Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказав, що з 09 вересня 2000 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , під час якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Але шлюбні відносини з дружиною фактично припинились з березня 2022 року, від тоді вони не спілкуються, що призвело до взаємного відчуження та небажання підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Тому подальше збереження сім`ї не відповідає його інтересам, і примирятися він не бажає. Позивач також вказував на ті обставини, що його донька проживала з матір`ю в Швеції. Але [PERSON] , відповідач в справі, як мати дитини останнім часом не приділяла уваги їх доньці, не проявляла інтерес до неї і проживала окремо від неї. Така поведінка відповідача призвела до того, що їх донька [PERSON] була відібрана від матері та поміщена до дитячого будинку у Швеції. Офіційні державні органи Швеції пропонують передати дитину саме батькові. Тому з огляду на поведінку [PERSON] , яка припинила піклуватися про дитину, позивач просить позбавити її батьківських прав відносно їх доньки та визначити місце проживання дитини з ним. Він, [PERSON] , впевнений, що проживання доньки з ним відповідатиме її інтересам, бо він зможе забезпечити догляд за нею, надати їй належне виховання, турботу та освіту, а також фізичний і духовний розвиток. До того ж, на відміну від дружини, він здатен забезпечити нормальний розвиток і умови проживання для своєї дитини, оскільки має у власності житловий будинок. Також позивач вказав у позові, що відповідач [PERSON] не забезпечує матеріально потреби доньки, а тому слід в примусовому порядку стягувати з неї аліменти. Ухвалою від 07 серпня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 31 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання відповідач [PERSON] викликалася шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини її неявки суду невідомі, відзив на позов нею не поданий. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Він пояснив, що в березні 2022 року дружина забрала доньку і виїхала з нею за кордон, після чого припинила з ним будь-яке спілкування. Він все ж таки намагався підтримувати з дружиною і доньку зв`язок, телефонуючи на мобільний телефон доньки [PERSON] . Але дружина почала поступово налаштовувати доньку проти нього і забороняти їй спілкуватися з ним. Тому він звернувся по допомогу до своєї старшої доньки, яка виїхала до Європи для зустрічі з [PERSON] . Від старшої доньки він, [PERSON] , дізнався, що дружина відмовилась водити доньку до школи і витрачала грошові кошти, призначені на утримання доньки, на власні потреби. Згодом це призвело до того, що [PERSON] відібрали у матері, бо вона проявляла агресію до доньки та не піклувалася про її добробут. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, наголосив, що поведінка матері негативно впливає на дитину та може бути для неї небезпечною. Тому дитину слід передати батькові для спільного проживання і подальшого виховання, а відповідача позбавити батьківських прав через ухилення від їх виконання. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області Сльота А.М. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з тих підстав, що через поведінку відповідача [PERSON] , яка не здатна доглядати їх спільну з позивачем дитину, дівчинка опинилася у небезпечній ситуації, і тому її слід передати батькові. Вислухавши учасників справи та їх представників, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі з 09 вересня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] , виданим 09 вересня 2000 року Комінтернівським відділом реєстрації актів громадянського стану. Під час шлюбу у сторін [INFO] народилася доньки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим повторно Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 07 липня 2023 року. З березня 2022 року сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, проживають окремо один від одного та спільного господарства не ведуть. Відносини між сторонами припинились та носять формальний характер через відсутність бажання перебувати у шлюбі. Примирятися позивач не бажає, оскільки втратив почуття любові і поваги до відповідача через різні погляди на сімейне життя і обов`язки, що призвело до взаємного відчуження. Намір позивача розірвати шлюб є остаточним та не суперечить його інтересам. За таких обставин суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Позивач стверджує, що відповідач припинила піклуватися про доньку та забезпечувати її потреби, коли почала проживати окремо, і не докладає зусиль для забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини і отримання нею освіти. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, з представлених позивачем документів, складених Соціальним комітетом Маріестадської громади, Швеція, вбачається, що відповідач [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] мешкають в поселенні в м. Маріестад, Швеція; і соціальні служби з 20 червня 2023 року терміново взяли [PERSON] під опіку з огляду на значний ризик для життя дитини, якщо вона залишатиметься з матір`ю. Такий висновок соціальних служб ґрунтувався на тому, що [PERSON] не отримувала достатньо їжі, бо мати викидала їжу, яку передавали для дитини, її життя було невпорядковане, і вона зазнавала насильства від матері, яка проявляла до неї агресію; з огляду на умови проживання дитина може захворіти. Соціальні служби Швеції також вказали, що мати ізолює дитину і не дозволяє їй ходити до школи. З наведеного можна зробити висновок, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за яких її участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Так, донька сторін у справі [PERSON] на даний момент проживає разом із матір`ю [PERSON] , яка самостійно визначила місце проживання доньки, коли поїхала з постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Виходячи з пояснень позивача [PERSON] , зміна відповідачем місця проживання дитини відбулась за його згодою. Але невдовзі відповідач почала перешкоджати позивачу у спілкуванні з донькою, що змусило його заявити свою вимогу про визначення місця проживання доньки разом з ним. Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, але попередньо суд повинен впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області на виконання вимог ст. 19 СК України було надано висновок від 31 серпня 2023 року № 03-36/3734 про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою його проживання: [ADDRESS] . Цим де висновком орган опіки та піклування вказав, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Такий висновок ґрунтується на підставі проведеної перевірки умов проживання позивача [PERSON] в будинку за адресою реєстрації, де створені усі необхідні умови для забезпечення розвитку доньки і належного догляду за нею. Ще однією суттєвою обставиною, яку суд бере до уваги при вирішенні справи, є медичний висновок від 27 липня 2023 року, яким підтверджується те, що позивач [PERSON] за станом свого здоров`я може виконувати обов`язки з виховання дитини. Тому, враховуючи вищевикладене, суд визначає місце проживання малолітньої дитини разом з батьком за місцем їх постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що досліджені докази свідчать про ухилення відповідача [PERSON] від виконання обов`язків по забезпеченню належних умов для проживання доньки, здобуття нею освіти, суд задовольняє вимогу позивача про позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошової сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На даний час відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання своєї малолітньої доньки [PERSON] , а тому суд стягує з неї аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 3220,00 грн., які документально підтверджені. Крім того, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати цих сум за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Outcome: approved