Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

04.10.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08 квітня 2000 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №289. За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири серії АЕА №202955 від 27.04.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №1901. 08 листопада 2019 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області у цивільній справі №686/23256/19 було розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №289. Після розірвання шлюбу, укладеного між сторонами, спорів щодо поділу спільного майна подружжя не виникало, сторони намагалися здійснити поділ квартири [ADDRESS] в позасудовому порядку. Однак, будь-яких компромісних способів поділу спільної квартири сторонами не визначено, домовленості щодо врегулювання питання поділу спільного майна - не досягнуто. Так, позивач позбавлений можливості реалізувати усі повноваження власника спірним майном, оскільки право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується повідомленням Хмельницького БТІ № 736706 від 14 вересня 2022 року. Враховуючи викладене, [PERSON] просить позов задоволити та провести розподіл спільного майна подружжя, визнавши за останнім право власності на частки квартири [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.10.2022 року у зазначеній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2023 року підготовче провадження по даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 17.02.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечуються позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо заявлених позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 квітня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №289. За час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується даними Договору купівлі-продажу квартири серії АЕА №202955 від 27.04.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №1901. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується даними повідомлення Хмельницького БТІ № 736706 від 14 вересня 2022 року. Зі змісту довідки №К-03-9314 від 09.03.2023 року у зазначеній спірній квартирі зареєстровано двоє осіб: відповідачка [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 листопада 2019 року у цивільній справі №686/23256/19 було розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №289. Відповідно до\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтями 60 СК України\~та\~статтею 369 ЦК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до\~ст. 368 ЦК України\~- спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 61 СК України\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою\~статті 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1\~ст. 70 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Також, згідно п. 30 вищезазначеної Постанови, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження не в інтересах сім`ї, таке майно або його вартість враховується при поділі. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4\~ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Таким чином, якщо на час придбання в шлюбі майна використовувались запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю одного з подружжя. Відповідна правова позиція визначена ухвалою ВССУ від 15 травня 2017 року у справі № 718/585/16-ц, за якою майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом оскільки не входить до переліку майна, передбаченого\~ст. 57 СК України\~- майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Суд не бере до уваги надані стороною відповідача розписки від 10.03.2001 року та 02.03.2002 року, а також розписку [PERSON] від 21.07.2021 року, так як з наданих у судовому засіданні пояснень представника відповідача та письмових пояснень [PERSON] , викладених у відзиві, не вбачається, що саме за отримані відповідачем в позику кошти, остання придбала спірне нерухоме майно, так само як і показання свідка, допитаного в судовому засіданні, які не можуть бути належним доказом на підтвердження зазначеного факту. Також, суд критично оцінює посилання відповідача на ті обставини, що її мати [PERSON] позичила грошові кошти для придбання спірної квартири, оскільки надані розписки не стосуються даної справи та жодним чином не підтверджують зазначені відповідачкою обставини. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, ті обставини, що квартира [ADDRESS] , була придбана [PERSON] особисто за позичені кошти і не в інтересах сім`ї, не доведені належними та допустимим доказами, а відповідно до\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Щодо наявності у відповідачки дитини інваліда ІІ групи з дитинства повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , слід зазначити те, що інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки/сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі, та є правом, а не обов`язком суду. Тому, суд не вбачає достатніх підстав для зміни часток у спільній сумісній власності подружжя. Окрім того, суд вважає, що клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропущенням строків позовної давності не підлягає задоволенню у зв`язку з його необґрунтованістю з огляду на те, що початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 215/5672/20). Таким чином, вищевикладені обставини дають підстави для висновку про те, що квартира [ADDRESS] , набута сторонами за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та з метою захисту прав позивача, необхідно здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частках, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається слід стягнути з відповідачки на користь позивача у розмірі 5119,52 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved