Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

27.02.2023 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), ТОВ «Сатира» (далі - відповідач 2), третя особа: об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна, 19В» про витребування майна з чужого незаконного володіння. [PERSON] позов обґрунтовувала тим, що є співвласником квартири [ADDRESS] та співвласником спільного майна багатоквартирного будинку. Будучи членом правління ОСББ «Дніпровська набережна, 19В» дізналася про вибуття частини допоміжних приміщень (горищ) багатоквартирного будинку із спільної сумісної власності. Посилаючись на те, що спірні приміщення мають статус допоміжних, а тому не можуть бути самостійним об`єктом цивільно-правових відносин звернулася до суду з відповідним позовом про захист порушених прав. З урахуванням заяви про зміну предмету позову від 08.08.2023, посилаючись на положення ст.ст. 387, 388 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просила витребувати спірні приміщення з чужого незаконного володіння у ТОВ «Сатира» та скасувати державну реєстрацію права власності на них. Ухвалою судді Дарницького районного суду Мицик Ю.С. від 07.03.2023 позов було залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позову. 27.03.2023 від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Дарницького районного суду Мицик Ю.С. від 27.03.2023 вказану справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 08.08.2023 представником позивача подано заяву про зміну предмета позову. 08.08.2023 від представника відповідача ТОВ «Сатира» надійшла заява про визнання позову. 09.08.2023 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Ухвалою від 09.08.2023 суд прийняв заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Котовича І.О. про зміну предмету позову від 08.08.2023, закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті. 14.09.2023 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. 20.09.2023 від представника третьої особи надійшла заява про підтримання позовних вимог. 26.09.2023 від представника відповідача ТОВ «Сатира» надійшла заява про визнання позову. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача. Позов просив задовольнити, судові витрати покласти на позивача. Відповідач [PERSON] та представник ТОВ «Сатира» просили розгляд справи проводити за їх відсутності. Голова правління ОСББ «Дніпровська набережна, 19В» в судове засідання не з`явився, позов просив задовольнити, розгляд справи провести без участі представника ОСББ "Дніпровська набережна 19 В". Зважаючи на неявку усіх учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Позивач є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20.03.2020 було створено ОСББ «Дніпровська набережна, 19В», головою правління є Матієнко О.М. З довідки ОСББ «Дніпровська набережна, 19В» № 4 від 24.02.2023 вбачається, що з 22.02.2020 позивач є членом правління ОСББ «Дніпровська набережна, 19В». Згідно довідки ОСББ «Дніпровська набережна, 19В» № 3 від 24.02.2023 в будинку [ADDRESS] набережна знаходяться наступні приміщення: № 383, 384, 386. Призначення приміщень - горища. З матеріалів справи вбачається, що первинна реєстрація права власності на приміщення № 383 була здійснена 22.04.2016 за [PERSON] , номер запису про право власності № 14305333 від 22.04.2016, індексний номер рішення про державну реєстрацію 29399611 від 25.04.2016 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 у справі № 2-1011 2007. Первинна реєстрація права власності на приміщення № 384 була здійснена 22.04.2016 за [PERSON] , номер запису про право власності № 14305203 від 22.04.2016, індексний номер рішення про державну реєстрацію 29399465 від 25.04.2016 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 у справі № 2-1011 2007. Первинна реєстрація права власності на приміщення № 386 була здійснена 22.04.2016 за [PERSON] , номер запису про право власності № 14304090 від 22.04.2016, індексний номер рішення про державну реєстрацію 29398290 від 25.04.2016 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 у справі № 2-1011 2007. З наданої відповідачем 1 копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на - « [PERSON] ». В подальшому [PERSON] передала вищезазначені приміщення до статутного капіталу ТОВ «Сатира» (код в ЄДРПОУ 44989372), що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав від 07.02.2023 та актами прийому передачі від 30.01.2023. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками ТОВ «Сатира» є [PERSON] та [PERSON] . Директором товариства є - [PERSON] (а.с. 16, 25-30). З наявної в матеріалах справи копії вироку Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі № 758/14826/18 вбачається, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 у справі № 2-1011/2007 про визнання права власності на спірні приміщення за [PERSON] було підроблено. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч .1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління регулюються Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Відповідно до п.п. 2,6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Аналізуючи вищезазначені норм закону суд приходить до висновку, що у багатоквартирних будинках можуть розміщуватися як допоміжні приміщення, так і інші приміщення, які не є допоміжними, а є нежитловими приміщеннями, призначеними для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 4-рп/2004 від 02.03.2004 розтлумачив, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (аналогічний правовий висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 904/1040/18 та від 15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17). Отже, чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Виходячи з такої презумпції та з врахуванням принципу змагальності сторін, передусім відповідач, має довести винятковий статус спірних приміщень як ізольованих приміщень в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду та є самостійним об`єктом нерухомого майна, оскільки зі стадії проектування, тобто з самого початку вони будувалися з іншим цільовим призначенням - для потреб непромислового характеру (подібний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц). Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що спірні приміщення є допоміжними та є об`єктом спільної сумісної власності усіх власників квартир багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч.3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15 викладено правовий висновок про те, що віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. З огляду на вказане, суд вважає, що спірні приміщення підлягають витребуванню у ТОВ «Сатира» на користь власників квартир багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Щодо позовних вимог в частині скасування державної реєстрації права власності суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Пунктом 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Абзацом 3 ч .3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Враховуючи, що спірні приміщення вибули із спільної сумісної власності власників квартир багатоквартирного будинку по [ADDRESS] поза їх волею, такі приміщення не можуть бути поділені між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення їх в натурі саме скасування державної реєстрації права власності на них призведе до ефективного поновлення порушеного права позивача. Оскільки перша реєстрація права власності на спірні приміщення відбулася у 2016 році на підставі підробленого судового рішення, а друга в 2023 році під час внесення приміщень до статутного капіталу ТОВ «Сатира» скасуванню підлягають обидві реєстрації. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Зважаючи на те, що відповідачі визнали позовні вимоги, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі. Оскільки представник позивача просив покласти судові витрати на позивача суд не відшкодовує витрати позивача на правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України « Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивач звернулася до суду з майновою вимогою та шістьма вимогами немайнового характеру, відтак судовий збір за розгляд справи, враховуючи ціну позову (13420 грн +(1073,60*6)) складає 19861,60 грн. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідачів в рівних частках на користь держави 50 відсотків судового збору в сумі 9930,80 грн (19861,60/2), тобто по 4965,40 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved