Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

У квітні\~2023\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просив стягнути\~з Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ»\~на користь\~ [PERSON] ,\~нараховану,\~але не\~виплачену заробітну\~плату в\~сумі 270883,05\~грн.,\~суму судових\~витрат в\~загальному розмірі\~7000,00\~грн.\~(понесені\~у зв`язку\~із розглядом\~справи на\~день винесення\~рішення по\~справі.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав\~на те,\~що з\~26.02.2018\~року по\~06.10.2020\~року [PERSON] \~перебував в\~трудових відносинах\~з Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ"\~обіймаючи посаду\~-\~гірник очисного\~забою підземний\~3\~розряду та\~згодом,\~а саме\~06\~жовтня 2020\~року звільнився\~за власним\~бажанням відповідно\~до п.1\~ст.38\~КЗпП України.\~З 05.05.2021\~року по\~теперішній час\~позивач перебуває\~в трудових\~відносинах з\~Відповідачем,\~обіймаючи посаду\~-\~гірник очисного\~забою підземний\~5\~розряду з\~повним підземним\~робочим днем\~у шахті.\~Зазначене підтверджується\~записами у\~трудовій книжці\~серія [NUMBER] .\~Згідно довідки\~ТОВ "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ"\~№29\~від 27.02.2023\~року залишок\~заборгованості із\~заробітної плати\~за період\~з листопада\~2019\~року по\~жовтень 2020\~року та\~з травня\~2021\~року по\~січень 2022\~року (періоди\~роботи з\~26.02.2018\~року по\~06.10.2020\~року та\~з 05.05.2021\~року по\~теперішній час)\~перед [PERSON] \~склав -\~270883,05\~грн.\~Сума заборгованості\~із заробітної\~плати зазначена\~після утримань\~всіх обов`язкових\~податків та\~зборів.\~Таким чином,\~заборгованість по\~заробітній платі\~складає 270883,05\~грн. Роботодавець повинен\~заплатити працівникові\~за працю,\~яку виконано\~чи має\~бути виконано,\~або за\~послуги,\~котрі надано\~чи має\~бути надано,\~що забезпечує\~реалізацію одного\~із принципів\~здійснення трудових\~правовідносин -\~відплатність праці.\~З аналізу\~вказаної правової\~норми вбачається,\~що остаточний\~розрахунок при\~звільненні працівника\~проводиться в\~день його\~звільнення,\~з обов`язковим\~попереднім письмовим\~повідомленням працівника\~про розмір\~нарахованих сум.\~Однак,\~в день\~звільнення позивача\~06.10.2020\~року,\~відповідач письмово\~не повідомив\~ [PERSON] \~про нараховані\~суми належні\~при звільненні\~та не\~здійснив виплату\~належних коштів,\~що є\~грубим порушенням\~ч.1\~ст.\~116\~КЗпП України. З 05.05.2021\~року по\~теперішній час\~позивач працює\~в ТОВ\~«КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» на\~посаді гірника\~очисного забою\~підземного 5\~розряду з\~повним підземним\~робочим днем\~у шахті.\~За період\~роботи позивача\~в ТОВ\~«КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» заробітна\~плата виплачувалась\~нерегулярно,\~у зв`язку\~із чим\~станом на\~27.02.2023\~року у\~відповідача перед\~позивачем склалася\~заборгованість по\~заробітній платі\~за період\~з травня\~2021\~року по\~січень 2022\~року.\~У добровільному\~порядку керівництво\~відповідача заборгованість\~не погашає,\~розрахунок із\~заробітної плати\~до теперішнього\~часу не\~провело. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, [PERSON] просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 270883,05 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше представник надав заяву відповідно до якої просила вказану справу розглядати без їх участі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав заяву про розгляд справи без його участі та винести рішення по суті справи, у відповідності до норм чинного законодавства. Крім того, представником відповідача надано копію довідки №214 від 08.08.2023 року, із якої вбачається, що розмір заборгованості позивача, на дату складання довідки, за період з травня 2021 року по січень 2022 року - 184\~639,57 грн. (сума заборгованості зазначена після утримання всіх обов`язкових податків і зборів), згідно довідки №213 від 08.08.2023 року, на дату звільнення 06 жовтня 2020 року - 86\~243,48 грн. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, по наступним підставам. Відповідно до ч. 1-2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. (Офіційне тлумачення положення частини першої статті 233 див. в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012). У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. (Офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 див. в Рішеннях Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, № 9-рп/2013 від 15.10.2013). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» з 26 лютого 2018 року по 06 жовтня 2020 року, що підтверджується копією трудової книжки та з 05.05.2021 року по теперішний час. Наказом № 281/к від 06.10.2020 року [PERSON] звільнений за власним бажанням, на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України. Наказом №126к від 05.05.2021 року [PERSON] прийнятий на роботу гірником очиного забою підземки. Також, відповідачем підтверджено копією довідки №214 від 08.08.2023 року, що сума заборгованості із заробітної плати [PERSON] на дату надання довідки за період з травня 2021 року по січень 2022 року склав - 184\~639,57 грн., відповідно до довідки №213 від 08.08.2023 року підтверджено, що заборгованість із заробітної плати на дату звільнення 06 жовтня 2020 року становить 86\~243,48 грн., у тому числі 23\~468,65 грн. за 40 календарних днів невикористаної відпустки при звільненні. Сума заборгованості зазначена після утримання всіх обов`язкових податків та зборів. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами же ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вказані вище висновки Верховного Суду України повністю узгоджуються з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, згідно якого особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Разом з тим, з довідки про заборгованість по заробітній платі вбачається, що сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій позивачу заробітній платі вказані вже після утримання податків та відрахувань, передбачених законом, що разом становить 271673 грн. 70 коп. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату у загальному розмірі 270 883 грн. 05 коп. (сума з урахуванням відрахувань і податків). Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивачки надано: ордер №1105466 серія АН, квитанцію до прибуткового касового ордера №36 про сплату правничої допомоги у розмірі 7000 грн. 00 коп. до договору №1/23 від 05 січня 2023 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на користь позивачки підлягає стягненню 7000 грн. 00 коп. в якості відшкодування судових витрат. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 2708 грн. 83 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved