Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник позивача\~ адвокат\~Бандура В.\~О.\~в липні\~2021\~р.\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідачки про поділ спільного майна подружжя без розірвання шлюбу, в якому просив припинити режим спільного майна подружжя і поділити спільно нажите майно, встановивши режим роздільності майна в такому порядку: -визнати за позивачем право особистої приватної власності у розмірі 1/1 на домоволодіння [ADDRESS] ; -визнати за позивачем право приватної власності на частку домоволодіння [ADDRESS] ; -визнати за відповідачкою право приватної власності на 3/4 частки домоволодіння [ADDRESS] ; -визнати за позивачем право приватної власності на транспортний засіб OPEL VIVARO (VIN [NUMBER] ); -визнати за відповідачкою право приватної власності на транспортний засіб FIAT PANDA (VIN [NUMBER] ); -розподілити боргові зобовязання, що виникли за кредитним договором під час купівлі транспортного засобу OPEL VIVARO, в рівних частках. Ухвалою від 18.08.2021 суд відкрив провадження в справі в рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 13.12.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Заявлені вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що сторони з 09.12.1997 перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому народилося четверо дітей. Незважаючи на те, що шлюб не розірвано, сторони понад чотири роки проживають окремо, шлюбні відносини між ними є фактично припиненими, вони не ведуть спільного господарства, спілкуються виключно через повнолітніх дітей. За час перебування в шлюбі сторони набули таке майно: 1) домоволодіння [ADDRESS] , вартість якого становить 185201 грн, право власності на яке зареєстроване за відповідачкою; 2) домоволодіння [ADDRESS] , що включає в себе земельну ділянку з кадастровим номером 2625888301:02:002:0914 площею 0,1387 га та житловий будинок площею 345,1 кв.м, вартість якого становить 87600 доларів США, що еквівалентно 2390604 грн, право власності на яке зареєстроване за позивачем; це домоволодіння на даний час є непридатним для проживання, потребує значних вкладень для завершення ремонтних робіт, тому є таким, що значно дешевше (орієнтовно вдвічі), ніж домоволодіння на [ADDRESS] , яке повністю завершене, з обладнаною прибудинковою територією; 3) транспортний засіб автомобіль FIAT PANDA (VIN [NUMBER] ), право власності на який зареєстроване за позивачем, який знаходиться в користуванні відповідачки; орієнтовна ринкова вартість автомобіля становить 5450 доларів США, що еквівалентно 148730,50 грн; 4) транспортний засіб автомобіль OPEL VIVARO (VIN [NUMBER] ), 2015 року випуску, що зареєстрований на праві власності за позивачем; орієнтовна ринкова вартість автомобіля становить 14500 доларів США, що еквівалентно 395705 грн; при цьому, враховуючи, що автомобіль не розмитнений на території України, його орієнтовна вартість складає 10000 доларів США, що еквівалентно 272900 грн, за який позивач сплачує кредит. Представник позивача адвокат Бандура В. О. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задоволити, просив стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 17850 грн, що складаються із 11350 грн сплаченого судового збору та 6500 грн витрат на правову допомогу. Відповідачка та її представник адвокат Марущак В.І. у судовому засіданні позов визнали частково. Представник відповідача пояснив, що сторона погоджується з обсягом спільно нажитого майна, який заявлено позивачем до поділу, зокрема, з двома обєктами нерухомого майна, якими є два домоволодіння, та двома обєктами рухомого майна, якими є два транспортні засоби, та з оцінкою вартості цих обєктів. При цьому позивач необґрунтовано вважає земельну ділянку з кадастровим номером 2625888301:02:002:0914 площею 0,1387 га складовою частиною домоволодіння [ADDRESS] , вказану земельну ділянку позивач до розподілу не заявив. Відповідачка не повністю погоджується з варіантом розподілу спільного майна, який запропонував позивач. Відповідачка згідна, щоб за нею визнати право власності на автомобіль FIAT PANDA, яким вона користується, та за позивачем визнати право власності на автомобіль OPEL VIVARO, при цьому просить стягнути з позивача 123487,25 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки у вартості транспортних засобів, виходячи з розрахованої позивачем вартості та з урахуванням того, що автомобіль OPEL VIVARO не потребує розмитнення на території України (позивач придбав його і користується ним у Польщі). Наявність боргових зобовязань, що виникли за кредитним договором під час купівлі цього транспортного засобу, не підтверджена жодними доказами, тому ця вимога не підлягає до задоволення. Оскільки відповідачка разом з неповнолітньою дочкою проживає в домоволодінні на [ADDRESS] , відповідачка просить залишити це домоволодіння в її власності, посилаючись на наявність підстав для відступу від рівності часток, оскільки позивач має заборгованість по сплаті аліментів на двох неповнолітніх дітей, розмір якої станом на 01.03.2023 склав 86333 грн. Щодо домоволодіння на [ADDRESS] , представник відповідача просив залишити його у власності позивача, при цьому стягнути з нього на користь відповідачки грошову компенсацію в розмірі 1102701 грн (2390604 185201 = 2205403 : 2 = 1102701), або поділити домоволодіння в рівних частках по кожному з подружжя. Витрати по сплаті судового збору просив розділити між сторонами пропорційно до задоволених вимог та відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, які не підтверджені належними доказами (відсутні договір, акт виконаних робіт). Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що сторони позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 09.12.1997 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.12), в якому народилося четверо дітей, троє з яких на даний час повнолітні, малолітньою є дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони протягом тривалого часу (понад шість років) проживають окремо, фактично припинивши шлюбні відносини. Під час шлюбу сторони придбали таке майно: 1)домоволодіння [ADDRESS] , яке складається із житлового будинку А площею 202,9 кв.м, гаража Б площею 21,2 кв.м, сараю В площею 10,4 кв.м, на яке Чукалівська сільська рада 05.12.2006 видала на імя відповідачки свідоцтво про право власності, на підставі якого за нею 05.12.2006 зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується копіями свідоцтва, витягу про реєстрацію права власності (а.с.226-227). Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно вартість домоволодіння становить 185201 грн (а.с.14); 2)домоволодіння [ADDRESS] , що складається із житлового будинку А площею 345,1 кв.м, на яке Чукалівська сільська рада 22.01.2007 видала на імя позивача свідоцтво про право власності, на підставі якого за ним 22.01.2007 зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується копіями свідоцтва, витягу про реєстрацію права власності (а.с. 15, 17) та інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.13). Вартість домоволодіння становить 87600 доларів США, що еквівалентно 2390604 грн (згідно курсу долара станом на час подання позову 27,29 грн), що підтверджується наданим позивачем калькулятором вартості обєкта нерухомості (а.с.27); 3) транспортний засіб автомобіль FIAT PANDA (VIN [NUMBER] ), право власності на який зареєстроване за позивачем (а.с.20), який знаходиться в користуванні відповідачки; ринкова вартість автомобіля згідно наданого позивачем калькулятора розрахунку вартості автомобіля становить 5450 доларів США, що еквівалентно 148730,50 грн (а.с.26); 4) транспортний засіб автомобіль OPEL VIVARO (VIN [NUMBER] ), 2015 року випуску, що зареєстрований на праві власності за позивачем (а.с.22-25); ринкова вартість автомобіля згідно наданого позивачем калькулятора розрахунку вартості автомобіля становить 14500 доларів США, що еквівалентно 395705 грн (а.с.21). Указані обєкти спільного майна подружжя є предметом позову в рамках даної справи. Відповідачка погодилася з обсягом спільного майна, яке позивач заявив до поділу, та з оцінкою вартості спірних двох обєктів нерухомого майна і двох обєктів рухомого майна. У рамках розгляду справи суд установив, що обєктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] є також дві земельні ділянки, а саме: 1) земельна ділянка з кадастровим номером 2625888301:02:002:0919 площею 0,1059 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, власником якої є відповідачка, право власності зареєстроване 10.10.2019, на якій сторони побудували домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.135) та копією рішення Чукалівської сільської ради від 27.09.2019 (а.с.136); 2) земельна ділянка з кадастровим номером 2625888301:02:002:0914 площею 0,1387 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка на підставі державного акта серії ІФ № 010393 від 11.05.2005 належить позивачу, на якій сторони побудували домоволодіння [ADDRESS] . Право власності позивача на присадибну земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.06.2019, що підтверджується відповідним витягом (а.с.16) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.235). Сторона позивача не заявила вимог про поділ земельних ділянок. При цьому про першу земельну ділянку сторона взагалі не згадує, а твердження представника позивача про те, що друга земельна ділянка є складовою частиною домоволодіння [ADDRESS] , є необґрунтованим. Спірне домоволодіння і присадибна ділянка, на якій це домоволодіння споруджене, являються окремими обєктами нерухомого майна і окремими обєктами права власності. Як передбачено ч. 1 ст. 381 ЦК України, земельна ділянка з розташованим на ній житловим будинком, господарськими будівлями може бути єдиним обєктом права власності у складі садиби, однак, сторона жодними доказами не підтвердила наявність такої обставини. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вказана правова позиція підтверджена в постанові Верховного Суду в складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц. У рамках даної справи сторона позивача заявила вартість спірних обєктів права спільної сумісної власності подружжя, підтвердивши заявлену вартість належними доказами, а саме: домоволодіння [ADDRESS] у 2390604 грн, домоволодіння [ADDRESS] грн, автомобіля OPEL VIVARO 395705 грн, автомобіля FIAT PANDA 148730,50 грн. Сторона відповідача погодилася із заявленою вартістю. Суд зазначає, що сторона позивача, яка під час судового розгляду справи стверджувала про те, що домоволодіння [ADDRESS] , яке потребує значних вкладень для завершення ремонтних робіт, значно дешевше (орієнтовно вдвічі) за домоволодіння на [ADDRESS] , яке повністю завершене, з обладнаною прибудинковою територією, не надала належних і допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини. Сторона в рамках підготовчого провадження, що тривало один рік чотири місяці, не скористалась своїми правами щодо надання суду підготовленого на її замовлення висновку оціночно-будівельної\~експертизи по двох спірних обєктах нерухомого майна або звітів про оцінку їх вартості, щодо заявлення\~клопотання про\~призначення судом такої експертизи. Відповідно до ст. 60 СК України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Зазначене положення кореспондується з положенням ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~є їхньою\~спільною сумісною\~власністю,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, в сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя, та частки чоловіка і дружини є рівними. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням викладеного суд частково задовольняє першу позовну вимогу, оскільки повне задоволення вимоги про визнання за позивачем в цілому права приватної власності на домоволодіння [ADDRESS] зобовязує суд стягнути з нього на користь відповідачки грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки в розмірі, що перевищує один мільйон грн. Тому суд, щоб уникнути стягнення такої грошової компенсації, яка може обтяжити становище позивача, вважає за доцільне провести поділ домоволодіння шляхом визнання за кожною із сторін права власності на половину домоволодіння. Друга позовна вимога про визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS] підлягає до задоволення в повному обсязі, а саме: за позивачем суд визнає право власності на частину, за відповідачкою право власності на частини вказаного майна. Оскільки суд діє в межах заявленої позивачем вимоги, то зазначає, що при задоволенні даної позовної вимоги відсутні підстави для стягнення грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки. При цьому суд уважає необґрунтованим твердження представника відповідача про наявність підстав для відступу від рівності часток при поділі другого об`єкта нерухомого майна, оскільки позивач має заборгованість по сплаті аліментів на двох неповнолітніх дітей, розмір якої станом на 01.03.2023 склав 86333 грн. \~ \~ \~ \~Дійсно, як випливає з розрахунку із сплати аліментів, станом на 01.03.2023 заборгованість позивача по сплаті аліментів на двох неповнолітніх дітей становила 86333 грн (а.с.177) Частиною другою ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. \~ \~ \~ \~Суд зазначає, що у випадку ухилення від виконання рішення суду про сплату аліментів державний виконавець застосовує певні примусові заходи для встановлення відповідальності за ухилення, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Більш того, за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей передбачена кримінальна відповідальність. При цьому злісне ухилення полягає у тривалому та наполегливому ухиленні особи від виконання обовязку зі сплати аліментів шляхом приховування свого місця проживання, роботи, фактичного заробітку або інших грошових надходжень, незважаючи на попередження про кримінальну відповідальність. Отже, сам по собі факт існування заборгованості зі сплати аліментів не можна розцінювати як ухилення від утримання дитини, оскільки не доведено умов винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обовязками. Суд уважає, що сторона відповідача не надала належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження обставини щодо умисного та злісного ухилення позивача від виконання своїх батьківських обовязків з утримання неповнолітніх дітей. Тому відсутні підстави для відступу від рівності часток при поділі другого об`єкта нерухомого майна та визнання за відповідачкою права власності на цей об`єкт у цілому. Поділ двох транспортних засобів, які є обєктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , суд проводить згідно запропонованого позивачем варіанту, з яким погодилась відповідачка, а саме: визнає за позивачем право власності на автомобіль OPEL VIVARO та за відповідачкою право власності на автомобіль FIAT PANDA. При цьому суд стягує з позивача 123487,25 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки у вартості транспортних засобів (ідеальна частка обох сторін у вартості транспортних засобів складає 272217,75 (395705 + 148730,50 = 544435,50 : 2) грн), виходячи з розрахованої позивачем вартості обох автомобілів та з урахуванням того, що автомобіль OPEL VIVARO не потребує розмитнення на території України (позивач придбав його і користується ним у Республіці Польща). Остання позовна вимога про розподіл боргових зобовязань, що виникли за кредитним договором під час купівлі транспортного засобу OPEL VIVARO, яка не підтверджена жодними доказами, є необґрунтованою і недоведеною, тому не підлягає до задоволення. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У рамках даної справи позивач поніс витрати зі сплати судового збору в розмірі 11350 грн (а.с.9). З огляду на часткове задоволення судом позовних вимог на суму 1637307,25 грн, що становить 57,8 % від заявленої фактично суми позову (2832609,25 грн), суд стягує з відповідачки на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 6560,30 грн. На підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн представник позивача надав квитанцію (а.с.65) та розрахунок (попередній) вартості юридичних послуг (а.с.66), а також ордер на надання правничої допомоги (а.с.67). Суд ураховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 27 червня 2018 р. у справі № 826/1216/16, відповідно до якого склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З огляду на те, що сторона позивача не підтвердила належними доказами понесені витрати на правничу допомогу, зокрема, не надала договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт (наданих послуг), суд відмовляє у стягненні з відповідачки заявлених витрат на правничу допомогу. На підставі наведеного, відповідно до ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70 СК України,

Outcome: approved