Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулось Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ним укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00524410 (надалі - ДОГОВІР СТРАХУВАННЯ). Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.н. [NUMBER] (надалі -Застрахований ТЗ). 13.03.2020 року о 23 год. 04 хв. в м. Вишгород по вул. Набережна, відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю Застрахованого ТЗ Mitsubishi Lancer, д.н. [NUMBER] та ТЗ Honda, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (надалі - Відповідач). Зазначили, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15.04.2020 року (справа № 363/1258/20) відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП. В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено ТЗ Mitsubishi Lancer д.н. [NUMBER] , що підтверджується вказаною постановою. Враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого автомобіля ТЗ Mitsubishi Lancer, д.н. [NUMBER] звернувся до позивача з заявою про настання події та виплатою страхового відшкодування. Позивачем, з метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого Mitsubishi Lancer, д.н. [NUMBER] , було проведено огляд, про що складено акт огляду ТЗ (дефектна відомість) та Звіт № 05817 про оцінку транспортного засобу, відповідно до якого вартість ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Lancer, д.н. [NUMBER] на дату оцінки складає 142335,00 грн. Вартість пошкодженого Mitsubishi Lancer, д.н. [NUMBER] відповідно до зобов`язуючої пропозиції складає 28 500,00 грн. На підставі вказаного складено розрахунок страхового відшкодування: 142 335,00 грн. (ринкова вартість) - 28 500,00 грн. (вартість у пошкодженому стані) - 17 500,00 грн. (франшиза)= 96 335,00 грн. (сума страхового відшкодування). У зв`язку із зазначеним, позивачем, на підставі зібраних документів та заяви про виплату власника складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 11017/51/920 від 25.05.2020 року на суму 96335,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 100797 від 27.05.2020року. Враховуючи, що винуватцем ДТП визнано Відповідача, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ТДВ «Міжнародна СК» згідно Полісу № AO1922988 позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Проте, в ТДВ «Міжнародна СК» задовольнило заяву позивача на суму 58117,02 грн., що покриває частину витрат позивача, що підтверджується платіжною інструкцією (доручення) № 8453 від 07.09.2020 року. Зазначили, що оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 96335,00 грн., при цьому Полісом № AO1922988 покрито лише частину шкоди на суму 58117,02 грн., то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 38217,98 грн. = 96335,00 грн. - 58117,02 грн. В зв`язку з викладеним вище, просили стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (Код ЄДРПОУ 30115243) 38217,98 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) та судовий збір в розмірі 2684,00грн. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Кухленку Д.С. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кухленка Д.С. від 13 березня 2023 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації було залишено без руху. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кухленка Д.С. від 04 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. 05.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] адвокат Хоменко М.П. просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, та зазначив, що 13.03.2020 року о 23 год. 04 хв. в м. Вишгород по вул. Набережна, відбулася дорожньо- транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю ТЗ Mitsubishi Lancer д.н. [NUMBER] та ТЗ Honda д.н. [NUMBER] . Останнім ТЗ керував відповідач. \~ \~ \~ \~Позивач з метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ Mitsubishi Lancer д.н. [NUMBER] провів огляд про що складено акт огляду ТЗ (дефектна відомість) та звіт №05817 про оцінку ТЗ, відповідно до якого вартість ТЗ Mitsubncer д.н. [NUMBER] на дату оцінки складає 142335,00 грн. Вартість пошкодженого ТЗ Mitsubishi Lancer д.н. [NUMBER] відповідно до зобов`язуючої пропозиції складає 28500,00 грн. Позивач зазначає про те, що сума страхового відшкодування дорівнює 96335,00 грн. Позивач звернувся в ТДВ «Міжнародна СК» згідно полісу №АО1922988 із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. ТДВ «Міжнародна СК» задовольнило заяву Позивача на суму 58117,02 грн. Позивач вважає, що Відповідач повинен відшкодувати різницю у сумі 38217,98 грн. Відповідно до Полісу №АО1922988 страхова сума за шкоду заподіяну майну Дорівнює 130000,00 грн. Таким чином Поліс №АО1922988 повністю покривав суму страхового відшкодування у розмірі 96335,00 грн. Відповідачу не відому з яких саме причин ТДВ «Міжнародна СК» сплатила лише 58117,02 грн. Відповідач вважає, що Позивач повинен був звернутися з позовною заявою саме до ТДВ «Міжнародна СК», а не до [PERSON] . Відповідач виконав всі зобов`язання передбачені на той час законодавством України. Також звертаю увагу суду на те, що станом на 27.04.2023 року Позивач не надав Відповідачу копію акту огляду ТЗ (дефектна відомість). В додатках до позовної заяви його немає. Натомість Позивач посилається на вказаний акт, що є порушенням норм ЦПК України. Також Позивач надав суду Звіт №05817 про оцінку транспортного засобу. Відповідач вважає, що суд не може приймати даний звіт до уваги. Звертаємо увагу суду на те, що в даному звіті відсутні посилання на те хто саме проводив оцінку. Відсутні дані про кваліфікаційні допуски оцішцика. Також відсутні підпис та печатку. Тобто не відомо хто склав даний звіт. Також звертаємо увагу на те, що експертиза не проводилась. Відповідачу про дії позивача не було нічого відомо. Відповідач був позбавлений можливості оспорити суму страхового відшкодування. Виходячи з наданих документів пошкоджений транспортний засіб був фактично знищений. Натомість, як стало відомо з відкритих джерел, ТЗ Mitsubishi Lancer був проданий власником 22.03.2023 року. Тобто відповідач на даний момент позбавлений права встановити дійсну суму страхового відшкодування. Зазначив, що такі дії Позивача свідчать про те, що була штучна завищена сума страховою відшкодування. 23.06.2023\~до суду\~від ПрАТ\~«Страхова група\~«ТАС» надійшли\~додаткові пояснення\~у справі,\~де зазначили,\~що позивачем\~надані до\~суду документи\~відповідно до\~яких ПрАТ\~«СГ «ТАС»\~здійснювало розрахунок\~страхового відшкодування.\~Вказані документи\~складені спеціалістами\~відділу врегулювання\~збитків,\~які володіють\~відповідними знаннями\~для розрахунку\~страхового відшкодування\~та складання\~відповідних документів.\~До того\~ж,\~надано розшифрування\~розрахунку страхового\~відшкодування.\~Представник відповідача\~та сам\~відповідач жодним\~чином не\~позбавлені права\~оспорити суму\~страхового відшкодування,\~оскільки наявні\~всі документи,\~фото,\~які підтверджують\~нанесення пошкоджень\~відповідачем.\~Пояснюють щодо\~виплати страхового\~відшкодування ТДВ\~«Міжнародна СК»\~в меншій\~сумі ніж\~було виплачено.\~ТДВ «Міжнародна\~СК»,\~виконало вимоги\~Договору обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності (Поліса\~№ AO1922988)\~та Закону\~України «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» виплатило\~страхове відшкодування\~в розмірі\~58117,02грн.. Звертаю увагу, що пошкоджений ТЗ Mitsubishi Lancer, д.н. [NUMBER] 2009 року випуску. Відповідно до п. 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 \~ \~ \~ \~років - для інших легкових КТЗ; 8 \~ \~ \~ \~роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 9 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 10 років - для мототехніки. Тобто, враховуючи те, що на дату ДТП (13.03.2020 року) строк експлуатації пошкодженого ТЗ Mitsubishi Lancer, д.н. [NUMBER] становив понад 7 років (11 років), то ТДВ «Міжнародна СК» була обмежена законом у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» у повному обсязі завданої майнової шкоди та мала виплатити страхове відшкодування лише з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, визначеного Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092. Зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак під час розгляду справи надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за його відсутності, відсутності заперечень проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Хоменко М.П. у судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача - адвоката Хоменка М.П. надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки транспортний засіб оглядався по фото, сертифікат експерта не надавався, особисто позивач транспортний засіб не оглядав, тобто сума збитків не доведена. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено,\~що 13\~березня 2020\~року о\~23\~год.\~04\~хв.\~в м.\~Вишгород по\~вул.\~Набережна,\~водій [PERSON] ,\~керуючи автомобілем\~Honda\~д.н.з. [NUMBER] ,\~не був\~уважним,\~не стежив\~за дорожньою\~обстановкою,\~не вибрав\~безпечної швидкості\~для руху,\~не впорався\~з керуванням,\~внаслідок чого\~автомобіль занесло\~не смугу\~зустрічного руху,\~де здійснив\~зіткнення з\~автомобілем Mitsubishi\~Lancer,\~д.н.з. [NUMBER] \~під керуванням\~ [PERSON] , в результаті чого відбулось зіткнення автомобілів та їх пошкодження. Вказаними діями, водій [PERSON] порушив вимоги п. 2.3.б та п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», за що передбачена адміністративна відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП України. Також встановлено, що постановою судді Вишгородського районного суду Київської області Чіркова Г.С. від 15 квітня 2020 року (справа № 363/1258/20) відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. Постанова не оскаржувалась, та набрала законної сили 27.04.2020 року.(а.с.9-10). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 березня 2020 року, додатковому доказуванню не підлягає. У наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Як вбачається пошкоджений у вказаній дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб марки Mitsubishi Lancer, д.н.з. [NUMBER] , належав на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . (а.с.37-38) Судом встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника вказаного транспортного засобу, була зареєстрована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №FO-00524410, зі строком дії з 24.09.2019 по 23.09.2020. Страхувальник звернувся з заявами до позивача про настання події та виплату страхового відшкодування. У відповідності до наданої до суду звіту ; 05817 про оцінку транспортного засобу від 06.05.2020 та акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість), ринкова вартість транспортного засобу марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] , склала 142335,00 грн.. Також встановлено, що вартість пошкодженого Mitsubishi Lancer, д.н. [NUMBER] відповідно до зобов`язуючої пропозиції склала 28 500,00 грн.(а.с.21-22) У відповідності до страхового акту № 11017/51/920 від 25.05.2020, виданого ПрАТ «Страхова група «ТАС», визначено суму страхового відшкодування власнику транспортного засобу марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 13.03.2023, в сумі 96335,00 грн. З поданих до суду доказів вбачається, що позивачем було здійснено виплату [PERSON] вищевказаної встановленої суми страхового відшкодування у розмірі 96335,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням наявним в матеріалах справи, а саме за №100797 від 27 травня 2020 року. Також,\~з матеріалів\~цивільної справи\~вбачається,\~що на\~момент дорожньо-транспортної\~пригоди цивільно-правова\~відповідальність відповідача,\~який керував\~транспортним засобом\~марки Honda\~д.н.з. [NUMBER] ,\~була застрахована\~за полісом\~обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~АО1922988\~у ТДВ\~«Міжнародна СК»,\~який діяв\~станом на\~скоєння дорожньо-транспортної\~пригоди,\~яка мала\~місце 13.03.2020. (а.с.13) Також з поданих до суду документів вбачається, що страхова компанія ТДВ «Міжнародна СК» з 02.07.2021 позбавлена прав укладати договори страхування, у зв`язку з чим, судом приймається наданий позивачем витяг перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, в якості належного і допустимого доказу по справі. Позивач, як страховик потерпілої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.03.2020, яким було виплачено страхове відшкодування, звернулось до ТДВ «Міжнародна СК», як страховику відповідача, з заявою про відшкодування виплаченого страхового відшкодування в межах визначених законом лімітів. У відповідності до поданих до суду доказів вбачається, що ТДВ «Міжнародна СК» було виплачено ПрАТ «СК «ТАС» суму страхового відшкодування, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.03.2020 з вини відповідача [PERSON] , в сумі 58117,02 грн. На підставі викладеного вбачається, що різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням та відшкодованим страховиком винною особою в межах визначених законом лімітів становить у розмірі 38217,98 грн. (96335,00 58117,02 = 38\~217,98 грн.)(а.с.6) Щодо заявлених вимог позивача, суд зазначає наступне. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 38217,98 грн. Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань : Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; Деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; Договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 96335,00 грн. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Вищезазначений висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц. Щодо наявності у відповідача обов`язку відшкодувати виплачене позивачем страхове відшкодування, суд зазначає наступне. Статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України Про страхування ). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (крім залізничного) (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України Про страхування ). Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як передбачено ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст.1191 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч.1-3 ст. 22 ЦК України). Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 130 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Як вже встановлено судом, ТДВ «Міжнародна СК», як страховиком відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, було відшкодовано позивачеві в межах лімітів суму страхового відшкодування у розмірі 58117,02 грн. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц, відступивши від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, дійшла наступного висновку. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже в цій справі, обов`язок відповідача, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Приймаючи вищевикладене, враховуючи встановлені обставини щодо виплати позивачем за договором майнового страхування потерпілій особі страхового відшкодування, та розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відповідача, суд доходить до висновку, що на відповідача покладається обов`язок з відшкодування різниці між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням та відшкодованим страховиком винної особи - відповідача в межах визначених законом лімітів, що становить у розмірі 38 217,98 грн. (96335,00 58117,02 = 38 217,98 грн.). Доказів на підтвердження відшкодування відповідачем позивачеві вказаної суми страхового відшкодування, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З огляду на викладене, вбачається, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі виплаченого позивачем страхового відшкодування в сумі 38\~217,98 грн., в порядку суборгації. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог, у відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved