Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позиції учасників справи: Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 12.04.07 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №K2S4GK00260035. Відповідно до договору банк надав кредит у сумі 135000 доларів США строком до 11.04.2027 року. Банк свої зобов`язання виконав, кредит надав, але відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку, внаслідок чого станом на 15.04.2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 94922,94 доларів США. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 94922,94 доларів США та судові витрати по сплаті судового збору. До суду представником відповідачки [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Сторона відповідача заперечує проти позову, оскільки матеріали справи не містять доказі, що [PERSON] та [PERSON] - це одна і таж сама особа, а також, що позивач мав можливість надавати банківські послуги та видавати кредит. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є доказом, який підтверджує надання кредиту та наявність кредитних правовідносин, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості. Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Представником позивача до суду подано відповідь на відзив. Відповідно до якого, ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. В 2007 році права Банка посвідчували ліцензія на вчинення банківської діяльності та дозвіл на вчинення банківських операцій. Банк мав ліцензію від 04.12.2001 року та відповідний дозвіл від 29.07.2003 року. [PERSON] неодноразово змінювала прізвище, про що свідчать копії паспортів, що надаються Банком. До позовної заяви додана остання актуальна копія паспорта, що була надана відповідачкою до Банку для актуалізації персональних даних та вказані актуальні персональні дані. Надана виписка по рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Отже, відповідачкою не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. На електронну адресу суду надійшли письмові пояснення від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Дяченко А.М. Оскільки, відповідачка вважає, що позов є необґрунтованим, а заявлені позовні вимоги не підтверджуються жодними належними, допустимими, достатніми, достовірними доказами, а відтак позов є таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачем не доведено та не надано жодного письмового доказу, на підтвердження своїх позовних вимог, а саме: документу, що підтверджував факт отримання відповідачкою кредитних коштів та їх розмір; документи, щодо зміни умов кредитування в тому числі, розміру відсотків; документів погашення відповідачкою кредиту з зазначенням дати погашення, розміру; належний чином оформлений розрахунок заборгованості в тому числі, відсутній повний та детальний розрахунок суми заборгованості; не зазначено за який період нараховувалась заборгованість, штрафні санкції та підстави такого нарахування; не зазначена підстава нарахування комісії за користуванням кредитом та природу її утворення; не зазначено, з якого періоду позивач вважає, що відповідачка здійснила порушення умов кредитного договору, та відповідно, до відповідачки застосовані штрафні санкції та підстави їх застосування. Процесуальні дії та рішення суду Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 27.05.2015 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 94922,94 доларів США, що за курсом НБУ становить 2175633,78 грн. та судовий збір 3654 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2015 року, призначено підготовче засідання. Відповідно до розпорядження від 01.11.2021 року у зв`язку з прийняттям 19.10.2021 року Вищою радою правосуддя рішення №2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва [PERSON], на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21.10.2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/7182/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.11.2021 року прийнято цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості до свого провадження. Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Асипенко Т.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ КБ «ПриватБанк». Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.02.2023 року у справі № 754/8230/22 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню встановлено, що 12.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № K2S4GK00260035, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті на придбання житлової нерухомості в сумі 162000 доларів США під 12,264 % річних за користування кредитними коштами із кінцевим строком повернення до 11.04.2027 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, укладення кредитного договору № K2S4GK00260035 від 27.02.2023 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] встановлено та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Як вбачається з матеріалів справи, прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідачка належним чином не виконує, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість. Дана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 28.03.2019 по справі №428/2873/17 (провадження № 61-1056св17). У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором № K2S4GK00260035 від 12.04.2007 року, відповідачка станом на 15.04.2015 року перед АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», має заборгованість в сумі 94922,94 доларів США, з яких: 76357,30 доларів США - заборгованість за кредитом; 11305,05 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3564,00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 3696,59 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Заперечуючи проти задоволення позову стороною відповідача розмір боргу не спростовано, контррозрахунок не надавався. Доводи представника відповідача про те, що позивач не мав можливість надавати банківські послуги та видавати кредит спростовується письмовими матеріалами справи. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При визначенні суму боргу в іноземній валюті, а не її еквівалент у національній валюті України, суд враховує правову позицію, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Аналогічні правові висновки про необхідність ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, якщо кошти надавалися саме в ній, містяться у ряді постанов Великої Палати Верховного Суду: від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц; від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц від 23.10.2019 року у справі № 723/304/16-ц. Виходячи з того, що позивач надав відповідачці на підставі кредитного договору № K2S4GK00260035 від 27.02.2023 року грошові кошти в іноземній валюті, а відповідачка свої зобов`язання з повернення вказаних коштів не виконує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у валюті виконання основного зобов`язання, тобто у розмірі 94922,94 доларів США. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4074,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved