Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.11.2019. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони не проживають однією сім`єю та мешкають окремо, а дитина мешкає з позивачем. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому не має змоги самостійно працювати для свого забезпечення та утримання дитини. Відповідач добровільно допомоги не надає, а позивач, окрім соціальних виплат по догляду за дитиною, інших джерел доходу не має, а тому через своє тяжке матеріальне становище потребує матеріальної допомоги від відповідача. Відповідач офіційно працевлаштований, має постійний заробіток, тому має реальну змогу сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у заявленому розмірі. 14.07.2023 судом на адресу відділу адміністративних послуг виконкому міської ради направлено запит щодо місця реєстрації відповідача. 18.07.2023 до суду надійшла відповідь, згідно з якою відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 19.07.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином згідно з вимогами ЦПК України. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.2019, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Місце проживання малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстроване разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Сторони не заперечили, що після припинення фактичних шлюбних стосунків вони спільне господарство не ведуть, а малолітня дитина сторін проживає разом з позивачкою. Позивач перебуває на обліку в Нетішинському УСЗН і отримує від держави допомогу при народженні 1-єї дитини, яка за період з жовтня 2022 року по червень 2023 року складає 7740,00 грн, що дорівнює 860,00 грн на місяць (а.с. 8, 9). Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з частиною другою статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно зі ст. 80 СК України - аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів відсутності у нього доходу, майна, наявності інших утриманців суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини у заявленому нею розмірі. Задовольняючи позов суд враховує стан здоров`я, матеріальне, сімейне становище відповідача та позивачки. Враховуючи, що позивачка при зверненні до суду з позовною заявою, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч. 1 ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved