Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом Державного підприємства «Інфестжитло» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. В обґрунтування позову позивач вказує, що позивача було прийнято на роботу та призначено на посаду начальника юридичного відділу в ДП «Інвестжитло». Позивач вказує, що Наказом Про встановлення доплати [PERSON] від 06.08.2020, йому встановлена надбавка за складність та напруженість у роботі у розмірі 50% від посадового окладу. Наказом Про встановлення доплати [PERSON] від 15.02.2021, позивачу встановлена надбавка за високі досягнення у праці у роботі у розмірі 35% від посадового окладу. Наказом № 6-к від 31.01.2023 ДП «Інвестжитло», 31.01.2023 позивача було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією. Після звільнення ДП «Інвестжитло» видав позивачу довідки в якій зазначений сукупний дохід й утримань за період з 01.01.2022 по 31.01.2023. З цієї довідки позивачу стало відомо, що починаючи з березня 2022 року з невідомих причин, ДП «Інвестжитло» перестало нараховувати та виплачувати позивачу надбавку за складність та напруженість у роботі у розмірі 50% від посадового окладу встановлену наказом від 06.08.2020 та надбавку за високі досягнення у праці у роботі у розмірі 35% від посадового окладу встановлену наказом від 15.02.2021. Позивач вважає, що ДП «Інвестжитло» порушило вимоги Кодексу законів про працю України, що стосуються дотримання процесуального порядку зміни діючих умов оплати праці в бік погіршення, що прямо суперечить вимогам чинного законодавства, грубо порушують право на оплату праці у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду за захистом власних прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою суду від 31 березня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 13 червня 2023 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву відповідач зазначає, що відповідно до п.п. 1,2 наказу ТВО Директора ДП «Інвестжитло» [PERSON] № 23 від 28.03.2022, у зв`язку із введенням на території України з 24.02.2022 воєнного стану, а також із внесенням змінами до трудового законодавства Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»: з 01.03.2022 призупинено дію окремих положень Колективного договору на ДП «Інвестжитло», які пов`язані із встановленням і скасуванням надбавок та доплат працівникам підприємства до усунення об`єктивних підстав; скасовано з 01.03.22 до усунення об`єктивних підстав всім працівникам ДП «Інвестжитло» усі раніше встановлені надбавки та доплати. Крім того, наказом голови комісії з припинення [PERSON] від 02.01.2023 № 1: призупинено з 02.01.2023 на період дії воєнного стану дію окремих положень Колективного договору на ДГІ «Інвестжитло », а саме - п.2.20 розділу 2 «Організація виробництва праці, забезпечення продуктивної зайнятості»; призупинено з 02.01.2023, на період воєнного стану дію окремих положень Колективного договору на ДІЇ «Інвестжитло », а саме - п.5.9. розділу 5 «Режим роботи , тривалості робочого часу і відпочинку». Згідно підписів на наказі, вказані зміни донесені до працівників, в тому числі і до позивача - [PERSON] . Оскільки всі надбавки та доплати позивачеві встановлювалися наказами на підставі положень колективного договору, пункти якого скасовано, останній , починаючи з 01.03.2022 і по день вивільнення не мав права на отримання надбавок. У зв`язку з вищевикладеним, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 19 червня 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує щодо ознайомлення його з наказом№ 28 від 28.03.2022 року, вказує, що існують всі умови для задоволення позову. У судове засідання призначене на 04 жовтня 2023 року з`явився представник позивача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] . Представник позивача під час судового засідання наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що Наказом № 106-к від 06.08.2020 року позивача було прийнято на роботу та призначено на посаду начальника юридичного відділу в ДП «Інвестжитло». Наказом Про встановлення доплати [PERSON] від 06.08.2020 № 107-к, позивачу встановлена надбавка за складність та напруженість у роботі у розмірі 50% від посадового окладу. Наказом Про встановлення доплати [PERSON] від 15.02.2021 №12-к, позивачу встановлена надбавка за високі досягнення у праці у роботі у розмірі 35% від посадового окладу. Наказом № 6-к від 31.01.2023 ДП «Інвестжитло», 31.01.2023 позивача було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією. Позивач просить суд нарахувати та стягнути з відповідача не нараховану та не виплачену заробітну плату за період з березня 2022 року по січень 2023 року у розмірі 154226,09 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з березня 2022 року по січень 2023 року у розмірі 10774,16 грн. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 30 Закону передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Так, згідно довідок про доходи за 2022-2023 роки, наданих позивачем в додатках, встановлено, що [PERSON] за лютий місяць 2022 року отримав до виплати 27 437, 80 грн., а в березні - 13 019,80 грн. Суд погоджується з відповідачем, що така різниця у заробітній платі не могла залишитись поза увагою позивача, тому посилання позивача про те, що він дізнався про не нараховану заробітну плату лише 06.02.2023 року на думку суду є досить сумнівним. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України. Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і триває на даний час. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ) передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Відповідно до підпункту 5 п.1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З огляду на вищевикладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Статтею 11 Закону передбачено, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Відповідно до п.п. 1,2 наказу ТВО Директора ДП «Інвестжитло» Погребнюк О.І. № 23 від 28.03.2022, у зв`язку із введенням на території України з 24.02.2022 воєнного стану, а також із внесенням змінами до трудового законодавства Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»: з 01.03.2022 призупинено дію окремих положень Колективного договору на ДП «Інвестжитло», які пов`язані із встановленням і скасуванням надбавок та доплат працівникам підприємства до усунення об`єктивних підстав; скасовано з 01.03.22 до усунення об`єктивних підстав всім працівникам ДП «Інвестжитло» усі раніше встановлені надбавки та доплати. Крім того, наказом голови комісії з припинення Алайбова В.В. від 02.01.2023 № 1: призупинено з 02.01.2023 на період дії воєнного стану дію окремих положень Колективного договору на ДГІ «Інвестжитло », а саме - п.2.20 розділу 2 «Організація виробництва праці, забезпечення продуктивної зайнятості»; призупинено з 02.01.2023, на період воєнного стану дію окремих положень Колективного договору на ДІЇ «Інвестжитло », а саме - п.5.9. розділу 5 «Режим роботи , тривалості робочого часу і відпочинку». Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання позивача на незаконність дій керівництва ДІЇ «Інвестжитло» що виразилося у не нарахуванні та не виплаті заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, є такими, що не відповідають дійсності та не знайшли свого документального підтвердження,

Outcome: dismissed