Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

06.06.2023 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі частини його заробітку (доходу), починаючи від дня подання заяви до суду і протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 04.08.2008 року виконкомом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області за актовим записом № 14 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, з березня 2022 року вони проживають окремо. Син проживає разом із позивачкою, перебуває під її опікою та на її утриманні. Матеріальну допомогу батько дитини добровільно не надавав, тому вона була змушена звернутися о суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. Їх з відповідачем син є дитиною з інвалідністю, має психічне захворювання і не може обходитися без постійного стороннього догляду. У зв`язку із цими обставинами вона не має змоги повноцінно працювати, а тому потребує додаткових коштів у зв`язку із доглядом за дитиною-інвалідом. Вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на своє утримання. [PERSON] є працездатною особою, отримує постійний дохід, а тому має можливість надавати їй допомогу. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2023 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 27.07.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що син не є таким, що потребує постійного стороннього догляду. Так, він навчається у загальноосвітній школі, як вдома, так і в школі він самостійний. Доказом того, що насправді син може обходитися без постійного стороннього догляду є наданий позивачкою до позовної заяви витяг з Реєстру застрахованих осіб з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 01.06.2023 року, відповідно до якого вона постійно працювала із 2011 року і включно по квітень місяць 2022 року. Він, відповідач, постійно працював інженером ПЦС головного РВ Управління поліції охорони у м. Києві. Із травня 2022 року позивачка не отримує заробітну плату не по тій причині, що вона змушена виконувати постійний догляд за сином, а через те, що виїхала з дитиною за кордон, де отримує допомогу від держави, яка їх прийняла. Якби позивачка в дійсності виконувала постійний сторонній догляд за сином, то вона не мала б змоги перебувати на постійній роботі при його, відповідача, відсутності вдома. 17.08.2023 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що викладені відповідачем аргументи є такими, що не відповідають дійсності. Так, їх з відповідачем син дійсно навчається у загальноосвітній школі, проте в інклюзивному класі та потребує асистента вчителя. Оскільки під час їх із відповідачем сумісного проживання останній сам особисто відвозив сина [PERSON] до школи, де за дитиною доглядала асистент вчителя, а потім сам особисто забирав зі школи, тому вона, позивачка, мала змогу працювати. Працювала вона щодобово, в цей період часу із дитиною залишався відповідач. Син [PERSON] ніколи не перебував без нагляду матері або батька. З огляду на викладені обставини, у неї не було необхідності отримувати медичний висновок про те, що син потребує стороннього догляду. Той факт, що вона як біженка отримує тимчасову грошову допомогу від уряду Німеччини не відміняє обов`язку відповідача матеріально підтримувати матір, яка проживає разом із дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду. Згідно медичного висновку доктора медичних наук Сабіни Аух, доктора дитячої та підліткової психіатрії та психотерапії від 20.10.2022 року їх з відповідачем син має діагноз ранній дитячий аутизм, розлад слухової обробки та сприйняття, розлад адаптації. Встановлення контакту з іншими людьми ускладнене. Проблеми є безперервними та постійними. Покращення основної проблеми не варто очікувати, він завжди буде залежати від допомоги в психосоціальному середовищі. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з заявлених у ньому підстав. Надала письмові пояснення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не пояснив, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується довідками про доставку смс-повісток. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює асистентом вчителя у школі, де навчався син сторін. [PERSON] необхідний постійний сторонній догляд, він не може самостійно перебувати у приміщенні. Якщо [PERSON] буде наляканий, то він схильний до нанесення собі травм. Дитина потребує допомоги у всіх своїх фізіологічних потребах. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, а також відзив відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності із ч. 1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що право на отримання такої матеріальної допомоги виникає за таких умов: 1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю; 2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; 3) цей з подружжя опікується нею; 4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відсутність хоча б однієї із перерахованих підстав не призводить до виникнення відповідного юридичного складу та не надає особі права на утримання. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області 24.11.2009 року, актовий запис № 87, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно долученої о позовної заяви копії посвідчення [PERSON] є дитиною-інвалідом. У відповідності із довідкою, що видана КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-психіатра. Діагноз: дитячий аутизм з якісними порушеннями реципрокної соціальної взаємодії, комунікації. Системне недорозвинення мовлення ІІ-ІІІ рівнів. Сенсорна алалія. Аграматична дислексія. Складна форма дисграфії. Дискалькуляція. Когнітивна недостатність до рівня легкої розумової відсталості. Аналогічний діагноз зазначений і у виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 802 дитячому психіатру Васильківської ЦРЛ, що долучена до позову. У довідці, що видана КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР 06.07.2023 року, лікарем-психіатром окрім зазначення діагнозу [PERSON] (прізвище вказано « [PERSON] ») зроблено приписку, що дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду за своїм станом. В обґрунтування необхідності постійного стороннього догляду за [PERSON] позивачем також надано довідку Середньої загальноосвітньої школи № 121 м. Києва від 15.08.2023 року, згідно якої [PERSON] навчається у вказаній школі з 01.09.2017 року в інклюзивному класі та потребує асистента вчителя згідно з висновком ІРЦ від 31.01.2022 року № 85988/2022/308269, сам Висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 31.01.2022 року № 85988/2022/308269, виписки з історії хвороби № 28 від 2015 року та № 41 від 2016 року та виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 827. Також з метою встановлення вказаної обставини судом було допитано свідка [PERSON] . Крім того, позивачем надано медичний висновок, складений іноземною мовою, без його належного, офіційного перекладу, який не є належним та допустимим доказом, з огляду на вимоги ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» від 21листопада 2013року № 917 комісії визначають: -наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем; -категорію дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві ; -потребу дитини з інвалідністю у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань; -потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо; -ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування. Згідно п. 3 вказаного Положення, особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія дитина з інвалідністю, а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія дитина з інвалідністю підгрупи А. Підставою для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю підгрупи А є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування (п. 21 вказаного Положення). Наявність відповідного висновку комісії про визначення потреби [PERSON] у постійному сторонньому догляді позивачем не доведено та до матеріалів справи такого документа не долучалось. Як вказано позивачем у відповіді на відзив у неї не було необхідності отримувати медичний висновок про те, що син потребує стороннього догляду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з врахуванням наведеної правової норми надані позивачем довідка лікаря-психіатра б/н від 06.07.2023 року, виписки з історії хвороби та покази свідка не є достатніми та допустимими доказами на підтвердження того, що [PERSON] як дитина з інвалідністю потребує постійного стороннього догляду особи, яка опікується ним, оскільки вказана потреба може бути визначена лише лікарсько-консультативною комісією. За наведених обставин, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що [PERSON] не може обходитися без постійного стороннього догляду, а ця обставина є обов`язковою умовою при реалізації позивачкою права на утримання у зв`язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю.

Outcome: dismissed