Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

16 лютого 2023 року позивач Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ППО) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутого та збереженого майна в обґрунтування якого зазначено, що відповідачу на підставі рішення суду апеляційної інстанції були сплачені грошові кошти (середній заробіток за час вимушеного прогулу). Позивач оскаржив рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку та подаючи касаційну скаргу ППО звернулась до суду із заяво про зупинення виконання постанови апеляційної інстанції. 28.01.2022 судом була постановлена ухвала, якою було зупинено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року в частині стягнення з ППО на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу до закінчення перегляду справи у касаційному порядку. Проте, 01.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Осельським Є.С. було відкрите виконавче провадження і 19.01.2022 з рахунку ППО на підставі постанови суду апеляційної інстанції були списані кошти в сумі 433476,56 грн, що підтверджується випискою по рахунку. Також, 12562,02 грн було сплачено в порядку добровільного виконання відповідно до ст. 430 ЦПК України. Крім цього, обов`язкові платежі в сумі 3042,98 грн (податок на доходи фізичних осіб в сумі 2808,90 грн, військовий збір 234,08 грн), що також були сплачені позивачем, останній вважає безпідставно збереженим майном. ППО вважає, що вказані грошові кошти за скасованим судовим рішенням відповідачем [PERSON] було отримано необґрунтовано і безпідставно. Добровільно кошти відповідач не повертає, а тому ППО змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. З огляду на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін судом повідомлялася належним чином, відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, у встановлений судом строк подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що із вказаними в позовній заяві доводами позивача не погоджується, оскільки відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази недобросовісної поведінки відповідача, формулюючи свої позовні вимоги відповідач керувалася виключно документами, складеними профспілкою, неправдиві та недостовірні відомості відповідачем до суду не надавались. Також позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позову та стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів, а відповідач надала письмові заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що у січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним звільнення [PERSON] , яке відбулося на підставі протоколу засідання профкому Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» від 09 жовтня 2019 року №1. Поновлено [PERSON] на роботі на посаді керуючої справами профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» з 10 жовтня 2019 року. Стягнено з Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 406475,70 грн без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. 17.12.2021 з розрахункового рахунку ППО на рахунок [PERSON] перераховано грошові кошти у розмірі 12562,02 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць).(а.с. 50) 24.12.2021 з розрахункового рахунку ППО на рахунок [PERSON] перераховано грошові кошти у розмірі 21967,70 грн (відпускні згідно з наказом №3 від 16.12.2021).(а.с. 51) 04.01.2022 на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Є.С. відкрито виконавче провадження ВП №68043013 з виконання виконавчого листа по справі за позовом [PERSON] до Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення з ППО на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 406475,70 грн, без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. (згідно з заявою про відкриття ВП залишок заборгованості становить 393913,68 грн) (а.с. 29) 19.01.2022 з рахунку ППО списано грошові кошти у розмірі 433473,54 грн в порядку виконання виконавчого листа у виконавчому провадженні ВП №68043013. (а.с. 71) 28.01.2022 на підставі ухвали Верховного Суду зупинено виконання даної постанови в частині стягнення з Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за виключенням стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць до закінчення її перегляду у касаційному порядку. (а.с. 21-26) 09.03.2022 з рахунку ППО на рахунок [PERSON] перераховано грошові кошти у розмірі 13172,95 грн (розрахункові за березень).(а.с. 70) 07.04.2022 з розрахункового рахунку ППО на рахунок [PERSON] перераховано грошові кошти у розмірі 78,33 грн (лікарняні за рахунок підприємства за лютий 2022 року).(а.с. 52) Постановою Верховного Суду від 26.10.2022 касаційну скаргу Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15. Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права. Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18). Суд встановив, що стягнення коштів за рішенням Дніпровського апеляційного суду від 14.12.2021 відбулось, коли таке рішення переглядалось у касаційній інстанції та ухвалою ВС від 28.01.2022 було зупинено виконання даного рішення в частині стягнення з Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за виключенням стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць до закінчення її перегляду у касаційному порядку, у зв`язку з чим суд дійшов переконання, що спірні правовідносини між сторонами виникли з цивільних відносин та регулюються саме статтею 1212 ЦК України. Разом з цим, у відзиві відповідач, серед іншого, посилалась на ст. 239 КЗпП України, якою передбачено, що у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. Тому, оскільки постановою Верховного суду від 26.10.2022 не було встановлено факту того, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 14.12.2021 ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах, набуті відповідачем грошові кошти не підлягають поверненню. З цього приводу суд зазначає наступне. Поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Питання про поворот виконання рішення, постанови вирішується судом апеляційної чи касаційної інстанцій. (ст. 444 ЦПК України) Таким чином, у даному випадку до вказаних правовідносин положення ст. 239 КЗпП України та ст. 444 ЦПК України не застосовуються, тому оцінка повідомлених [PERSON] відомостей та наданих нею доказів під час розгляду справи про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на предмет неправдивості або підробки, в межах розгляду даної справи, судом не здійснювалась. Враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази суд вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення з [PERSON] на користь ППО грошових коштів у розмірі 441694,68 грн, як безпідставно набутих грошових коштів, підлягають задоволенню. При цьому, доводи відповідача, щодо добровільності дій позивача по виплаті грошових коштів, не заслуговують на увагу суду, оскільки матеріалами справи встановлено, що стягнення грошових коштів з позивача проводилось в межах примусового виконання рішення суду під час виконавчого провадження, що вказує на протилежне. Щодо стягнення з [PERSON] ПДФО та військового збору у загальному розмірі 3042,98 грн, то суд вважає, що такі не підлягають задоволенні виходячи з такого. Податок на доходи фізичних осіб - загальнодержавний податок, що стягується з доходів фізичних осіб (громадян - резидентів) і нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження в Україні. Військовий збір визначено як загальнодержавний податок, який сплачується фізичними особами-резидентами та фізичними особами-нерезидентами з доходів, визначених Податковим кодексом України. Обидва види податків стягуються з платника до Державного бюджету України. Оскільки набувачем сплачених податків є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Відповідно до частини другої статті 78 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде облік усіх надходжень, що належать місцевим бюджетам, та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, погодженим з відповідними місцевими фінансовими органами, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким є відповідний територіальний підрозділ Державної податкової служби України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 6625,43 грн. Поряд з цим, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Виходячи із системного аналізу положень статті 133, 137, 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивача просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, які, окрім судового збору, складаються з витрат пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 2400,00 грн, (а.с. 141), проте на підтвердження даних обставин не надав до суду жодних документів, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial