Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

04.07.2019 близько 20:00 год. [PERSON] перебував в себе дома за адресою [ADDRESS] , та в цей час він почув як на дитячому майданчику вищезазначеного будинку малолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обговорюють їхню родину та їхнє домоволодіння. Після цього [PERSON] вийшов на вулицю та почав робити зауваження малолітньому [PERSON] , та в цей час на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин в нього сталася сварка з останнім. В ході даної сварки у [PERSON] виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] . Переслідуючи прямий умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи протиправний характер своїх дій, з мотиву особистої неприязності, [PERSON] умисно схопив малолітнього [PERSON] своєю правою рукою за його ліве плече та силою відвів із дитячого майданчику до прибудови своєї квартири та відпустивши плече [PERSON] , [PERSON] умисно наніс один удар своєю лівою рукою в область живота [PERSON] . Таким чином, [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді садна тулубу. 15.12.2020 року вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у вигляді 160 годин громадських робіт. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5652,40 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього на суму 15 652,40 грн. Вказаний вирок було оскаржено відповідачем та справу було повернуто на новий розгляд до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. 22.09.2022 ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито. Цивільний позов законного представника неповнолітнього [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду та роз`яснено цивільному позивачу право на пред`явлення позовних вимог до [PERSON] в порядку цивільного судочинства. Законний представник потерпілого [PERSON] у кримінальному провадженні [PERSON] 16 березня 2023 року звернулася до суду із цим цивільним позовом, предметом якого є стягнення матеріальної шкоди в сумі 5652 гривні 40 копійок та моральної шкоди в сумі 50 тисяч гривень, заподіяних кримінальним правопорушенням. Підставою для стягнення названо факт доведення вироком суду, а потім ухвалою суду вчинення відповідачем кримінального проступку, а саме нанесення тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому [PERSON] , що в результаті чого останньому було спричинено матеріальну та моральну шкоду таким кримінальним правопорушенням. 24 березня 2023 року отримано підтвердження про тимчасове місце проживання відповідача. Ухвалою від 31 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строки для подання відзиву на позов та доказів. Ухвалою суду від 25 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 15 червня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надішов відзив на позовну заяву, за яким у задоволенні позовних вимог просили відмовити за їх необгрунтованістю. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Бабкова О.С. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Рудяк С.О. у задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з врахуванням наступного: 15.12.2020 року вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у вигляді 160 годин громадських робіт. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5652,40 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього на суму 15 652,40 грн. 13.04.2021 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.12.2020 року у відношенні [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.09.2022 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила кримінальне правопорушення і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. За змістом ст. 49 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст. 49 цього Кодексу строків не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. Вказаною ухвалою суду встановлено, що 04.07.2019 обвинувачений [PERSON] вчинив кримінальний проступок за ч.1 ст. 125 КК України, за який передбачено покарання у виді штрафу, громадських або виправних робіт. Оскільки на момент розгляду кримінального провадження у суді закінчився дворічний строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, тому кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито. Цивільний позов законного представника неповнолітнього [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду та роз`яснено цивільному позивачу право на пред`явлення позовних вимог до [PERSON] в порядку цивільного судочинства. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 1 ст. 128 КПК України). Згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч. 1 ст. 1177 ЦК України). Зі змісту ухвали, яка набрала законної сили 30.09.2022 року вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] встановлено обставину, що неповнолітньому потерпілому [PERSON] було завдано тілесних ушкоджень і на його лікування було витрачено 1650 грн. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, ухвала суду про закриття кримінального провадження, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З врахуванням наведених вище норм цивільного та цивільного процесуального законодавства доведеним є факт заподіяння неповнолітньому потерпілому [PERSON] [PERSON] матеріальної шкоди, заподіяної його кримінальним проступком. Враховуючи, що на лікування неповнолітнього потерпілого було витрачено 1650 грн., тому такий розмір матеріальної шкоди підлягає беззаперечному стягненню з винного на користь потерпілого. В той же час, позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди заявлена ще на суму 4002,40 грн. Такий розмір матеріальної шкоди позивачем обґрунтовано проведенням психодіагностичної роботи психологом. Матеріальні витрати позивач ствердив доданими до позовної заяви копіями висновку психологичного стану за результатами обстеження, акту надання послуг та рахунку 2018-09 наданих Благодійним фондом "Сорока" на загальну суму 4002,40 гривень. Суд не вбачає підстав для задоволення, тому що ця частина вимог про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином, є необгрунтованою. Отже, до здоволення підлягає лише частина позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином, в сумі 1650 грн, а решту суми матеріального відшкодування заявлені позивачкою необґрунтовано. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, завданої злочином, суд враховує: Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; абзац другий ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлює, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.; а частиною 4 цієї норми, - що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 635/6868/16-ц зазначено, що суд під час вирішення питання про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). На підтвердження наявності підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, останнім надано до суду, зокрема, вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2020 року та ухвала Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 вересня 2022 року у справі № 484/4438/19, які підтверджують протиправність діянь відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою, що була завдана неповнолітньому потерпілому, законним представником якого є позивачка, і протиправним діянням відповідача. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabalesand, Balkandaliv the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Відповідаючи на питання, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат немайнового характеру, - суд однозначно каже: так. Адже неповнолітній [PERSON] переніс стрес від побиття та нанесення йому тілесних ушкоджень дорослим чоловіком. Крім цього, відбулося приниження його гідності, оскільки даний проступок вчинений відповідачем в присутності його однолітків. Як наслідок, [PERSON] вимушений був докласти зусиль до звичного устрою свого життя, аби прийняти участь у досудовому розслідуванні кримінального провадження та його судовому розгляді, у зверненні до суду з цим позовом. Суд також враховує, що відповідач своїм кримінальним правопорушенням спричинив тілесні ушкодження неповнолітньому потерпілому у вигляді садни тулуба, а тому його втрати немайнового характеру на відновлення такого свого матеріального стану не могли спричинити шкоду аж на 50 тисяч гривень. Такий розмір є неадекватним заподіяній матеріальні шкоді і не відповідає реальному розміру моральної шкоди. З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг втрат немайнового характеру, яких зазнав неповнолітній потерпілий у зв`язку з протиправною поведінкою щодо його здоров`я, тяжкість і тривалість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, зокрема, що всі вони полягали у притягненні винної особи до відповідальності, непередбачуваних матеріальних витратах на реалізацію такої відповідальності, але не мали своїм наслідком якихось надзвичайних зусиль для відновлення попереднього матеріального стану у зв`язку з нанесенням тілесних ушкоджень. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, у зв`язку з чим, визначений позивачкою розмір моральної шкоди в сумі 50 тисяч гривень, суд вважає необґрунтованим, а моральна шкода підлягає відшкодуванню позивачці у сумі 2000 гривень. Саме така сума, на думку суду, є співмірною з понесеними позивачкою втратам немайнового характеру та відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Законний представник потерпілого, який є неповнолітнім та позивачем у справі відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, а тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. За таких обставин з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, та

Outcome: partial