Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

17.05.2023 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (в подальшому - ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф») про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-135708 від 27.02.2019 року у розмірі 57 649 грн. 29 коп. та судових витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000 грн. 00 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. 27.02.2019 року між ТОВ «КФ.ЮА» та відповідачем укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-135708. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті: https://kf.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «КФ.ЮА» та акцептований [PERSON] 27.02.2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача заяви-формуляра про акцептування оферти №1-1-135708 від 27.02.2019 року про прийняття пропозиції ТОВ «КФ.ЮА» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. За умовами п. 5 договору позики, кредитодавець надав (перерахував) відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні у розмірі 15199,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 28.03.2019 року, відсоткова ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,65%, тип процентної ставки «фіксована», у разі користування кредитом поза межами строку дії договору, процентна ставка за кожен день у разі прострочення 2,5%. Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі та надав (перерахував) грошові кошти у розмірі 15199,00 грн. на рахунок, вказаний відповідачем при оформленні договору позики (п.1.6). Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, не вніс жодного платежу (як отриманих коштів так і процентів за користування кредитом), внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики. ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» згідно договору факторингу № 20201130-К від 30.11.2020 року, укладеного з ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА», яка є правонаступником грошової вимоги за договором позики згідно договору факторингу № 20200616-К, укладеного з ТОВ «КФ.ЮА», набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «КФ.ЮА». в тому числі до відповідача [PERSON] . Станом на 12.05.2023 року заборгованість відповідача становить 57 649,29 грн., з яких: 15 199,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7 523,40 грн. - заборгованість за відсотками; 22 798,50 грн. - заборгованість за простроченими відсотками за користування; 12 128,39 грн. - інфляційне збільшення. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути вищевказану заборгованість з відповідача (а.с.1-7). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 19.05.2023 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.42). Ухвалою суду від 22 травня 2023 р. в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.43). 15.06.2023 року від представника відповідача адвоката Дащишак О.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладені заперечення проти задоволення позовних вимог. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача вказала, що відносно позовних вимог сплив строк позовної давності, позивач мав право звернутися до суду з 28.03.2019 року по 28.03.2022 року, у той же час позов був поданий до суду 17.05.2023 року, що свідчить про звернення позивача до суду з пропуском позовної давності, що має наслідком відмову в задоволенні позову. Одночасно із викладеним, представник відповідача зазначила, що позивачем не підтверджено надання грошових коштів позичальнику (відповідачу), що має бути підтверджено відповідними документами, які відсутні у матеріалах справи, тож це свідчить про невиконання позивачем (кредитодавцем) своїх зобов`язань за договором позики. У відзиві на позовну заяву також зазначено, що з дати отримання права вимоги до позичальника (відповідача) до моменту подання позову до суду, відповідач взагалі не повідомлявся позивачем про відступлення права вимоги за договором позики. Просить відмовити у задоволенні позову (а.с.54-58). 17.08.2023 року представником відповідача адвокатом Дащишак О.С. до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву, в порядку ст. 49 ЦПК України, в якому представник посилається на ті обставини, що позивачем неправомірно нарахована процентна ставка в день в розмірі 1,65 % та процентна ставка за кожень день у разі прострочення договору у розмірі 2,50%, які є несправедливими, не відповідають вимогам ст. 509, 627 ЦК України та положенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Посилається на Рішення Коснтитуційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/13, в якому зазначено, що споживачі повинні бути захищені від зловживань. Крім того, право кредитодавця нараховувати відсотки за кредитом припиняється після спливу, визначеного договором строку кредитування, втім позивачем здійснено нарахування за користування кредитом поза строками дії договору на суму 22798,50 грн. Також щодо стягнення пені в розмірі 22798,50 грн. представник посилається на сплив строку позовної давності (ст. 258 ЦК України). Просить у задоволенні позову відмовити (а.с.69-71). Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник позивача, в судове засідання не прибув (а.с.74), просив справу розглянути без його участі (а.с.46). Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач (а.с.73) та його представник в судове засідання не прибули, просили справу розглянути без їх участі (а.с 46, 72). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.02.2019 р. між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-135708. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті: https://kf.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «КФ.ЮА» та акцептований [PERSON] 27.02.2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача заяви-формуляра про акцептування оферти №1-1-135708 від 27.02.2019 року про прийняття пропозиції ТОВ «КФ.ЮА» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах (а.с.9-16). Відповідно до п. 3.1 та п.5 договору позики, кредитодавець (позивач) взяв на себе зобов`язання надати позичальнику (відповідачу) грошові кошти (кредит) у гривні у розмірі 15199,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 28.03.2019 року, відсоткова ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,65%, тип процентної ставки «фіксована», у разі користування кредитом поза межами строку дії договору, процентна ставка за кожен день у разі прострочення 2,5% (а.с.9-10). Відповідно до п. 2.1. Договору Факторингу №20200616-К від 16.06.2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» зобов`язується їх прийняти та оплатити ТОВ «КФ.ЮА» суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором (а.с.17-21). Відповідно до договору факторингу №20201130-К від 30.11.2020 року та витягу з реєстру прав вимоги №1 до вказаного договору, ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» право вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги (а.с.22-24). Згідно з Витягом з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20201130-К від 30.11.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» право вимоги з боржника [PERSON] за договором №1-1-135708 від 27.02.2019р. на загальну суму 22722,40 грн., в тому числі: 15199,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 7523,40 грн. - заборгованість по відсотках (а.с.27). ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» є юридичною особою, має свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (а.с.32-34). ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 29.12.2020 року надіслало на адресу [PERSON] повідомлення про наявну заборгованість в розмірі 22722,40 грн. та нові реквізити для її сплати (а.с.29). Згідно виписки з особового рахунку ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» станом на 12 травня 2023 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 57 649,29 грн., з яких: 15 199,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7 523,40 грн. - заборгованість за відсотками; 22 798,50 грн. - заборгованість за простроченими відсотками за користування; 12 128,39 грн. - інфляційне збільшення (а.с.28). Підставою звернення ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до суду є порушення зобов`язання зі сторони відповідача договору, а саме несплата заборгованості за кредитом та відсотками за його користування. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, кредитний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та [PERSON] було укладено в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Суд не погоджується з запереченнями представника відповідача адвоката Дащишак О.С., що позивачем (кредитодавцем) не викоанні свої зобов`язання за договором позики, оскільки як встановлено судом 27.02.2019 року [PERSON] електронним підписом підписав заяву-формуляр про акцептування оферти №1-1-135708 від 27.02.2019 року про прийняття пропозиції ТОВ «КФ.ЮА» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах, що стороною позивача не спростовано. Відповідно до п. 6 Договору [PERSON] міг на протязі 14 днів відмовитися від Договору без пояснення причин, проте доказів того суду не надано. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно із частиною третьою статті 1079 ЦК України у договорах факторингу - фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, уклавши 16.06.2020 року Договір Факторингу №20200616-К, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» з 30.11.2020 року набуло статусу кредитора по відношенню до відповідача [PERSON] , на суму, зазначену у Витязі з реєстру прав вимоги №1 на загальну суму 22722,40 грн., в тому числі: 15199,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 7523,40 грн. - заборгованість по відсотках (а.с.27). Оскільки відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, не забезпечивши своєчасного повернення запозичених коштів, у відповідача виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч. 2 - 4 статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи договір про надання позики був укладений відповідачем з ТОВ «КФ.ЮА» 27.02.2019 року зі строком погашення до 28.03.2019 року. Доказів щодо пролонгації даного договору суду не надано. Отже, право звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором виникло у первісного кредитора - ТОВ «КФ.ЮА» з 28.03.2019 року, оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав, суму боргу не повернув. Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення 30.11.2020 року договору факторингу №20201130-К строки звернення ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до суду підлягають обчисленню так само, як і для ТОВ «КФ.ЮА». Із цим позовом ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду 17 травня 2023 року, тобто, з пропущенням трирічного строку позовної давності за вимогами до позичальника. Представником відповідача адвокатом Дощишак О.С. заявлено про застосування позовної давності, що в силу частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Разом з тим, 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану» № 2120-IX, яким було внесені зміни до Цивільного кодексу України, а саме: розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами: 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжено на підставі Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, та який продовжено на підставі Указу Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, який продовжено на підставі Указу Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який продовжено на підставі Указу Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Враховуючи наведене, строки позовної давності у даному випадку продовжені, а отже заява представника відповідача адвоката Дощишак О.С. про застосування позовної давності, та відмову у позові з цих підстав задоволенню не підлягає. За загальним правилом (ч. 1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором №1-1-135708 від 27.02.2019 року на загальну суму 22722,40 грн., в тому числі: 15199,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 7523,40 грн. - заборгованість по відсотках є обґрунтованими, доведеними, підлягають до задоволення. Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком суми інфляційного збільшення та заборгованості по простроченних відсотках, зробленим позивачем з огляду на таке. Згідно з положенням ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, та трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України має компенсаційний, а не штрафний характерє мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Як встановлено судом, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем на загальну суму 22 722,40 грн. (15 199,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7 523,40 грн. - заборгованість за відсотками). З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Позивачем проведено нарахування інфляційних втрат за період 23.09.2019 року по 12.05.2023 року на суму 12128,39 грн. (а.с.4-5). Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (Постанова ВП ВС від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц). Представником відповідача адвокатом Дощишак О.С. заявлено про застосування позовної давності. Отже, в даному випадку, оскільки позов поданий в травні 2023 року, початковою датою цього періоду має бути 12 травня 2020 року. Щодо кінцевої дати, то позивач визначає її 12 травня 2023 року, що суперечить вимогам п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких нарахування передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних з 24 лютого 2022 року включно є неправомірним з огляду на введення з означеної дати на всій території України воєнного стану, який досі триває. Отже кінцевою датою розрахунку має бути 23 лютого 2022 року. Таким чином, індекс інфляції за період з 12.05.2020 року по 23.02.2022 року = (100.3 : 100) x (100.2 : 100) x (99.4 : 100) x (99.8 : 100) x (100.5 : 100) x (101.0 : 100) x (101.3 : 100) x (100.9 : 100) x (101.3 : 100) x (101.0 : 100) x (101.7 : 100) x (100.7 : 100) x (101.3 : 100) x (100.2 : 100) x (100.1 : 100) x (99.8 : 100) x (101.2 : 100) x (100.9 : 100) x (100.8 : 100) x (100.6 : 100) x (101.3 : 100) x (101.6 : 100) = 1.171197 Інфляційне збільшення = 22722.40 x 1.171197 - 22722.40 = 3 890,01 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом в сумі 22 798,50 грн., зазначаючи, що загальна кількість днів прострочення станом на 12.05.2023 року становить 1535 календарних днів. Проте зважаючи на суспільно-політичну ситуацію в країні та дотримуючись принципів розумності та справедливості позивачем дійснено нарахування за користування кредитом «поза межами строку дії договору лише протягом 60 календарних днів», а саме з 01.12.2020 року по 30.01.2021 року. В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилається на умови п. 5 Договору про надання позики, та зазначає, що після закінчення строку на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів в повному обсязі процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору в розмірі 2,50%, відповідно до статті 625 ЦК України до повного розрахунку за договором. Як встановлено судом згідно п. 5 Договору про надання позики, який має назву: «Умови про надання позики на умовах фінансового кредиту» визначені, зокрема, процентна ставка за користування кредитом в день - 1,65%, а також процентна ставка за кожен день у разі прострочення - 2,5% (а.с.9). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Отже, право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися після спливу визначеного договором строку кредитування - 28.03.2019 року, тому позовна вимога про стягнення з відповідача, нарахованих позивачем за користування кредитом поза межами строку дії договору, а саме з 01.12.2020 року по 30.01.2021 року прострочених процентів за користування кредитом в сумі 22 798,50 грн. задоволенню не підлягає. Разом з тим, оскільки відповідач порушив зобов`язання з повернення кредиту у нього виник додатковий обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Позивач ґрунтує свої вимоги зі сплати процентів, розташовані в розділах договорів, які регулюють правомірну поведінку сторін («Умови надання позики»). При цьому вказаний договір також містять окремий розділ, що регулює відповідальність сторін («Відповідальність»). Здійснивши тлумачення умов Договору про надання позики від 27.02.2019 року, суд дійшов висновку, що сторонами не встановлено іншого розміру процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, відповідач не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України. Стосовно періоду розрахунку, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), то суд визначає його в межах обраного позивачем періоду, а саме з 01.12.2020 року по 30.01.2021 року. 15199,90 грн. x 3% x 60 : 365 = 74,96 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 3 890,01 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 74,96 грн. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно ч. 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням від 12 травня 2023 року (а.с.8). Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1242,69 грн. (26687,37 грн. х 100% : 57649,29 грн. = 46,3% 2684,00 грн. х 46,3% = 1242,69 грн.). Також позивач просить стягнути з відповідача, понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000,00 грн. На підтвердження понесених витрат суду надано: копію договору про надання правової допомоги №20230510/1 від 10 травня 2023 року, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» та адвокатом Дзундзою О.В. та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с.35-36,37). Доказів сплати ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» адвокату винагороди у розмірі 7000,00 грн., або іншому розмірі (протоколу наданих послуг, акту надання послуг, рахунку на оплату, копію платіжного доручення тощо) суду не надано. Крім того згідно п. 4.2. зазначеного договору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7000,00 грн. у разі задоволення судом позову у повному обсязі, а згідно п. 4.3 зазначеного договору товариство зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у разі ухвалення судом рішення про часткове задоволення позовних вимог (а.с. 35 зворот). Оскільки матеріали справи не містять належних доказів понесених «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» витрат на професійну правничу допомогу, відсутні підстави для компенсації товариству зазначених витрат.

Outcome: partial