Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

У заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про встановлення юридичного факту її постійного проживання на території України на момент проголошення 24 серпня 1991 року незалежності України. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що народилася [INFO] в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, з дитинства є інвалідом. Тривалий час упродовж 1992, 1999 2001 років перебувала на стаціонарному лікування у Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні. З 15 лютого 1993 року була зареєстрована в будинку-інтернаті с.Іллінка Нікопольського району за паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року. Оскільки своєчасно не оформила паспорт громадянина України, на даний час не може звернутися за оформленням пенсії та допомоги як внутрішньо переміщена особа. По питанню оформлення їй паспорта громадянина України представники Руденського психоневрологічного інтернату, де наразі перебуває, звертались до Любомльського відділу УДМС України у Волинській області, проте їй рекомендовано звернутись до суду, так як згідно наданої інформації не вбачається можливим встановити її особу та належність до громадянства України. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник заявника в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її та заявника відсутності. Начальник Любомльського відділу УДМС України у Волинській області в канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу, при вирішенні заяви по суті поклався на розсуд суду. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. З оформленого органом внутрішніх справ тимчасового посвідчення особи громадянина України від 19 липня 2012 року за № 12 вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в місті Кривий Ріг. Із довідки серії МСЕ № 050808 від 30 листопада 1993 року вбачається, що [PERSON] з дитинства має другу групу інвалідності, інвалідність встановлена довічно, потребує постійного нагляду у психіатра. Цей огляд проведений повторно. Відповідно до виписки із паспорта [PERSON] , [INFO] , була документована паспортом, виданим органом внутрішній справ Молдовської РСР 01 грудня 1986 року. У цій же виписці зазначено, що [PERSON] не мала постійного місця проживання. Згідно із наданою КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» інформацією від 13 серпня 2014 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні з 07.09.1992 року по 17.12.1992 року, з 02.11.1999 року по 29.03.2000 року, з 03.02.2001 року по 14.03.2001 року. У першу госпіталізацію надійшла з дитячого будинку № 2 м.Кривого Рогу, у дві останні з Іллінського психоневрологічного інтернату. Історією хвороби № 71 стверджено, що [PERSON] , [INFO] , 24 грудня 1992 року прибула в Іллінський психоневрологічний інтернат з діагнозом захворювання: олігофренія на стадії помірно вираженої дебільності з емоційно-вираженою неврівноваженістю. 05 жовтня 2022 року [PERSON] поміщена у Руденський психоневрологічний інтернат, де перебуває по сьогоднішній день. З інформаційної довідки про підопічну вбачається, що [PERSON] прибула у Руденський психоневрологічний інтернат з Іллінського психоневрологічного інтернату; у відомостях про рідних значиться дочка, однак без зазначення жодних особистих даних. Руденським психоневрологічним інтернатом вживались заходи для оформлення [PERSON] паспорта громадянина України. Любомльський відділ УДМС у Волинській області надав відповідь про відмову в оформленні паспорта через подання неповного переліку документів, необхідних для оформлення та видачі паспорта громадянина України, а Державна міграційна служба України рекомендувала першочергово підтвердити належність [PERSON] до громадянства України у судовому порядку. Із відповіді Державної міграційної служби України також встановлено таке: - за наявною в ДМС інформацією [PERSON] була документована паспортом колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданим 12.11.1979 Тернівським РВВС м.Кривого Рогу Дніпропетровської області; - за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС у Дніпропетровській області [PERSON] значиться зареєстрованою лише з 15.02.1993 за адресою: будинок-інтернат с.Іллінка Нікопольського району Дніпропетровської області (по паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданому 01.12.1986 Бельцьким МВ Молдовської РСР); - за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявний запис на [PERSON] , [INFO] , місце народження Україна, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг; - відповідно до трудової книжки [PERSON] станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 працювала в Республіці Молдова. З огляду на такі обставини ДМС України вказало про неможливість на теперішній час ідентифікувати особу заявниці та перевірити факт її належності до громадянства України. Згідно із п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України» особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року. Пунктом 1 Розділу І Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (далі Порядок), передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Відповідно до п/п. а) п.7 Розділу ІІ Порядку встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Згідно із п.8 Розділу ІІ Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У статті 1 Закону України «Про громадянство України» наведене визначення безперервного проживання на території України, яким є проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Аналізуючи дослідженні у справі докази у сукупності з вищенаведеними нормами чинного законодавства, суд вважає доведеним факт постійного проживання заявника [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року на території України та жодного сумніву у доведеності цього факту у суду не виникає. До такого висновку суд дійшов з огляду на встановлені по справі факти та обставини. Так, [PERSON] народилася на території України, з дитинства має інвалідність другої групи довічно; по документах значиться народженою в місті Кривий Ріг; зареєстрованого місця проживання до поміщення її у 1993 році в будинок-інтернат не мала; має дочку, однак матеріали справи свідчать про відсутність між ними зв`язку; двічі була документована паспортом колишнього СРСР зразка 1974 року: у 1979 році на території України, у 1986 році на території Республіки Молдова. Як зазначено у відповіді ДМС України, за даними трудової книжки [PERSON] станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 працювала в Республіці Молдова. Проте, на думку суду, місце роботи з огляду на положення ст.1 Закону України «Про громадянство України» беззаперечно не може свідчити про її постійне місце проживання саме на території держави за місцем роботи. Адже доказів того, що [PERSON] була зареєстрована на території Республіки Молдова, немає. Натомість випискою із виданого на території Республіки Молдова паспорта громадянина колишнього СРСР стверджено, що [PERSON] на території цієї республіки значиться без визначеного місця проживання. За таких обставин відсутні достатні, беззаперечні та обґрунтовані підстави для твердження про постійне місце проживання [PERSON] станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 саме на території Республіки Молдова. У даному випадку, на глибоке переконання суду, визначальним для висновку про постійне проживання [PERSON] на території України станом на вищевказані дати є її перебування на лікуванні у психіатричній лікарні саме на території України, куди вона потрапила з дитячого будинку м.Кривого Рогу, яке є її місцем народження. Адже, у випадку постійного проживання на території Республіки Молдова таке лікування вона вочевидь би могла проходити у медичних закладах на території цієї держави. Крім цьому відомостей про те, що [PERSON] є громадянином Республіки Молдова чи іншої держави матеріали справи не містять. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року в силу вище наведених норм для заявника має юридичне значення, а саме, для встановлення її належності до громадянства України, відповідно, отримання нею паспортного документа, що, у свою чергу, надає їй можливість користуватися правами, наданими Конституцією України та законами України, зокрема на отримання пенсії та соціальної допомоги як внутрішньо переміщеної особи. Встановити указаний юридичний факт іншим шляхом неможливо. Таким чином, за викладених обставин суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заяви та встановлення заявленого заявником юридичного факту.

Outcome: approved