Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

У квітні 2023 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради (далі по тексту - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - відповідачі), третя особа: Київській обласний цент соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків», в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачів на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку кожного з відповідачів. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі усиновили [PERSON] згідно рішення Баришівського районного суду Київської області від 12.11.2018 року (справа №355/1515/18). З 28.12.2018 року [PERSON] проживав у родині відповідачів за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований з 16.08.2019 року. 14.08.2020 року неповнолітній [PERSON] був влаштований батьками до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків». При цьому, 05.08.2020 року [PERSON] та [PERSON] подали позовну заяву до Баришівського районного суду Київської області про скасування усиновлення. Підставами позову зазначались зміна поведінки дитини в негативну сторону, вчинення [PERSON] крадіжок, небажання сина називати їх батьками та виконувати їх прохання, страждає ігровою залежністю, але у задоволенні позову було відмовлено. Проте, батьки відмовилися забирати сина додому, не цікавляться ним, не беруть участі в його вихованні, тобто ухиляються від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для звернення до суду даним позовом. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що відповідачі не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав, оскільки відносини між ними та [PERSON] , не дивлячись на зусилля з боку батьків, не склалися. Щодо стягнення з них аліментів заперечують, враховуючи їх стан здоров`я, а також ту обставину, що коли [PERSON] проживав у їх родині, відповідачі забезпечили його всім необхідним, а даний час не вважають за необхідне утримувати дитину, яка ніколи не вважала їх своїми батьками. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідачі та їх представник не заперечували проти позову в частині позбавлення батьківських прав, просили суд відмовити у задоволенні позову щодо стягнення аліментів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, у якому просила задовольнити позов. Неповнолітня дитина: [PERSON] не заперечував проти позбавлення батьківських прав відповідачів. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності(ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 31.05.2023 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву. Протокольною ухвалою суду від 12.06.2023 року долучено документи, надані представником відповідача, а також закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши документи, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Баришівським районним судом Київської області від 12 листопада 2018 року у справі № 355/1515/18, постановлено рішення про усиновлення малолітнього громадянина України [PERSON] , який народився [INFO] [PERSON] та [PERSON] . Виключено з актового запису про народження [PERSON] від 13.04.2006 року за № 43 відомості про батька [PERSON] та відомості про матір [PERSON] . В актовому записі про народження [PERSON] зазначено батьків [PERSON] та [PERSON] , змінено прізвище та по батькові дитини. Як встановлено даним рішення, батько [PERSON] - [PERSON] , помер [INFO] , мати хлопчика - [PERSON] , відповідно до рішення Березанського міського суду Київської області від 21.06.2018 року позбавлена батьківських прав відносно свого сина [PERSON] . Вказане рішення наявне у Єдиному державному реєстрі судових рішень. У подальшому, 05.08.2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися з позовною заявою до Службу у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, про скасування усиновлення (справа №355/927/20). На обґрунтування позову [PERSON] та [PERSON] зазначали, що не дивлячись на всі їх зусилля, незалежно від їх волі та бажання, відносини із усиновленою дитиною не складаються, хлопчик відмовляється називати їх татом та мамою, виконувати будь-які прохання, взагалі не розуміє нових батьків, має проблеми з навчанням, страждає ігровою залежністю, має схильність до брехні і крадіжок, маніпулює відносинами з усиновлювачами для досягнення корисливих цілей, двічі не приходив додому ночувати, переховуючись у друзів, внаслідок чого між ними склалися стосунки, які є неможливими для їх спільного сумісного проживання і виконання позивачами своїх батьківських обов`язків, що у свою чергу суперечить інтересам дитини та не забезпечує їй належного сімейного виховання. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 01 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року, відмовлено у задоволенні позову. Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2023 року касаційну скаргу на вказані рішення та постанову повернуто заявникам (а.с. 27-47). Як встановлено під час розгляду справи №355/927/20, 18 грудня 2018 року Березанським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області було видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , де батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] після усиновлення проживав та з 16 серпня 2019 року є зареєстрованим разом з усиновлювачами за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідкою Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків» від 3 лютого 2021 року № 1 [PERSON] 14 серпня 2020 року був переданий усиновлювачами [PERSON] , [PERSON] та зарахований до списку вихованців центру згідно наказу від 14 серпня 2020 року № 47. Відповідно до висновку Броварської районної державної адміністрації Київської області від 30 листопада 2021 року № 2474/01-12 про скасування усиновлення [PERSON] , [INFO] , враховуючи рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 16 від 23 листопада 2021 року) орган опіки та піклування вважає недоцільним скасування усиновлення позивачами дитини та рекомендує позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, а дитині надати правовий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Під час особистої розмови з представником Служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області Семенець Богдан заперечував про те, що було викладено у позовній заяві [PERSON] та [PERSON] , а саме: відмова від виконання їх прохань, допомоги по-господарству, схильність до брехні та крадіжок. У позовній заяві зі слів усиновлювачів вказано, що дитина має певні вади, які не були їм відомі. Проте, як пояснював [PERSON] , батьки жодного разу не проводили йому медичного обстеження. Повертатися в родину відмовляється, так як батьки неприязно ставляться до нього, його життям не цікавляться і не приймають участі в його вихованні. Крім того, з усних повідомлень сусідів, в сім`ї позивачів проживали і інші діти, але через певний час вони відмовлялися від них. Зважаючи на вище викладене, служба вважала, що для дитини скасування усиновлення буде черговою втратою родини. Відповідно до характеристики Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків» на вихованця [PERSON] , [INFO] , який перебуває в центрі з 14 серпня 2020 року, адаптація пройшла без особливих труднощів, так як хлопець потрапив в заклад вдруге. За період перебування в закладі [PERSON] зарекомендував себе як: скритий, імпульсивний, вразливий, недовірливий. Хлопець навчається в 10 класі Морозівського НВК «спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів - ясла-садок» імені [PERSON] . Розумовий розвиток [PERSON] відповідає віку. Має середній рівень пізнавальної активності та словникового запасу. Ставлення до навчання позитивне, але особливого інтересу та здібностей не виявляє, під час підготовки домашніх завдань потребує контролю. Богдан дотримується правил внутрішнього розпорядку закладу, враховує рекомендації вихователів, іноді проявляє зухвалість, нестриманість та запальність, хоча з часом, усвідомлюючи свою провину, може попросити вибачення, також сильно виражена недовіра до навколишніх людей. В дитячому колективі підтримує дружні стосунки, віддає перевагу спілкуванню у вузькому колі, у спілкуванні з дітьми меншого віку періодично проявляє авторитетну поведінку, прагне верховодити, підкоряти собі інших, користується авторитетом серед дітей. Конфлікти можуть виникати, так як він не витримує грубості та має підвищену імпульсивність. Для [PERSON] характерний великий діапазон емоційних станів: легко захоплюється радісними подіями і впадає в повний відчай від сумних, образи приховує в собі. Позитивні риси: доброта, співпереживання, емпатійний, радіє за чужі успіхи, загострене почуття обов`язку, виконавська дисципліна. Негативні риси: надмірна чутливість, плаксивість, тривожність, готовність впадати у відчай, емоційне реагування на ситуації, йому до смаку розваги та життєва насолода, гостро реагує на життєві події, причому як на позитивні, так і негативні. Богдан проявляє інтерес до комп`ютерних ігор та занять у спортивному залі, а також має хобі - випалювання по дереву. Хлопець дотримується особистої гігієни. На належному рівні підтримує охайний зовнішній вигляд і доцільний стан речей. Відповідально ставиться до власного майна. Під час виконання доручень проявляє зацікавленість та наполегливість, майже завжди доводить поставлене завдання до кінця, докладає зусиль під час трудової діяльності, приходить на допомогу іншим, приймає участь у культурно-масових заходах закладу. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як вбачається із заяв [PERSON] та [PERSON] до служби у справах дітей виконавчого комітету Фастівської міської ради від 08.02.2023 року, оскільки між ними та [PERSON] не склалися родині відносини., що призвело до погіршення їх стану здоров`я, вони відмовляються забирати дитину у сім`ю та не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав (а.с. 20-21). На даний час [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з серпня 2020 року влаштований до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків» за заявою [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із листа старости Верпинського старостинського округу №04.4-21/05 від 10.02.2023 року (а.с. 23). Як вбачається із акту про відвідування вихованця Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків» [PERSON] , [INFO] від 21.03.2023 року №41, за час перебування у закладі батьки [PERSON] та [PERSON] не приймали участі у житті та вихованні дитини, не цікавились станом його здоров`я та умовами проживання, не відвідують сина, не спілкуються з ним та не забезпечують одягом та необхідними речами (а.с. 25). У судовому засіданні відповідачі не заперечували, що не беруть участі у виховані прийомного сина, не спілкуються з ним. У відповідності до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради №06-23/1345 від 28.03.2023 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с. 8-12). Як вбачається із ст. 255 СК України, усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. З моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків (ч.ч. 1, 4, 5 ст. 232 СК України). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу (ч. 1 ст. 242 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При винесенні рішення у справі судом враховано висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради №06-23/1345 від 28.03.2023 року, оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого усиновленого сина. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , який наразі є вихованцем Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків», за час перебування у закладі [PERSON] та [PERSON] не приймали участі у житті та вихованні дитини, не цікавились станом його здоров`я та умовами проживання, не відвідують сина, не спілкуються з ним та не забезпечують одягом та необхідними речами. При цьому варто зазначити, що у період, коли [PERSON] проживав у родині [PERSON] , подружжя забезпечували сину належний догляд, піклувались про його розвиток, забезпечували необхідними речами для навчання, підтримували зв`язок з класним керівником, постійно цікавились успіхами [PERSON] в навчанні, часто відвідували шкоди та шкільні батьківські збори (а.с. 24). Проте, у зв`язку з тим, що між відповідачами та усиновленим сином [PERSON] склалися стосунки, які, на думку подружжя [PERSON] , унеможливлюють подальше проживання хлопця у їх родині, було прийнято рішення про влаштування його до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків». Як пояснював [PERSON] , повертатися в родину він відмовлявся, так як батьки неприязно ставляться до нього, його життям не цікавляться і не приймають участі в його вихованні. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідачі по справі вихованням [PERSON] не займаються і ухиляються від своїх обов`язків по його утриманню та вихованню, категорично відмовляючись від вказаних обов`язків по відношенню до сина, тому вони повинні бути позбавлені батьківських прав відносно [PERSON] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Також, за умовами ч. 3 ст. 242 СК України, батьківські права усиновлювача можуть бути поновлені відповідно до положень статті 169 цього Кодексу. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У разі позбавлення усиновлювача батьківських прав настають наслідки, встановлені статтею 166 цього Кодексу (ч. 2 ст. 242 СК України). Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, суд дійшов висновку, що саме в інтересах дитини слід позов у цій частині задовольнити. При цьому, визначаючись з розміром аліментів, суд враховує, дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідачі є особами працездатного віку. Так, [PERSON] отримує дохід як ФОП (а.с. 81). Відповідачами не доведено, що їх стан здоров`я впливає на можливість отримання доходу та, відповідно, сплату аліментів у встановленому законом розмірі. При цьому, сторона відповідачів, посилалась на ч. 2 ст. 197 СК України, просила відмовити у задоволенні позову у цій частині, посилаючись на стан здоров`я відповідачів, їх ставлення до дитини під час проживання в сім`ї та поведінку самого [PERSON] , що стало наслідком зіпсування стосунків між ними. Так, за умовами ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Тобто, дане питання може бути розглянуто за окремим позовом у разі виникнення заборгованості по аліментах, яка на даний час відсутня. Також варто зазначити, що питання звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів за наявності інших підстав має розглядатись в окремому порядку за умови заявлення відповідних вимог. Стан здоров`я та матеріальний стан платника аліментів у даній справі враховуються при визначенні їх розміру. Проте, без подачі у процесуальному порядку окремого позову, вказані обставини не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів. За наведеного, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та можливим визначити розмір аліментів на дитину в розмірі 1/4 частки доходів (заробітку) кожного з відповідачів. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 03 квітня 2023 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Оскільки на час винесення даного судового рішення, органом опіки та піклування питання щодо встановлення опіки та піклування над дитиною не вирішувалось, тому слід зобов`язати Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради відкрити на [PERSON] , [INFO] , особистий рахунок у Державному ощадному банку України у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду, для перерахування аліментів, стягнутих з відповідача. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 2 147,20 грн. (1 073,60 грн. * 2) за задоволені позовні вимоги про позбавлення батьківських права та стягнення аліментів, тобто по 1 073,60 грн. з кожного, так як позивач звільнений від сплати судового збору за даними вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: approved