Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Заявник звернулася до суду з вище вказаною заявою, в якій просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , разом з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , з 2018 року по теперішній час. В обґрунтування якої зазначила, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 20.05.1985 року виділено квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з кінця квітня 2018 року вона разом зі своєю донькою мешкає у даній квартирі, а з 03.01.2023 року зі згоди [PERSON] -зареєстровані. За час спільного проживання вони спільно проводили поточний ремонт квартири, придбавали побутову техніку, сплачували комунальні послуги. З 2018 року ведуть спільне господарство, кожен має свої обов`язки щодо підтримання порядку в квартирі та придбання продуктів харчування, сплати комунальних послуг. Вказала, що [PERSON] визнав її членом своєї родини, як свою дружину. На даний час [PERSON] є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, безстроково, часто хворіє, тому постало питання про зміну наймача вказаної квартири. Вона зверталася до виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області з заявою про заміну наймача, однак їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю відомостей щодо родинних зв`язків з наймачем. Отже, встановлення юридичного факту постійного проживання її з [PERSON] необхідне їй для підготовки документів для звернення до виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області з заявою про заміну наймача житлового приміщення. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. 31.08.2023 року представником заінтересованої особи Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області Тарабара Ю.В. надано пояснення щодо заяви [PERSON] , в яких остання просить залишити заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення без задоволення. Вказала, що доводи заявниці щодо факту спільного проживання в спірній квартирі не підтверджені належними та допустимими доказами, які встановлюють факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Заявник [PERSON] у судові засідання призначені на 21.09.2023 та 05.10.2023 не з`явилась, надала телефонограми, в яких просила провести розгляд справи за її відсутності. Заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області Тарабара Ю.В. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, та просила заяву залишити без задоволення. Заінтересована особа [PERSON] у судові засідання призначені на 04.09.2023, 21.09.2023, 05.10.2023 не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся, однак СМС повідомлення не були доставлені на номер телефону, який зазначений в заяві, у зв`язку з технічних причин у оператора мобільного зв`язку. Пояснення щодо заяви не надав, заяву про розгляд справи без його участі також не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є наймачем квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується архівним витягом з протоколу №07 засідання виконавчого комітету Лозівської міської ради від 20 травня 1985 року. Із Витягу №2540 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданого відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади 24.07.2023 №2540, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як зазначає заявниця у заяві, починаючи з кінця квітня 2018 року вона разом зі своєю донькою мешкає у вище вказаній квартирі, а з 03.01.2023 року зі згоди [PERSON] -зареєстровані. За час спільного проживання вони спільно проводили поточний ремонт квартири, придбавали побутову техніку, сплачували комунальні послуги. З 2018 року ведуть спільне господарство, кожен має свої обов`язки щодо підтримання порядку в квартирі та придбання продуктів харчування, сплати комунальних послуг. Вказала, що [PERSON] визнав її членом своєї родини, як свою дружину. На підтвердження чого заявницею було надано гарантійний лист та технічний лист на пральну машину, яка була придбана 11.08.2019 року та гарантійний талон на стелю від 18.12.2020 року. Також, на підтвердження факту спільного проживання з [PERSON] , заявником надано акт про фактичне проживання особи, складеного [PERSON] та [PERSON] , в якому останні вказали, що [PERSON] та її донька [PERSON] , постійно мешкають за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2018 року, разом з [PERSON] , [INFO] , разом зв`язані спільним побутом, за спільні кошти робили ремонт, сплачують комунальні послуги, підтримують в квартирі порядки. В квартирі прибрано, затишно, придбані меблі, побутова техніка. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 293 ч. 1 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підставі п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України та п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Під час судового розгляду заявником не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї з 2018 року, зокрема, що заявниця з заінтересованою особою постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з [PERSON] . Також, матеріали справи не містять відомостей щодо обізнаності [PERSON] щодо розгляду вказаної справи в суді. Жодних заяв, пояснень, які б підтверджували факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [PERSON] до суду не надав. Щодо долученого заявником акту про фактичне проживання особи, складеного свідками [PERSON] та [PERSON] , то суд зазначає, що такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Зокрема, у ст.ст.90-93 ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи. При цьому, суд зауважує, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19). Клопотання про допит свідків в судовому засіданні [PERSON] не заявляла. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що заявником не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про встановлення факту спільного проживання заявника та [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу у зазначений заявником період.

Outcome: dismissed