Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ПУЕЦ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 15 651 грн 04 коп., суми інфляційних втрат у розмірі 717 грн. 29 коп. та 3% річних у розмірі 274 грн. 58 коп. На обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що позивач здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] , власником квартири № 123 у якому є відповідач. Позивачем постійно надавались житлово-комунальні послуги за вказаною адресою, однак відповідач не сплачував кошти за спожиті послуги за період з 1 березня 2020 року по 28 лютого 2023 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від добровільної сплати боргу, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату судового збору. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які ним отримано 15 липня 2023 року. 3 липня 2023 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначав, що станом на 27 червня 2023 року заборгованість ним сплачена повністю. Крім того, зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати за житлово-комунальних послуг в період дії воєнного стану" № 206 від 5 березня 2022 року до припинення воєнного стану забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. 7 липня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, оплату основної суми боргу відповідачем було здійснено, але після пред`явлення позову до суду, а інфляційні нарахування та 3 % річних було здійснено за період до дати початку введення воєнного стану на території України. Крім того, до суду від представника позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог, в якому позивач посилаючись на те, що відповідачем після пред`явлення позову було сплачено основну суму заборгованості, просив стягнути інфляційних втрати у розмірі 717 грн 29 коп., 3% річних у розмірі 274 грн 58 коп. та судовий збір у розмірі 2 684 грн. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що ТОВ «ПУЕЦ» з 1 липня 2017 року надає послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач є обслуговуючою організацією вказаного будинку, здійснює його утримання, обслуговування та експлуатацію. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 15). Як вбачається із матеріалів справи, для забезпечення надання житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] , позивачем було укладено: договір № 107-О на технічне обслуговування пожежних систем від 15 листопада 2012 року; договір № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження твердих побутових відходів від 1 жовтня 2012 року; договір № 47 на комплекс робіт з технічного обслуговування ліфтів від 1 жовтня 2012 року; підрядний договір № 16-08-2013то від 1 серпня 2013 року на технічне обслуговування та ремонт диспетчерських систем., договір № 47 від 1 жовтня 2012 року, договір № 40 від 1 вересня 2022 року. Підтвердженням того, що позивачем дійсно надавалися житлово-комунальні послуги є копії Актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За приписом статті 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно пункту 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Враховуючи те, що згідно квитанцій від 31 травня, 24 та 27 червня 2023 року [PERSON] сплачено суму основної заборгованості у загальному розмірі 15 709 грн., представником позивача було подано клопотання про зменшення позовних вимог. Відповіді до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Згідно розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни за період з травня 2020 року по січень 2022 року становить 719 грн. 29 коп., а розмір 3% річних - становить 274 грн. 58 коп. (а.с.14). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки відповідач не виконав свій обов`язок по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг вчасно, то суд приходить до висновку про стягнення з нього на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 717 грн. 29 коп. та три відсотки річних у розмірі 274 грн. 58 коп., а всього 993 грн. 87 коп. При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з наступних підстав. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Як вбачається із матеріалів позовної заяви нарахування санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, позивачем здійснено за період з травня 2020 року по січень 2022 року (а.с. 14). Таким чином, п. 18 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України на ці правовідносини не розповсюджується, оскільки позивач просить стягнути заборгованість за період до набрання чинності та внесення змін до Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згдіно ч. 3 ст. 142 ЦК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивач підлягають стягненню понесені останнім документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2684 грн. (а.с. 11). На підставі викладеного та

Outcome: approved