Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

18.05.2023 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідача: Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» 19.05.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 29.06.2023 року. 29.06.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 26.09.2023 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 17.07.2023 року від позивача надійшла уточнена на позовна заява, якою відповідач Верхньодніпровська міська рада замінена на [PERSON] . 26.09.2023 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 26.09.2023 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 26.09.2023 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу літера А-1 площею 27.0 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, що за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: вона в 2000 році за усною домовленістю купила житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] , якому зазначений будинок належав на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01.11.1991 року реєстровий номер 1-1512 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою. Вона стала вести у зазначеному домоволодінні господарську діяльність, утримувати його в належному стані та проживає по теперішній час. З 2000 року вона користується зазначеним будинком. Підтримує будинок в належному стані тому вважає, що існують підстави для визнання за нею права власності на зазначений будинок за набувальною давністю, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що в 2000 році вона купила будинок у [PERSON] , розрахувалась з ним. Розписку вони писали, але вона залишилась у [PERSON] , який передав їй документи на будинок. Також з попереднім власником вони домовились, про те, що останній через деякий час приїде і вони укладуть нотаріально посвідчений договір. Спочатку [PERSON] , говорив, що він приїде для переоформлення документів, потім перестав виходити на зв`язок та змінив номер телефону. З 2000 року вона постійно користується зазначеним будинком. Замінила вікна, відремонтувала покрівлю. Садить город. Обкошує подвір`я. Платить земельний податок та оплачує комунальні послуги за користування електроенергією. Ні відповідач, ні будь-які інші особи за даний час до будинку не навідувалися та свої права на нього не заявляли. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не надав. Третя особа. що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник КП «Верхньодніпровське БТІ», в судовому засіданні пояснила, що згідно відомостей архівної справи на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] , існує звернення [PERSON] для отримання документів щодо відчуження домоволодіння. Також в матеріалах архівної справи є копія договору купівлі-продажу даного домоволодіння [PERSON] .. Інших відомостей стосовно даного домоволодіння в архівній справі немає. Щодо ухваленого рішення покладається на розсуд суду. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01.11.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Комаровою І.В,. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1512 . За доводами позивача у 2000 році між нею та [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу будинку, за яким останній продав їй житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Нотаріально договір купівлі-продажу між позивачкою та попереднім власником не посвідчувався. На підтвердження укладення договору [PERSON] , надав позивачці документи та ключі від будинку. З 2000 року позивач користується зазначеним будинком та земельною ділянкою. Підтримує будинок в належному стані. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Факт відкритого безперервного та добросовісного користування позивачем зазначеним вище будинком підтверджується показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] Так свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що його домоволодіння знаходить поряд із домоволодінням позивачки. Позивачка вже близько 20 років користується даним будинком, підтримує будинок в належному стані. Замінила вікна, відремонтувала дах. За час користування позивачкою будинком ніхто будь-яких претензій з приводу користування ним до неї не пред`являв. Родичі попереднього власника жодного разу не приїздили до будинку. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що раніше він проживав в с. Самоткань, а на даний час користується будинком в цьому селі, як дачею. Ще дитиною він знав позивачку, яка користувалась будинком в с. Самоткань. Знав також попереднього власника будинку, дядька [PERSON] , який продав будинок позивачці та виїхав. І більше до будинку не приїздив, ні сам ні його родичі. Позивачка постійно користується будинком. Садить город, підтримує будинок в належному стані. Згідно акта обстеження домоволодіння від 07 квітня 2023 року, складеним в.о. старости села Самоткань, встановлено, що при опитуванні сусідів та очевидців встановлено, що у 2000 році [PERSON] , придбала житловий будинок, що належав [PERSON] , та розташований за адресою: [ADDRESS] . З 2000 року [PERSON] , веде господарську діяльність, здійснює благоустрій і підтримує територію домоволодіння у належному стані. Відповідно до довідки Верхньодніпровської міської ради встановлено, що за адресою: [ADDRESS] земельний податок сплачений в повному обсязі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Враховуючи, що позивач [PERSON] , більше десяти років відкрито, безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS] . Добросовісно заволоділа даним майном: купивши його у попереднього власника. Володіє даним довомолодінням відкрито, здійснює поточний ремонт та догляд будинку. Дане володіння позивача зазначеним вище будинком відоме як посадовим особам раніше сільської, на даний час міської ради, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивачки даним домоволодінням. Володіння позивача зазначеним вище будинком є непреривним, так як позивачка користується даним домоволодінням починаючи з 2000 року, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за нею в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача.

Outcome: approved