Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

У травні 2023 року до суду надійшла позовна заява про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що після смерті [INFO] її батька [PERSON] , відкрилась спадщина, в тому числі на домоволодіння в [ADDRESS] . За життя батько заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги є вона та її брат [PERSON] . Для прийняття спадщини звернулась до нотаріальної контори із заявою, але постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск нею строку встановленого законом для прийняття спадщини. Вказала, що пропустила строки з поважних причин. Так перший раз вона звернулась до нотаріуса у лютому 2022 року, отримала перелік документів, необхідних для прийняття спадщини, в тому числі й запити , тому вважала, що вже вчинила дії для прийняття спадщини. Протягом вказаного періоду з лютого 2022 року, на який припав перебіг строку для прийняття спадщини в Україні було введено військовий стан, крім того позивачка вимушено залишили територію країни і повернулась лише 17 квітня 2022 року. Враховуючи вищевикладене просила суд: Визначити [PERSON] , додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , терміном три місяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2022 року відкрито провадження по справі та розгляд справи визначено за правилами загального позовного провадження. 19 червня 2023 року до суду надійшов відзив. Відповідач [PERSON] вказав, що він та позивачка є спадкоємцями першої черги до майна померлого батька [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] почала збирати документи для оформлення спадщини. Але через війну, вимушено виїхала за кордон. Повернулась лиш у квітні цього року. Тому причини пропуску строку є поважними. Проти задоволення позову не заперечував. Просив слухати справу за його відсутності. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 серпня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Боярської міської ради Фастівського району у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи, письмовий відзив до суду не надходили. Третя особа приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Федоренко О.І.. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та вирішення спору відповідно до вимог закону. У зв`язку з неявкою сторін, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області, актовий запис 499. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки по [ADDRESS] . Спадкоємцями після померлого є його діти: [PERSON] та [PERSON] . Родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцями підтверджуються свідоцтвами про народження, свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, що знаходяться в матеріалах справи. Інших спадкоємців судом не встановлено та позивачем суду не повідомлено такі обставини. Перебіг строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , розпочався [INFO] та закінчився на час подання [PERSON] заяви до приватного нотаріуса щодо прийняття заяви 05 травня 2023 року. За загальним правилом для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України). Особливості спадкування під час воєнного стану, на сьогодні, регулюються Постановою Кабінету Міністрів «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року № 164. Окрім того, Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату» від 11.03.2022 № 1118/5, що набрав чинності 19.03.2022 року, були внесені зміни в порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Так, перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. З доданих позивачкою документів вбачається, що у період з 09 березня 2022 року по 17 квітня 2023 року [PERSON] перебувала за кордоном через введення воєнного стану. Після повернення вже 05 травня звернулась до нотаріуса. Згідно ст. ст. 1268,1269,1270\~ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її і протягом шести місяців з часу відкриття спадщини спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК Україниу разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснено Верховним Судом України у п. 26 постанови Пленуму від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Статтею 1\~ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ст.\~17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст.\~6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі "Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачкою строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними та значущими перешкодами для вчинення цих дій. Оскільки, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, тому суд дійшов висновку, про можливість надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved