась заборгованість із сплати аліментів за період з 08.12.2022 року по 01.07.2023 року в розмірі 23839,56 грн. за розрахунком позивача розмір пені за несплату аліментів за вказаний період складає 31859,01 грн. Отже, позивач вимушена звернутись до суду з вимогою про стягнення пені (неустойки) по сплаті аліментів. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.09.2023 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 21.08.2023 року системою «Електронний суд» суду надійшла заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, а саме позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 23 839,56 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Крім того, 21.08.2023 року системою «Електронний суд» надійшла заява відповідача про визнання позовних вимог у частині стягнення з останнього пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 23 839,56 грн. та витрати на правову допомогу у розмір 4000 грн. Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] . З відповіді Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що 31.07.2023 року на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № [NUMBER] за виконавчим листом № 752/18418/2013, виданим 13.01.2021 Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.09.2020 року. За розрахунком позивача пеня за прострочення сплати аліментів період з 08.12.2022 року по 01.07.2023 року складає 31859,01 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. У відповідності до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25.04.2018 року висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 572/1762/15-ц. При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. При цьому, суд враховує заяву відповідача про визнання позову, саме в тій частині, яка було предметом поданої представником позивача заява про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1073,6 грн. підлягав би стягненню з відповідача на користь держави, при цьому суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України про розподіл витрат у разі визнання позову, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 % від 1073,6 грн., що становить 536,8 грн.

Outcome: approved