Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить зобов`язати відповідача повернути позивачу грошові кошти, які останній сплатив на оплату фальсифікованих послуг: в 2018 році 1286,30 грн., в 2019 році 13843,14 грн., в 2020 році 5027,50 грн., та в 2021 році 6075,34 грн., та стягнути моральну шкоду в розмірі 6000 грн. Позовні вимоги мотивовані наступним. У зв`язку з перебоями в подачі централізованого опалення будинку [ADDRESS] , де проживає позивач, останній звернувся з запитами про надання інформації щодо підприємства, яке надає послуги теплопостачання, на що отримані відповіді, що джерелом теплопостачання за останні 3 роки є котельня « [INFO] », тому відповідач не має ніякого відношення до централізованого опалення, та не надає позивачу дану послугу, чим порушуються права позивача як споживача послуг, а тому кошти за опалення були отримані відповідачем незаконно, що підставою для стягнення завданих збитків, та відшкодування моральної шкоди. Крім того, ціни за опалення є завищеними, та позивачу не надано право вносити зміни до публічного договору, що також є порушенням прав споживача. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в системі «Електронний суд» спрямував заяву про розгляд справи за відсутності представника, та проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, та надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що котельня, розташована на території заводу «Хартрон» значиться на балансі КП «ХТМ», та позивач є споживачем наданих послуг відповідача, що підтверджується рішеннями судів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. 01.06.2021 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 29.06.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач звертався із запитами про надання інформації щодо підприємства, яке надає послуги теплопостачання, на що отримані відповіді, що джерелом теплопостачання за останні 3 роки є локальна котельня «Хартрон», тому плату, яку перераховував відповідачу в 2018 році, в 2019 році, в 2020 році, в 2021 році, просить стягнути з відповідача в якості збитків, та стягнути внаслідок вказаних дій моральну шкоду, яку він оцінює в 6000 грн. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2019, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16.03.2020, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, а саме стягнуто з КП «ХТМ» на його користь матеріальні збитки в розмірі 444,87 грн. за відсутність теплопостачання в квартирі споживача 5,6,7,10,11,12 січня 2018 року, матеріальні збитки в розмірі 1050 грн. за відсутність приладу обліку теплової енергії напротязі 2 місяців, та вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.06.2020, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16.11.2020 в задоволенні позову [PERSON] до КП ХТМ про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.12.2020 в задоволенні позову [PERSON] до КП ХТМ про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення, здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання протягом року. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 № 1407 КП «ХТМ»( із змінами, внесеними рішенням від 30.09.2003 № 946) є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Відповідно до абзацу 22 частини першої статті 1Закону України № 2633-IV від 02.06.2005 "Про теплопостачання", теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 житловий фонд територіальної громади м. Харкова був переданий у господарське відання КП «Жилкомсервіс» та визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова: з управління будинком, спорудою або групою будинків КП «Жилкомсервіс», з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій: КП «Харківблагоустрій», КП «Харківські теплові мережі», ДКП «Харківкомуночиствод», КП «ВТП «Вода», КСП «Харківгорліфт» та інші. Отже вказаним рішенням, прийнятим органом місцевого самоврядування в межах своєї компетенції, визначено статус КП «Жилкомсервіс» як управителя будинків, а КП «ХТМ» - як виконавця послуг з їх утримання. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно статті 162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ч.3 ст.\~31\~Закону №1875-ІV (що діяв на час спірних правовідносин) передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Пунктом 2 частини 3 статті 4\~Закону №2189-VIII передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. Відповідно до положень частин 1, другої та третьої ст. 32 Закону №1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У відповідності до Постанови Національної\~комісії,\~що здійснює\~державне регулювання\~у сферах\~енергетики та\~комунальних послуг\~від 31\~березня 2015\~року №1171\~«Про встановлення\~тарифів на\~послуги з\~централізованого опалення\~та послуги\~з централізованого\~постачання гарячої\~води,\~що надаються\~населенню суб`єктами\~господарювання,\~які є\~виконавцями цих\~послуг» встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «Харківські теплові мережі». Відповідно до частин 1 ст.\~9\~Закону №\~2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 1 частини 1 Закону №1875-ІV, пунктом 1\~статті 7 Закону № 2189-VIII\~передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону №1875-ІV\~, пунктом 5 частини 2\~статті 7 Закону № 2189-VIII\~встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Договір про надання послуг централізованого опалення між КП «ХТМ» та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачем надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Згідно даних листа КП «ХТМ» від 22.07.2021 №09-36/4969 повідомлено, що котельня, розташована на території заводу «Хартрон» за адресою вул. Ак. Проскури, 1, значиться на балансі КП «ХТМ» на підставі договору «Про передачу майна в повне господарське відання» № 1187 від 30.09.2003 з Управлінням комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР. Розташування цієї котельні поряд з будинком позивача не спростовує наявність у позивача права вимагати оплати за надані відповідачам і фактично спожиті ним послуги на підставі тарифів, що встановлені відповідно до закону, що не спростовано позивачем. Доказів того, що позивач звертався до відповідного органу із заявою про відключення його квартири від мереж централізованого опалення та гарячої води, та за вказаною заявою було прийняте відповідне позитивне рішення уповноваженим на це органом матеріали справи не містять. Тобто, у разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, він не був позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення приміщення від мереж теплопостачання, а також звернення до позивача з відповідною претензією щодо публічного договору, однак відповідних документів з цього приводу до суду останнім не було надано. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року) Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки в справі відсутні докази, які б доводили наявність у відповідача юридичного складу правопорушення щодо завдання збитків, та стягнення моральної шкоди за наведених вище підстав. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed