Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

у липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше рекомендованого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дитини; аліменти за минулий час, починаючи з 18.04.2022 року до дня пред`явлення позову в розмірі 5000 грн щомісячно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 21.11.2009 року перебував у шлюбі з [PERSON] . У шлюбі народилася дочка - [PERSON] . Сторони з 18 квітня 2022 року живуть окремо, припинили шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство. 03.03.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що після переїзду відповідач припинила виконувати свої батьківські обов`язки, не приймає участі у вихованні та розвитку дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивач самостійно несе всі витрати на утримання дитини, забезпечує її фізичний і духовний розвиток. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки подання відповідних заяв по суті (а.с. 32). Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому частково не визнає позовні вимоги. Зазначає, що і надалі спілкується з донькою, бере активну участь у її вихованні та утриманні. Рівень доходів дає можливість сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 3000 грн в місяць. Заперечує проти стягнення аліментів за минулий час і наголошує на тому, що позивач не надав доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачка позов підтримала частково. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 21 листопада 2009 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2023 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.18). Як зазначає позивач та не заперечується відповідачкою дочка [PERSON] мешкає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Згідно письмових пояснень позивача, він самостійно несе витрати по утриманню спільної дочки сторін, забезпеченню її всім необхідним для життя та розвитку. Домовленості щодо розміру сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Вирішуючи питання визначення розміру аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавче визначення рівного обов`язку відносно кожного з батьків передбачає і добросовісне його виконання. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладається законом рівною мірою на обох батьків. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Відповідач не заперечує проти стягнення аліментів на утримання доньки, але вважає, що розмір стягуваних аліментів має бути у розмірі 3000 грн. Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. В матеріалах справи не має належних та достатніх доказів про те, що дочка сторін потребує матеріальної допомоги від матері саме в розмір 5000,00 грн. Також відсутні докази про спроможність відповідача надавати зазначений позивачем розмір матеріальної допомоги дочці. [PERSON] не надав суду обґрунтованого пояснення з яких міркувань та доходів відповідача вираховувалась сума щодо стягнення аліментів у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до вимог, визначених ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Крім того, за загальним правилом, визначеним СК України, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 18.04.2022 року, мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надав доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України. Однак, як вбачається зі штампа вхідної кореспонденції, позовна заява надійшла 18.07.23 року, а тому суд стягує аліменти з відповідача з дня пред`явлення позову до суду. Таким чином, враховуючи що відповідач є жінкою працездатного віку, яка при цьому надала добровільну згоду на стягнення з неї аліментів на доньку, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій валюті в розмірі 3000,00 грн щомісяця з моменту подання позовної заяви та досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп., оскільки при зверненні до суду з вимогою про стягнення аліментів позивач була звільнена від його сплати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial