Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що 10 жовтня 2009 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне життя з відповідачем не склалося та 02.10.2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі №204/3730/14 винесено рішення, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] задоволено, шлюб розірвано. 11.03.2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі №204/8413/14 винесено рішення, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 24.11.2014 року і до досягнення ними повноліття. 04.01.2019 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З моменту відкриття виконавчого провадження [NUMBER] [PERSON] здійснив лише три виплати в рахунок оплати аліментів, які були стягнуті з останнього на підставі рішення суду в серпні 2015 року - 147,23 грн., в вересні 2015 року 993,01 грн. та в серпні 2016 року 1500,00 грн. Більше від боржника грошових коштів в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів не поступало. Станом на 29.07.2021 року заборгованість [PERSON] по виконавчому листу складає 213 242,21 грн. Починаючи з 2015 року по теперішній час відповідач на зв`язок з позивачкою не виходить, аліменти не сплачує, у вихованні дітей не участі не приймає, здоров`ям та освітою не цікавиться. Він взагалі пропав з їх життя. Вказує, що вона одружена, її чоловік прийняв її дітей як своїх рідних. Вони створили сім`ю, яку вона завжди бажала мати. На даний час дітям, з її боку та з боку її чоловіка, приділятися достатня увага, діти мають батька, хоча не рідного, але батька який піклується про них, який приділяє увагу навчанню та вихованню дітей. Не погодившись із позовними вимогами відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано наступне. Так, відповідач вказує, що він на період з 2019 року по 2020 рік, був відсутній на території України, в зв`язку із виїздом за кордон, про що має помітив закордоном паспорті, а отже був відсутній під час розгляду вказаних у позовній заяві [PERSON] справ. Також, вказує, що він дізнався про виконавчі провадження лише після блокування його банківських рахунків. Він любить своїх дітей і намагається забезпечити їм належне матеріальне і фінансове становище, а тому перебуваючи за кордоном в період з 2019 року по 2020 рік, він добровільно надавав матеріальну допомогу своїм дітям. Крім того, зазначає, що на даний час на його утриманні перебуває його цивільна дружина [PERSON] . Від даного цивільного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Доказів того, що чоловік позивачки прийняв її дітей як рідних, не надано. Також зазначає, що на даний час позивачка не дає йому спілкуватися з його дітьми. У зв`язку з чим, він у подальшому має намір звернутися з позовом до суду про встановлення графіку зустрічі зі своїми дітьми. Позивачка перешкоджає йому в реалізації її прав, як батька. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказано наступне. Відповідач не здійснив жодної дії щодо оскаржень зазначених у позовній заяві рішень, після його повернення на територію України, чим фактично визнав зазначені рішення. Відповідачем не надано доказів того, що його цивільна дружина та його дитина перебувають на його утриманні. [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначає, що дійсно працює тренером з фігурного катання на підставі цивільно-правової угоди та отримує заробіток в розмірі 4 000,00 грн. Хоча у справі №204/8540/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів зазначає, що взагалі ніде не працює та не має постійного доходу. В заявку з чим, на думку позивачки, [PERSON] намагається ввести її в оману та суд. Позивачка не заперечує щодо спілкування відповідача з дітьми, проте відповідач сам не здійснює жодних дій для побачення зі своїми дітьми. Відповідач знаючи про відкрите виконавче провадження про примусове стягнення з нього аліментів на утримання його дітей здійснив 5 перерахувань на загальну суму 3 600,00 грн. Проте, відповідач повинен був сплачувати суми, які повинні були бути в 2-3 рази більше, ніж ті, які він переводив із розрахунку не нижче 30% прожиткового мінімуму на двох дітей. Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, тотожного змісту з відзивом. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивачка вказала, що з 2015 року відповідач з їх життя із дітьми зник. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог. [PERSON] в судовому засіданні вказав, що позивачка відмовляє йому у спілкуванні з дітьми, проте він хоче спілкуватися з дітьми. З 2017 року по 2019 року перебував за кордоном. Він переказував грошові кошти своїй мамі, а вона на карту позивачці. Не працює з 2019 року. В період з 2015 року по 2016 року передавав подарунки, одяг. Також вказав, що в нього ще є одна дитина. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 10 жовтня 2009 року [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) зареєстрували шлюб, у Бабушкінському відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис 741 (том. 1 а.с. 11). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записано: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 02 лютого 2011 року (том 1 а.с. 12). [INFO] народився [PERSON] , батьками якої записано: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 407221 року (том 1 а.с. 13). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року у справі №204/3730/2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 11 березня 2015 року у справі №204/8413/2014 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2014 року і до досягнення ними повноліття. Державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Волошиним О.В. відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2015 року, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №204/8413/14 виданого 28.04.2015 року. (том 1 а.с. 17). Згідно з розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа №204/8413/14 від 28.04.2015 року, починаючи з 24.11.2014 року становить станом на 22.062022 року - 260199,84 грн. (том 1 а.с. 18). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 грн. у справі №204/7048/20 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 171 873,11 грн. 04 січня 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (том 1 а.с. 23). Листом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чечелівського ВДВС у місті Дніпрі від 01.02.2021 року №4363688 повідомлено позивачку щодо можливості притягнення боржника до кримінальної відповідальності (том 1 а.с. 27). Західною окружною прокуратурою міста Дніпра Дніпропетровською обласною прокуратури від 30.08.2021 року №88-87-21 повідомлено позивачку про те що у провадженні сектору дізнання віддаленням поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Досудове слідство триває (том 1 а.с. 30). Відповідно до довідок КЗО «Середня загальноосвітня школа №6» ДМР Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради України від 11.08.2021 року відносно [PERSON] , [PERSON] , відповідно до яких вбачається, що діти відвідують регулярно заняття у школі, діти завжди охайні, доглянуті. З педагогами щодо навчання дитини спілкується виключно мати, цікавиться шкільним життям дитини. За час навчання дітей, батько школу не відвідував, контакту зі школою не підтримує, бесід щодо дитини із педагогами школи не проводить. Виховання дитини займається мати - [PERSON] . Дитину до школи приводить і забирає мати (том 1 а.с. 31, 32). Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним головним спеціалістом Волошенюк Г.С., [PERSON] з метою обстеження умов здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] . Результат: комісія прийшла до висновку, що умови проживання за вказаною належністю належні (том 2, а.с. 26). Розпорядженням від 20.01.2022 року №20-р Головою Центральної адміністрації Дніпровської міської ради «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав» затверджено висновок органу опіки та піклування - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 118). Згідно висновку вказано, що [PERSON] тривалий час не спілкується з дітьми, не сплачує аліменти на їх утримання (заборгованість станом на 29.07.2021 року становить 231242,21 грн.), не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не створює належних умов для розвитку їх природних здібностей, не готує до самостійного життя, виходячи з інтересів дітей, орган опіки та піклування - Центральна адміністрація Дніпровської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні було надано пояснення свідка [PERSON] , яка є матерію відповідача, відповідно до яких остатньою було вказано, що позивачка не дає спілкуватися дітям з батьком та з нею. [PERSON] ображена на батька. Вказала, що відповідач перераховував грошові кошти на дітей. З 2016 року її син [PERSON] у м. Дніпрі не проживає, не мав можливості спілкуватися з дітьми з 2019 року (COVID, війна). Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона вихователь дитячого садочку, знає дітей з 2015 року, [PERSON] перший раз бачить. Свідок [PERSON] , який є чоловіком позивачки, в судовому засіданні вказав, що він разом з позивачкою 8 років проживають разом з дітьми, тобто з 2015 року. Вказує, що телефонував відповідачу [PERSON] один раз, по якимось питанням і все. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, [PERSON] з дітьми не спілкується, не приймає участь у вихованні, аліменти були, проте не в достатній кількості. Вказала, що фактів заборони [PERSON] спілкуватися з дітьми не було. [PERSON] поганий батько. В судовому засіданні в присутності педагога надали пояснення діти. Так, [PERSON] , було зазначено, що вона навчається у 7 класі у школі №6. Проживає з мамою, папою, з братом, бабуся на вихідні в гості приїжджає. Її рідний батько приходив до них 3 роки тому і більше не приходив, бабусю [PERSON] не знає. Вона спілкується з друзями в соц. сітях, але батько її ніколи там не знаходив, на зв`язок не виходив. [PERSON] , вказав, що теж ходить до школи №6. Живуть з мамою, батьком [PERSON] , сестрою, братом. Про рідного батька знає, проте ніколи його не бачив. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав. При цьому судом враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та допускається при наявності вини в його батька/матері, які належно не виконують своїх батьківських обов`язків. Наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей, проте сукупність встановлених під час розгляду справи обставин підтверджує ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Також наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей не свідчить про намір [PERSON] на відновлення відносин із сином і донькою та зацікавленість у наявності засобів для життя, навчання й розвитку дітей. Судом також враховано, що справа перебуває на розгляді суду з листопада 2021 року (а з дітьми він не спілкується ще з 2015 року), проте відповідач не вчиняв дій, які б свідчили про наявність у нього інтересу до спілкування з дітьми, проведенні з ними часу та їх виховання. Посилання про наявність перешкод у спілкуванні з дітьми не підтвердилися під час розгляду справи та не звільняють його від виконання батьківських обов`язків. Натомість позивачкою, надано докази, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей та його винну поведінку. При цьому суд взяв до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] як такого, що підтверджує факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачкою доведено необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи встановлені обставини, що враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного і

Outcome: approved