Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментним платежам та зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.06.2023 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що він та відповідачка рідні батьки двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наказом Деснянського районного суду міста Києва від 25.06.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 22.06.2021 до досягнення дитиною повноліття. Однак, з дитинства позивач має тяжку хворобу, яка спричинила сліпоту. У зв`язку з чим позивачу встановлена інвалідність першої групи Б по зору з 04.07.2022 та призначено державну соціальну допомогу в розмірі 2100,00грн. Інших доходів не має. Отже матеріальний стан позивача суттєво погіршився, сліпота обох очей з ускладненнями унеможливлює знайти собі роботу та забезпечити виплату по аліментам визначену судовим наказом. Враховуючи, що єдине джерело доходу - це державна допомога, просить зменшити стягнення аліментів до розміру 1000,00грн та звільнити від сплати заборгованості яка виникла у зв`язку з неможливості сплачувати розмір аліментів визначений судовим наказом. 27.09.2023 до суду від представника відповідача - адвоката Луньової Н.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається. Відповідачка не визнає позовні вимоги, вважає необґрунтованими та безпідставними. Звертає увагу суду, що позивачем з часу видачі судового наказу жодного разу не було сплачено аліментів на дітей. Станом на 01.07.2023 заборгованість позивача становить 124902,05грн. До того ж зазначають, що призначення інвалідності відбулося лише 04.07.2022, адже до цього часу відповідач був працездатною особою. Крім того у позивача у власності перебуває два автомобіля: марки AUDI А8, 2008 року випуску, придбаний 01.03.2019 та марки BMW, 2008 року випуску, придбаний 22.03.2019. Тобто позивач на момент придбання транспортних засобів мав можливість керувати автомобілем та фінансову можливість обслуговувати два автомобіля. Також зазначають, що позивач має квартиру у власності за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 16.07.2020. Додатково повідомляють, що позивач вводить суд в оману зазначаючи, так як виплата яка йому надходить як соціальна допомога становить за квартал в розмірі 12300,00грн, а отже в місяць ця сума становить 4100,00грн, ані 2100,00грн як зазначає позивач. Враховуючи зазначене, просить відмовити повністю в позові позивача. 03.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що про судовий наказ дізнався від державного виконавця після винесення постанову про відкриття провадження від 04.11.2021, та з урахуванням відсутності джерел доходу і доглядом за матір`ю інвалідом не мав жодної змоги внести платіж за вказаним виконавчим провадженням. Зазначає, що сліпоту обох очей з ускладненнями, підтверджується випискою із медичної карти хворого №540 від 13.02.2017. Отже вже станом на той час, клінічно підтверджено увеїт з в`ялим перебігом, дистрофію рогівки, ускладнені катаракти та сліпоту обох очей. До того ж повідомляє, що ніколи не відмовлявся і не відмовляється від відповідальності за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку своїх дітей. Проте просить встановити розмір аліментів з урахуванням його фінансових можливостей та звільнити від заборгованості по аліментам, оскільки така заборгованість виникла під час непрацездатності позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Луньова Н.Ю. в судове засідання не з`явились, подали заву про розгляд справи у їх відсутності, просили взяти до уваги відзив та додані докази і відмовити повністю в позовних вимогах. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) свого представника в судове засідання не направили, повідомлялись належним чином, про час, дату та місце розгляду справи, причини нез`явлення суду не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є рідними батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наказом Деснянського районного суду міста Києва від 25.06.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 22.06.2021 до досягнення дитиною повноліття. 04.11.2021 головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Мінінстерства юстиції (мКиїв) Арійончик К.В. винесено постанову про відкриття провадження. Згідно із довідки до акту медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №312432 від 12.08.2022, [PERSON] , [INFO] , огляд інваліда первинно 10.08.2022, група інвалідності - перша Б по зору з 04.07.2022, причина інвалідності - загальне захворювання, дата чергового переогляду - довічно, висновок про умови та характер праці - потребує сторонньої допомоги. Відповідно до довідки №672 від 11.11.2021, видана Олександрійською міською клінічною лікарнею, [PERSON] , з приводу контузії лівого ока І ступеню. До того ж [PERSON] видане УСЗН Дніпровського району посвідчення серії [NUMBER] , державна соціальна допомога осіб з інвалідністю загального захворювання, з 04.07.2022 до довічно в розмірі 2100,00грн. Однак згідно із відповіді Державної податкової служби України від 11.09.2023 про джерела та/або суми доходів, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, здійснив виплату (нарахованого доходу) [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за 1 квартал 2023 року суму 12300.00грн, 2 квартал 2023 року суму 12300,00грн, що помісячно становить 4100,00грн =12300:3. Відповідно до довідки-розрахунок №67374282 від 04.10.2023, видана державним виконавцем Дніпровського ВДВС у місті Києві Федоренко О.В., заборгованість по аліментам станом на 01.07.2023 у [PERSON] становить 124902,05грн. Також судом встановлено та не спростовано позивачем, що на підставі договору дарування, серія та номер: 883, виданий 16.07.2020, посвідчений приватним нотаріусом Косенко М.О., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . До того ж [PERSON] є власником двох автомобілів: марка AUDI А8, д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, придбаний 01.03.2019 та марки BMW, д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, придбаний 22.03.2019, що підтверджено копіями Свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу ( [NUMBER] та [NUMBER] ). Стаття 141 СК України, регламентує, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом встановлено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України" прожитковий мінімум на одну особу за 2023 рік становить для дітей віком від 6 до 18 років - 2833грн; для працездатних осіб - 2684грн; для осіб, які втратили працездатність - 2093грн. Крім того, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті; на двох дітей - однієї третини; на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (що також відповідає приписам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України). До того ж при визначені розміру аліментів ураховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, визначені в Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (зі змінами), що узгоджується зі ст. 187 СК України. Таким чином судом встановлено, що при видачі судового наказу суд застосував відповідно до закону встановлений мінімальний розмір аліментів на двох дітей на підставі ст.161 ЦПК України. Також суд критично ставиться до медичних довідок за 2017-2020 роки наданих позивачем як на підставу зменшення розміру аліментів, оскільки на час видачі судового наказу та постанови про відкриття виконавчого провадження, зазначені медичні довідки вже існували, а тому не може бути новою обставиною, яка вказує на погіршення стану здоров`я позивача, а відтак не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. До того ж позивачем не було звернення щодо неправомірності видачі судового наказу або постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження до суду. Отже запропонований позивачем розмір аліментів для сплати у розмірі 1000,00грн є недостатнім для утримання двох дітей які продовжують проживати з матір`ю. Такий розмір є недостатнім для забезпечення належного утримання дітей і їх гармонійного розвитку. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Враховуючи зазначене вище та те що позивач не надав належних доказів на підтвердження неможливості виконувати свій обов`язок по утриманню дітей у визначений судом спосіб, суд дійшов до висновку, що позовна вимога в частині зменшення розміру стягнення аліментів не підлягає до задоволення. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). За приписами положень ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що [PERSON] , починаючи з 22.06.2021 був офіційно працевлаштований, отримував заробіток (дохід) та, відповідно, сплачував податки. Розрахунок заборгованості позивача по сплаті аліментів від 04.10.2023 не оскаржується, що дає суду встановити, що позивач визнає як порядок нарахування так і розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.07.2023 в сумі 124902,05грн. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц. Таким чином, суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Судом враховується висновок експертного дослідження №041-2492-2021 від 11.11.2021, як на підставу доказу про зміну та погіршення стану здоров`я позивача. Однак посилання позивача на те що він надає матеріальну допомогу своїй матері - інваліду суд оцінює критично, оскільки відомостей проте що мати позивача потребує від сина матеріальної допомоги матеріали справи не містять. Крім того суд враховує, що у позивача є рухоме та нерухоме майно, яке може стати частково забезпеченням погашення заборгованості зі сплати аліментів. Отже заборгованість позивача по сплаті аліментів утворилась на підставі погіршення здоров`я, що призвело до незворотних наслідків та встановлення інвалідності 1 групи, а саме не з вини боржника, а в силу об`єктивних обставин, що мають істотне значення, тому наявні підстави для часткового звільнення платника аліментів від сплати заборгованості. Аналізуючи викладене вище, встановлені у справі обставини, досліджені судом докази, а також той факт, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам слід задовольнити частково та звільнити платника аліментів від сплати заборгованості в розмірі 100000,00грн. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60грн.

Outcome: partial