Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, який мотивує тим, що між нею та відповідачем 19.09.2006 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через розбіжність поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивачка просить розірвати шлюб. Спільного господарства сторони не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Зазначає, що подальше збереження шлюбу не можливе та суперечить їхнім інтересам. Ухвалою суду від 03.08.2023 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.Судове засідання призначене на 25.09.2023 року о 09:00год. 25.09.2023 року судове засідання було відкладено до 09:00 год. 09.10.2023 року у зв`язку з перебуванням судді на навчанні (а.с.21). Позивачка у судове засідання не з`явилась, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином. 03.07.2023 року за вх. №29200 направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала, просила залишити прізвище « [PERSON] » (а.с.14). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. 26.09.2023 року за вх. №41952 направив до суду заяву про визнання позовних вимог та просив розглядати справу за його відсутності (а.с.24). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення вимог позивачки. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 19.09.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №1430, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Тривалий час шлюбні стосунки не підтримуються, шлюб має формальний характер, тому збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між сторонами має бути розірваний. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, в поданій до суду заяві просила залишити їй шлюбне прізвище, а тому, суд вважає за можливе прізвище позивачки залишити « [PERSON] ». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Звертаючись до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, позивач зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Оскільки позов підлягає задоволенню, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то з нього слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 50 відсотків судового збору. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у сумі 536,80 грн На підставі викладеного,

Outcome: approved