Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, який мотивує тим, що з 28 травня 2002 року по 06 жовтня 2022 року він знаходився у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі відповідач). 06 жовтня 2022 року був звільнений із посади головного інженера за угодою сторін. Наказом № 55 - ВК від 06 жовтня 2022 року, була передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 20 календарних днів. Проте, відповідач не провів повний розрахунок з ним та не виплатив заборгованість по заробітній платі, та компенсацію за 20 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Зокрема за період з грудня 2021 року по жовтень 2022 року йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 156 898,17 грн. Також, у зв`язку із затримкою відповідачем розрахунку при звільненні позивача виникла заборгованість середньої заробітної плати за період з 07.10.2022 року по 07.04.2023 року у розмірі 73659,99 грн. Окрім цього позивач вважає має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, що становить 24748,22 грн. З урахуванням наведеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь 156898,17 грн. заборгованість по заробітній платі; 73659,99 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; 24748,22 грн. компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, а також судові витрати у розмірі 1073,60 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.09.2023 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, а тому суд в порядку\~ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] з 28.05.2002 року по 06.10.2022 року перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] . Згідно з наказу № 158-ВК від 06.10.2022 року [PERSON] було звільнено з посади головного інженера дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на підставі заяви позивача. Також відповідно до наказу № 55-ВК від 06.10.2022 року, у зв`язку із звільненням позивача з вищевказаної посади головного бухгалтера підприємства зобов`язано виплатити йому компенсацію за 20 календарних днів невикористаної відпустки. Згідно з довідкою про доходи від 02.05.2023 №155/12-23 АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Дочірнє підприємство «Закарпатський облаавтодор» за період з грудня 2021 року по жовтень 2022 року [PERSON] до видачі визначено заробітну плату у розмірі 156898,17 грн. Статтею 43 Конституції України передбачено,\~що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.\~ Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.\~ Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.\~ Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.\~ Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється.\~ Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.\~ Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Законом України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.\~ У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід відмитити наступне. Вимогами ст. 117 КЗпП України у редакції, чинній на момент виникнення вказаних правовідносин, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Враховуючи довідку про доходи № 155/12-23 від 02.05.2023 року надану ДП «Закарпатський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», спір про розмір заборгованості по заробітній платі відсутній, а тому для роботодавця наступає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачена ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Порядок обчислення середньої заробітної плати встановлений постановою КМУ \~від 8 лютого 1995 р. №100\~ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно з якою середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.\~ Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, відповідно до наданої довідки про доходи позивача [PERSON] №156/12-23 від 05.05.2023 року видана відповідачем слідує, що його заробітна плата в розрахунковому періоді становила 14499,47 грн. за серпень 2022 року (23 робочих дні) та 10803,78 грн. за вересень 2022 року (22 робочих дні). Середньоденна нарахована заробітна плата складає 562,29 грн. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 жовтня 2022 року по 07 квітня 2023 року складає 131 робочий день. Відтак, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає 73659,99 грн. (131 (робочий день затримки розрахунку ) х 562,29 грн. (середньоденний заробіток). Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь компенсації втрати частини затриманої плати у зв`язку з порушенням строків її виплати такі регулюються відповідним Законом. Так, відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Постановою КМ України від 21.02.2001р. № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (надалі - Порядок), зокрема визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (п. п. 2,3 Порядку). Відповідно до п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. Таким чином, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати позивач має право на компенсацію втрати частини доходу за період з січня 2022 року по квітень 2023 року. Згідно з наданим суду розрахунком сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати становить 24748,22 грн. Позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача та, перевіривши їх нарахування, вважає їх такими, що підлягають до задоволення. Згідно ч.1\~ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п.\~171.1 ст. 171\~та 14.1.180 ст.\~14 Податкового Кодексу України\~та ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Відповідно до листа ДФС від 09.06.2016 року № 12817/6/99-99-13-02-03-15, оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відсотків та військовим збором - 1,5 відсотка у місяці його фактичного нарахування. Крім того, особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені\~Кодексом податковий\~розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу (п.п. «б» п. 176.2 ст.176 Кодексу). Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням розрахунку середнього заробітку, цини позову, повного задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача, підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.. Враховуючи наведене та

Outcome: approved