Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що відповідно\~до розписки\~від 03.05.2023\~року позивач\~передав у\~власність відповідача\~1500\~доларів США.\~В свою\~чергу відповідач\~зобов`язався повернути\~до 20.06.2023\~року отримані\~в позику\~кошти.\~Відповідач станом\~на день\~подачі позову\~свої зобов`язання\~щодо повернення\~до 20.06.2023\~р.\~коштів,\~отриманих ним\~у позику,\~які обумовлені\~розпискою від\~03.05.2023\~р.\~не виконав. Зважаючи на вищенаведене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми позики в розмірі 54852,90грн., що еквівалентно 1500 доларів США станом на 20.06.2023 року. Згідно з ухвалою суду від 11.07.2023 р. в справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідач повідомлявся про відкриття провадження з направленням копії позовної заяви з додатками, відзиву на позов з наданням усіх доказів, якими обгрунтовуються заперечення, суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про договір позики. 03.05.2023 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, про що складена розписка, згідно з якою відповідач отримав грошові кошти в сумі 1500 доларів США. [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 20.06.2023. Розписка містить кінцеву дату повернення боргу, а саме до 20.06.2023 року. Суд дійшов висновку, що вказана розписка за своєю правовою природою є договором позики. Цей договір містить умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому, зважаючи на реальний характер договору позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику. В порушення взятих на себе зобов`язань за договором позики відповідач до цього часу у визначений строк борг не повернув, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки, долученої до матеріалів справи. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з позовом позивач просила стягнути на її користь суму боргу у гривневому еквіваленті, попри те, що умови договору містять визначення зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до розписки від 03.05.2023 року позивач передала у власність [PERSON] 1500 доларів США з терміном повернення до 20.06.2023 року. Курс валют НБУ станом на 20.06.23 р. 1 дол. США = 36,5686 грн., відповідно 1500 дол. США (1500 х 36,5686 грн.= 54852,90 грн.). З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] обгрунтований і підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору у розмірі 1073,60 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved