Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

У січні 2022 р. адвокат Джеджея Л. А., яка здійснює представництво інтересів позивача звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, який обґрунтовано заподіянням шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, що складається з: матеріальної шкоди у розмірі 54802,42 грн., інфляційного збільшення у розмірі 6272,43 грн., та штрафних санкцій у розмірі 1626,06 грн.; моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що внаслідок скоєного 25.11.2021 р. ДТП, яке відбулось з вини відповідача, позивач отримав майнову шкоду, яку слід стягнути з відповідача, оскільки страховик відповідача не здійснив повне відшкодування завданої шкоди. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва суду від 17.01.2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Відповідач правом подання відзиву не скористався. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.11.2021 року приблизно о 19 год. 40 хв. в м. Києві по проспекту Перемоги, 73, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] не дотримався безпечної дистанції, та скоїв зіткнення з автомобілем «Lexus», д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями водій [PERSON] , порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2021 року винним за наслідками ДТП було визнано [PERSON] , який під час розгляду справи визнав свою вину (справа з ун. №759/27738/21). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Lexus», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу, зазнав механічні пошкодження. Згідно акту виконаних робіт ТОВ «Автосаміт ЛТД» №2022001408 від 31.01.2022 р. загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus», д.н.з. [NUMBER] становить 115492,38 грн. Встановлено, що позивачем на рахунок ТОВ «Автосаміт ЛТД» сплачено за рахунком-фактурою за ремонт автомобіля «Lexus», д.н.з. [NUMBER] грошові кошти у розмірі 105497,76 грн., 4997,80 грн., 4997,80 грн., 17805,80 грн., що в загальному становить 133298,16 грн. та підтверджується відповідними квитанціями про оплату. Разом із цим позивач вказує, що частину відновлювального ремонту йому було відшкодовано АТ «СК «ІНГО», а саме 11.01.2022 р. останнє виплатило його страхове відшкодування у розмірі 36237,83 грн., а 14.02.2022 р. було ще додатково виплачено 42258,89 грн. Таким чином перераховане АТ «СК «ІНГО» страхове відшкодування в розмірі 78496,72 грн. не покриває загальну вартість відновлювальних робіт, оскільки не відшкодованою залишилась сума збитків у розмірі 54802,42 грн. Матеріалами справи не підтверджено здійснення вказаних виплат, їх сум, а також встановлений ліміт відповідальності страховика. Окрім того, отримуючи страхове відшкодування від страхової компанії, постраждала особа погоджується із тим, що отримуючи таке відшкодування грошовими коштами, а не послугами з ремонту автомобіля, виплата фактично здійснюється з відрахуванням ПДВ. 14.01.2022 р. [PERSON] направлено заяву-вимогу до [PERSON] про сплату відшкодування за матеріальну шкоду заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 161804,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. Проте, докази надсилання цієї заяви-вимоги відповідачу відсутні. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази сплати Акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГО» суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності. Неможливо встановити ліміти відповідальності якої за вказаною подією невідомо вичерпані чи ні. В той же час, як уже зазначалося вище, покладання такого обов`язку на страхувальника суперечить меті інституту страхування. Щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи (пункти 2, 4 частини другої статті 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п. 9) визначено, що визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач наполягає на відшкодуванні йому відповідачем моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., при цьому посилається, лише на неправомірні дії якими було завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, отриманні нервового стресу, пов`язаних із ДТП та пошкодженням майна. Враховуючи, що позивачем жодним чином не обґрунтовані вищевказані вимоги та розмір моральної шкоди, суд дійшов висновку, що правові та фактичні підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. При вирішенні питання судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У зв`язку із відмовою у задоволенні позову в повному обсязі у стягненні понесених судових витрат з відповідача у користь позивача слід відмовити. За наведених вище обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed