Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

08.02.2023р. [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Біліченко О.О., звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON] , який мотивує тим, що у період з 2009 року по 2013 рік вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та від вказаного шлюбу має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розлучення залишились проживати разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. З 30.03.2018р. позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р. Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання сторін було припинено через взаємні конфлікти та погане ставлення відповідача до дітей позивачки від попереднього шлюбу. До розірвання шлюбу сторони погодили між собою місце проживання спільних дітей, а саме разом з батьком - [PERSON] , про що 10.08.2020р. укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Після припинення шлюбних відносин сторони стали проживати окремо, з позивачкою залишились діти від попереднього шлюбу, з відповідачем - двоє спільних дітей сторін. Спочатку позивачка мала можливість для спілкування та побачень з дітьми, які залишились проживати з відповідачем, але з початку 2021 року відповідач почав створювати перешкоди в участі позивачки у вихованні та спілкуванні з дітьми, які проживали з ним, припинив будь-які контакти з позивачкою, не відповідав на її дзвінки, не відчиняв двері квартири, коли вона намагалась побачити дітей, влаштовував скандали, коли позивачка намагалась побачити своїх дітей в дитячому садку, поводився агресивно та категорично щодо неї коли вона намагалась поспілкуватись з ним з приводу дітей, чим порушив умови Договору від 10.08.2020р. Зазначає, що з боку відповідача відносно позивачки склалось вкрай негативне відношення через наявність невдалих для нього судових спорів з приводу поділу квартири, які тривали на протязі 2021-2022 років. У зв`язку з цим та з метою помсти, відповідач категорично усіляко перешкоджає їй в будь-яких спробах побачитись та спілкуватись з їх спільними дітьми. Після початку воєнної агресії та введення воєнного стану в Україні позивачка навесні 2022 року виїхала з двома дітьми від попереднього шлюбу за кордон, де зараз перебуває. Починаючи з весни 2022 року та на протязі майже року позивачка неодноразово намагалась зв`язатись з відповідачем через месенджер «Viber» за номером його телефону для того, щоб побачити своїх дітей та поспілкуватись з ними, але відповідач жодного разу не відповідав на її дзвінки. На запитання представника позивачки у листопаді 2022 року під час судового розгляду в іншій справі - «чому він не надає можливості матері хоча б побачити своїх дітей та поспілкуватись за допомогою телефону», відповів, що «спочатку нехай вона погасить борги, а потім буде розмова». Основним мотивом в діях відповідача по перешкоджанню позивачці у здійсненні її прав з приводу спілкування з дітьми, є його особисте неприязне відношення до неї. Просила зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановивши графік спілкування та побачень позивачки з дітьми. 13.02.2023р. ухвалою суду у справі за вказаним позовом було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою суду від 13.02.2023р. до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району. 13.03.2023р. до суду від представника відповідача - адвоката Коломоєць І.В. надійшов відзив на позову, в якому вона заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначила, що вказаний позов було подано позивачкою з метою захисту у справі про позбавлення її батьківських прав, який [PERSON] 28.07.2022р. подав до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відносно двох спільних дітей сторін. Перешкоди у спілкуванні з дітьми у позивачки відсутні, вона не користується своїми правами та не виконує свої батьківські обов`язки. 03.06.2021р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ у справі №336/3469/21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини доходу з 29.04.2021р., на виконання якого 20.08.2021р. Шевченківським ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Заборгованість по аліментам у позивачки станом на 28.11.2022р. за період з 29.04.2021р. по 28.11.2022р. становить 70492,28 грн., з розрахунку заборгованості вбачається, що вона не сплачувала аліменти жодного разу. Також зазначає, що 10.08.2020р. між сторонами було укладено Договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, за умовами якого мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми. Однак, з часу укладання договору позивачка жодного разу не користувалась зазначеними правами, претензій щодо невиконання умов договору відповідачу не пред`являла. Зміст позовних вимог позивачки направлений на зміну умов даного договору, що свідчить про невірно обраний спосіб захисту. Вказує, що позивачка фактично переховується від відповідача, самоусунулась від прав та обов`язків щодо дітей, її місцезнаходження йому не відомо, засобів зв`язку немає, невідомо її дохід та засоби існування. Вважає, що спілкування матері з дітьми буде шкодити інтересам дітей, оскільки вони її не знають, своєю матір`ю діти вважають іншу жінку, яка проживає разом з відповідачем однією сім`єю. В силу малолітнього віку дітей та відсутності матері в їх житті з 2020 року, вони її не пам`ятають, інформація про те, що жінка, яка з ними мешкає, не їх мати, буде для дітей стресом та зашкодить їх здоров`ю. 13.03.2023р. до суду від представника позивачки - адвоката Біліченко О.О. надійшла відповідь на відзив, в якому стороною позивача позовні вимоги підтримані повністю та зазначено, що доводи представника відповідача про те, що даний позов подано для захисту в іншій справі та після пред`явлення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав, є лише власним бездоказовим судженнями та припущеннями, які не мають правового значення в контексті предмету цієї справи. Доводи про те, що перешкоди у спілкуванні з дітьми у позивачки відсутні, а вона не користується правами та виконує обов`язки, не відповідають дійсності. Також зазначає, що позивачка дізналась про наявність судового наказу про стягнення з неї аліментів на користь відповідача лише в липні 2022 року, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.11.2022р. у справі №337/2039/22 змінено розмір аліментів, які стягуються на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей з 1/3 до 1/4 частки заробітку (доходу) позивачки. Наразі в провадженні суду перебуває справа за позовом [PERSON] до відповідача про часткове звільнення від сплати боргу за аліментами на утримання двох неповнолітніх дітей, який утворився до жовтня 2022 року. Також вказує, що обраний позивачкою спосіб захисту жодним чином не суперечить чинному законодавству та договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 10.08.2020р. Позов не спрямований на його зміну чи розірвання, метою позову є усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, які створює позивачці відповідач. Зазначає, що відповідачу відомий номер телефону позивачки, який не змінювався тривалий час та на нього встановлений месенджер «Вайбер», але відповідач просто не відповідає на її дзвінки. Доводи представника відповідача про те, що спілкування матері з дітьми буде шкодити інтересам дітей, вважає власним бездоказовим суб`єктивним судженням сторони відповідача. Протокол психологічної діагностики, який наданий відповідачем, не відповідає критеріям доказу. 16.03.2023р. від позивачки [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Біліченко О.О., до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду, в якій позивачка просить зобов`язати [PERSON] усунути їй перешкоди у спілкуванні з неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановивши графік спілкування та побачень позивачці з дітьми: за допомогою технічних засобів відеозв`язку або телефонії постійно щовівторка, щосуботи та щонеділі, тривалістю не менше 15 хвилин у кожні із таких днів у проміжок часу з 18.00 годин по 21.00 годин, за умови задовільного стану здоров`я дитини, електронного та іншого зв`язку; два рази на місяць в кожні перші та другі вихідні місяця (суботу та неділю) з 09.00 годин до 20.00 годин за місцем фактичного знаходження дітей з можливістю спільного відвідування, без присутності [PERSON] , громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку, за умови задовільного стану здоров`я дітей; один раз на місць, кожного місяця, на одну добу з 18.00 годин середи до 18.00 годин четверга забирати дітей до місця свого фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] ; під час літнього періоду, в період з 01 червня по 31 серпня кожного парного року, відпочивати з дітьми, без присутності [PERSON] , на території України в оздоровчих закладах та закладах відпочинку протягом строку, що не перевищує 30-ти днів поспіль, за вбором позивачки, за умови, що такий відпочинок (конкретне визначене місце, адреса, термін відпочинку) вона повідомлятиме [PERSON] не пізніше, ніж за 14 календарних днів до початку такого відпочинку. 03.04.2023р. від третьої особи надійшов письмовий висновок щодо розв`язання спору. 04.04.2023р. під час підготовчого провадження ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати у задоволенні клопотань представника відповідача - адвоката Коломоєць І.В. про залишення позову без руху та про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у іншій цивільній справі про позбавлення батьківських прав [PERSON] , було відмовлено. 24.04.2023р. від представника відповідача - адвоката Коломоєць І.В. надійшла заява про долучення доказів у справі, які прийняті до судового розгляду. Ухвалою суду від 24.04.2023р. підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. 17.05.2023р. від представника позивачки - адвоката Біліченко О.О. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він, серед іншого, вказав, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11.04.2023р. позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення. 17.05.2023р. від представника позивачки - адвоката Біліченко О.О. надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка ухвалою без виходу до нарадчої кімнати до судового розгляду не прийнята у зв`язку з пропуском строку звернення з такою заявою. 17.05.2023р. від представника відповідача - адвоката Коломоєць І.В. надійшла заява про долучення доказів у справі з додатковим поясненнями щодо застосування судової практики та нормативним обґрунтуванням, які долучені до матеріалів справи. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Біліченко О.О. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що з 2021 року відповідач чинить перешкоди позивачці у вихованні та спілкуванні з дітьми, у зв`язку з чим вона зверталась до поліції. На даний час позивачка перебуває за кордоном з двома неповнолітніми дітьми від попереднього шлюбу, яких вивезла з України у зв`язку з введенням в країні воєнного стану. Після виїзду за межі України, вона багато разів намагалась зв`язатись з відповідачем за допомогою месенджеру «Вайбер», щоб поспілкуватись з їх спільними дітьми, які залишились з ним, але відповідач на її дзвінки не відповідає. Вірогідно, що заблокував її номер. Відповідач не дає будь-якої можливості матері спілкуватися з дітьми. Представник відповідача - адвокат Коломоєць І.В. в судовому засіданні просила у задоволені позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що відповідач не перешкоджав та не перешкоджає позивачці спілкуватись з дітьми. Між сторонами було укладено договір, яким визначено права та обов`язки батьків щодо їх дітей, тому позивачка обрала невірний спосіб захисту. З серпня 2020 року позивачка самоусунулась від спілкування з дітьми, не проявляє до них жодного інтересу, не виконує свого обов`язку щодо утримання дітей, а саме обов`язку зі сплати аліментів. Даний позов було подано після отримання позовної заяви про позбавлення позивачки батьківських прав, тобто з метою захисту. Діти не пам`ятають матір, не бачили її та не спілкувалися з нею понад три роки. У відповідача є жінка, з якою він проживає без реєстрації шлюбу однією сім`єю, яку діти сприймають за матір. Спілкування біологічної матері з дітьми суперечить їх інтересам. Відповідач [PERSON] , який за його клопотанням був допитаний в судовому засіданні за правилами допиту свідка, пояснив, що до розлучення з позивачкою у них були добрі стосунки, проте спільне життя не склалось. У вересні 2020 року, після розлучення, позивачка самоусунулась від виховання та навчання дітей, не спілкується з ними, обов`язків матері не виконує, має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей. Останній раз аліменти сплачувались позивачкою в повному розмірі в березні або квітні 2023 року. З травня 2023 року нею сплачено лише 1000,00 грн. Вважає її негарною матір`ю, але як про людину, нічого поганого повідомити не може. Він не перешкоджав бачитись позивачці з дітьми, але вона самоусунулась від спілкування з ними. Після розлучення у 2020 році він двічі намагався поспілкуватись з позивачкою щодо виховання дітей, але остання повідомила, що ці діти їй не потрібні та заважають їй жити. Після розлучення сторін діти бачили позивачку лише 2-3 рази, коли зустрічали її на вулиці. Позивачка йому не телефонувала, він завжди на зв`язку. На даний час діти не пам`ятають позивачку та вважають своєю матір`ю іншу жінку, яка проживає разом з ним цивільним шлюбом. У подальшому є намір, щоб його дружина усиновила дітей. Вважає недоцільним спілкування дітей з матір`ю, у тому числі по телефону, оскільки для дітей це буде психологічною травмою, особливо у воєнний час. Поява у житті дітей біологічної матері негативно вплине на їх емоційний стан. Також повідомив, що рішення суду, яким йому було відмовлено у задоволені позову про позбавлення позивачки батьківських прав, 11.07.2023р. залишено апеляційною інстанцією без змін. Представник третьої особи - Рябчук А.О. в судовому засіданні пояснила, що під час складання висновку щодо розв`язання спору було проведено бесіду з позивачкою, яка повідомила, що вона не має можливості спілкуватись з дітьми, які мешкають з батьком. Після виїзду за кордон вона не може зв`язатись з відповідачем. До виїзду з країни, з цього ж приводу теж зверталась до поліції. Відповідач повідомив, що він ніяких перешкод позивачці не чинить, але заперечує проти спілкування позивачки з дітьми. При вирішенні спору просить врахувати письмовий висновок органу опіки та піклування та прийняти рішення в інтересах дітей, а також з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька. Відповідно до ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Згідно з ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей від шлюбу з [PERSON] , а саме матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та на утримання яких з [PERSON] на її користь стягнуті аліменти в розмірі по 1/6 частки заробітку, починаючи з 21.11.2012р. і до повноліття дітей. Заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , та утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки станом на 30.06.2022р. становить по 150 275,55 грн. (арк.8-13). Позивачка [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , весною 2022 року виїхали за межі України та на час ухвалення рішення перебувають за кордоном. Також судом встановлено та визнається сторонами, що з 30.03.2018р. сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р. (арк.14). Від спільного проживання та шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (арк.73,74). 10.08.2020р. між сторонами: [PERSON] , як батьком, та [PERSON] , як матір`ю, укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г., реєстровий №496, за умовами якого місцем проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , сторони визначили місце проживання батька (арк.15-16). Відповідно до п.2.1. Договору, мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми. Відповідно до п.3.1.1 Договору, батько зобов`язався не перешкоджати спілкуванню дітей з матір`ю, а відповідно до п.3.2.1 мати зобов`язалась брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків з батьком. Після припинення шлюбних відносин сторін, неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишились проживати з батьком [PERSON] та мешкають за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.08.2020р., є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 57.5 кв.м (арк.58-59). 08.02.2021р. за №1320/47/01-2021 відділом поліції №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надана відповідь на звернення [PERSON] від 17.01.2021р. відносно прийняття профілактичних мір до колишнього чоловіка [PERSON] , який не дає змоги бачитись з дітьми. Повідомлено, що за результатами звернення проведено перевірку, в ході якої встановлено, що між заявницею та [PERSON] склались спірні цивільно-правові відносини, вирішення яких відноситься до компетенції суду, з [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо недопущення порушення норм чинного законодавства (арк.17). 10.02.2021р. за №1419/47/01-2021 відділом поліції №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надана відповідь на звернення [PERSON] від 18.01.2021р. щодо неправомірних дій з боку [PERSON] . Повідомлено, що за результатами звернення проведено перевірку та встановлено, що між заявницею та [PERSON] склались спірні цивільно-правові відносини, вирішення яких відноситься до компетенції суду (арк.18). 03.06.2021р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя виданий судовий наказ №336/3469/21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини доходу, починаючи з 29.04.2021р. до досягнення [PERSON] повноліття. 20.08.2021р. постановою державного виконавця Шевченківським ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання вказаного судового наказу (арк.38 зворот-39). Згідно з розрахунком заборгованості, складеним 28.11.2022р. державним виконавцем в межах ВП [NUMBER], станом на 28.11.2022р. [PERSON] має заборгованість по аліментам на утримання [PERSON] та [PERSON] в сумі 70492,28 грн., за період з квітня 2021р. по 28.11.2022р. сплачено аліментів 0,00 грн. (арк.39 зворот). Згідно з розрахунком заборгованості, складеним 09.02.2023р. державним виконавцем в межах ВП [NUMBER], станом на 09.02.2023р. сукупний розмір заборгованості [PERSON] по аліментам становить 64878,75 грн. За період з квітня 2021 року по 09.02.2023р. сплачено аліментів: у грудні 2022р.- 4709,99 грн., у січні 2023р. - 4000,00 грн., у лютому 2023р. - 3627,50 грн. (арк.49-50). Також судом встановлено та не оспорюється сторонами, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.11.2023р., було змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2021р. з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] з 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно на 1/4 частину заробітку (доходу), щомісячно. Згідно з копією довідки дошкільного навчального закладу (Ясла-Садок) №240 «Іволга» від 23.05.2022р. за №01-41/39, [PERSON] один виховує дитину [PERSON] 2016 р.н., цікавиться його успіхами, вчасно здійснює оплату за харчування дитини в закладі. Мати дитини [PERSON] до дошкільного закладу не приходить (арк.41 зворот). Згідно з інформацією закладу дошкільної освіти (Ясла-Садок) №240 «Іволга» від 01.03.2023р. за №01-41/10, [PERSON] , 2018 р.н., відвідувала заклад. Приводив та забирав дівчинку батько [PERSON] . Дівчинка привітна, вихована, добре адаптується до умов дошкільного закладу. Батько під час воєнного стану у вайбер чаті спілкується з вихователями, переглядає зайняття, консультації та іншу інформацію (арк.43 зворот). Згідно з довідкою Дитячого центру «Азбука» без номера та без дати, [PERSON] виховує один дітей: [PERSON] , 2016 р.н., [PERSON] , 2018 р.н. Батько цікавиться успіхами дітей та своєчасно вносить платню за зайняття. Мати [PERSON] до дитячого центру не приходить (арк.42). Згідно з протоколом психологічної діагностики [PERSON] 2016 р.н., від 10.03.2023р. за №01-19/97, складеним практичним психологом ЗК «МГА», з метою виявлення особливостей внутрішньосімейних відносин, за результатами малюнку дитини та бесіди зроблено висновок, що [PERSON] сприймає свою родину щасливою, вважає членом родини [PERSON] , яка за словами хлопця потихеньку стає їм мамою, буде жити разом з ними, проявів тривожності та агресії не спостерігається, під час малювання та бесіди жодного разу не згадав свою біологічну матір та про причини її відсутності в його житті (арк.42 зворот, 83). Згідно з протоколом психологічної діагностики [PERSON] 2016 р.н. та [PERSON] , 2018 р.н., від 10.05.2023р. за №01-19/162, складеним практичним психологом ЗК «МГА», з метою виявлення особливостей внутрішньосімейних відносин, за результатами малюнків дітей та бесіди зроблено висновок, що в уявленнях дітей їх сім`я щаслива, діти не згадують біологічну матір, не сприймають її членом своєї сім`ї, можна зробити припущення, що поява біологічної матері в житті дітей може призвести до руйнувань щасливої моделі сім`ї, що існує в уявленні дітей, призвести до нервового напруження, переживання, психологічної травми (арк.109-114). Також судом встановлено, що 28.07.2022р. [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав (арк.75-76). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11.04.2023р. позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення та 11.07.2023р. Запорізьким апеляційним судом вказане судове рішення залишено без змін. Такі обставини визнаються сторонами та в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно з актом обстеження умов проживання від 07.03.2023р. за №10-08/482, спеціалістом відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно з начальником ВСР по Хортицькому району ЗМЦСС був здійснений вихід за місцем мешкання відповідача [PERSON] та дітей [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що за вказаною адресою у 3-кімнатній квартирі проживають [PERSON] (батько), [PERSON] , 2018 р.н. (донька), [PERSON] , 216 р.н. (син), [PERSON] (співмешканка). Умови для проживання дітей створені, є всі необхідні меблі, побутова техніка, окремі місця для сну, одяг та взуття за сезоном, іграшки, засоби особистої гігієни, продукти. Батько дітей [PERSON] повідомив, що він ніколи не перешкоджав спілкуванню матері з дітьми, але наразі він проти того, щоб мати спілкувалась з дітьми (арк.69). Згідно з повідомленням Запорізького міського центру соціальних служб від 13.03.2023р. за №438/03-06, начальником відділу соціальної роботи по Хортицькому району 07.03.2023р. була проведена бесіда з малолітніми дітьми [PERSON] , 2016 р.н., [PERSON] , 2018 р.н., які відразу пішли на контакт, не відчувалось тривожності та замкнутості. Діти, серед іншого, повідомили, що рідною мамою діти вважають співмешканку батька - [PERSON] . На запитання чи знають діти хто така [PERSON] та чи сумують вони за нею, хлопчик відповів, що те тітка. Але він її майже не пам`ятає, а [PERSON] розповіла, що вона тільки пам`ятає, що у тітки були волоси чорного кольору (арк.68). Згідно з наданим позивачкою скріншотом з месенджеру «Viber» за номером телефону [NUMBER] «[PERSON] МТС»: 12.01.2023р., 14.01.2023р., 15.01.2023р., 24.01.2023р., 25.01.2023р., 26.01.2023р. були здійснені неодноразові вихідні дзвінки, які усі залишились без відповіді (арк.20-21). Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №21.01/03-23/227 від 03.04.2023р., [PERSON] можливо визначити такий спосіб участі у спілкуванні та вихованні дітей [PERSON] , 2016 р.н., [PERSON] , 2018 р.н. - кожного вівторка, середи та суботи, спілкування за допомогою технічних засобів відеозв`язку, телефонії з 16.00 год. до 16.15 год., інші дні за домовленістю між матір`ю та батьком (арк.64-67). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1, 3 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч.4 ст.10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права. Так, у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово наголошував про право батьків на спілкування з дітьми та важливість ролі батьків. Так, в рішенні по справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13) ЄСПЛ нагадав, що згідно зі ст. 8 Конвенції держава несе позитивні зобов`язання щодо «ефективної поваги» до сімейного життя. Зокрема, в справах, що стосуються права контакту одного з батьків, держава зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми і сприяти такому возз`єднанню. Згідно практики ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, п. 100, від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, п. 76). Відповідно до ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст.151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а ст.153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен із батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, зустрічі не повинні носити формальний характер, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . При цьому, суд виходить з того, що [PERSON] , як мати дітей, має законне гарантоване право на особисте спілкування зі своїми неповнолітніми дітьми - сином [PERSON] , [INFO] , та донькою [PERSON] , [INFO] , які після припинення шлюбних відносин за домовленістю сторін залишились проживати разом з батьком, зобов`язана брати участь у їх вихованні. Однак, як встановлено судом, після розірвання шлюбу між сторонами у справі виникли певні конфліктні відносини, зокрема, з приводу участі матері у спілкуванні з дітьми, які залишились проживати з відповідачем, та її участі у їх вихованні. На час розгляду справи сторони проживають окремо, відповідач перебуває у нових відносинах з іншою жінкою, яка проживає з відповідачем та дітьми сторін в одному помешканні, однією сім`єю. Доводи відповідача [PERSON] та його представника про те, що він не чинив та чинить позивачці перешкод у спілкуванні з дітьми, є необґрунтованими. Так, про наявність спору з приводу зустрічей позивачки із дітьми, її участі в їх вихованні та спілкуванні з ними, свідчать звернення [PERSON] до правоохоронних органів, неодноразові дзвінки відповідачу за допомогою месенджеру «Viber», які залишаються без відповіді, звернення позивачки до суду з вказаним позовом, що також свідчить про наявність інтересу позивачки до збереження зв`язку із дітьми, а також пояснення відповідача [PERSON] в судовому засіданні, який в категоричній формі заперечив про того, щоб позивачка мала можливість зустрічатися та спілкуватися з дітьми у будь-який спосіб, навіть у телефонному режимі або через мережу Інтернет. Таким чином суд вважає встановленим та доведеним, що своїми діями відповідач [PERSON] перешкоджає позивачці в повній мірі реалізувати свої батьківські права, у зв`язку з чим позов в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачці у спілкуванні з дітьми підлягає задоволенню. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, відповідач [PERSON] та його представник посилаються на те, що позивачка самоусунулась від виховання дітей та спілкування з ними, належної участі у матеріальних витратах на дітей не приймає, має заборгованість зі сплати аліментів, а також на маленький вік дітей, їх прихильність до батька та жінки, яка на даний час проживає з ними однією сім`єю, та на те, що діти не пам`ятають своєї біологічної матері, у зв`язку з чим її поява в їх житті буде для них стресом та зашкодить їх здоров`ю. При цьому відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що мати дітей умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає спілкуватися з дітьми чи не зацікавлена у подальшому збереженні родинного зв?язку. Відомості про те, що позивачка не відвідувала навчальний заклад, де навчаються діти, не свідчить про ухилення її від виконання батьківських обов?язків, оскільки відповідно до укладеного сторонами договору діти сторін за взаємною згодою залишились проживати із батьком. Щодо доводів сторони відповідача, що позивачка не приймає участь у матеріальному утриманні дітей, то суд враховує, що згідно з інформацією державного виконавця, в провадженні якого знаходиться виконавчий документ про стягнення з позивачки аліментів на утримання дітей, заборгованість позивачки зі сплати аліментів станом на 09.02.2023р. дійсно становила 64878,75 грн. Водночас, з вказаного розрахунку вбачається, що позивачка почала сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дітей у грудні 2022 року, протягом трьох місяців сплатила аліментів у загальній сумі 12 337,49 грн. Крім того, 17.08.2023р. відповідач в судовому засіданні пояснив, що з квітня 2023 року аліменти позивачкою на утримання дітей сплачуються, проте ще наявна заборгованість. При цьому суд враховує пояснення представника позивачки [PERSON] , що заборгованість зі сплати аліментів виникла у останньої через скрутне матеріальне становище, зокрема через те, що остання є матір`ю чотирьох неповнолітніх дітей, двоє з яких народились від попереднього шлюбу із [PERSON] , ці діти проживають разом з нею, наразі вони тимчасово перебувають за кордоном з метою захисту від війни, а батько дітей аліменти на їх утримання не сплачує, тому цих дітей позивачка утримує самостійно. Крім того, після того, як позивачка дізналась про наявність судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання двох молодших дітей, вона подала позов про зменшення розміру стягнутих з неї аліментів. Крім того, доводи відповідача [PERSON] та його представника про те, що позивачка має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, самі по собі не можуть розглядатися як підстава для відмови матері в особистому спілкуванні з дітьми. Надана суду стороною відповідача копія висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району №22.01/01-34-70 від 20.01.2023р., про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , суд не приймає до уваги, оскільки такий висновок був складений в іншій цивільній справі, за результатами якого у задоволені позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] було відмовлено. Встановивши викладені обставини справи, а також

Outcome: partial