Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Представник позивачки-адвокат Данилюк П.П. звернулася до суду в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом про стягнення з відповідача на її користь аліменти в розмірі 2000грн на її утримання до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилався на те, що 25.11.2020 позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на утримані позивачки. Позивачка є інвалідом 2 групи. Відповідач відмовився надавати необхідну матеріальну допомогу на її утримання, тому вона змушена звернутися до суду із даною позовною заявою, про стягнення з нього аліментів на своє утримання. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 01.08.2023 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд по суті на 29.08.2023 із викликом сторін, який відкладено на 02.10.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивачки-адвокат Данилюк П.П. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позов підтримують та просять задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відзив на позов не подав. З урахуванням одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. 25 листопада 2020 року між сторонами зареєстровано шлюб, згідно свідоцтва серії [NUMBER] від 25 листопада 2020 року виданого Виконавчим комітетом Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с.6). Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва серії [NUMBER] від 03 квітня 2021 року виданого Вінницьким міським відділом ДРАЦС у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (а.с.7). [PERSON] зареєстрована та проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] знаходиться на утриманні матері [PERSON] , згідно довідки №506 від 26.07.2023 виданої Якушинецькою сільською радою (а.с.8). Позивачка [PERSON] є інвалідом 2 групи, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №335880 від 10.05.2023 (а.с.4). Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як закріплено у ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - неможливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 цієї статті регламентує, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я; матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;а також інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка здійснює догляд за малолітнім сином сторін, якому ще не виповнилося три роки, а також за станом свого здоров`я, вона не має змоги працювати та самостійно утримувати себе й сина. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У свою чергу, доказів того, що відповідач як чоловік-батько не має змоги надавати позивачці як дружині-матері, з якою проживає дитина, матеріальної допомоги до досягнення цією дитиною трьох років, матеріали цієї справи також не містять, отже, такі аліменти можуть бути присудженими та стягуватися. З урахуванням установленого та потреб дружини, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення аліментів у межах заявлених позивачкою позовних вимог в твердій грошовій сумі 2000грн, щомісячно, до досягнення їх сином, [PERSON] , [INFO] , трьох років. Частиною першою статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивачка звернулася з позовом до суду 31.07.2023, а тому законним є присудження аліментів саме з цієї дати. Згідно із п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому судове рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягатиме до негайного виконання. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про стягнення аліментів на себе) на підставі пункту 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то, на підставі ст.141 ЦПК України, такий судовий збір, у розмірі 1073,60грн, слід стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved