Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03 листопада 2020 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, за яким відповідач отримав у позику грошові кошти в сумі 185787,55 грн., що становило еквівалент 6500 доларів США. Отримання коштів відповідач підтвердив власноруч написаною розпискою. Відповідно до умов договору у випадку неповернення позики протягом строку, на суму позики нараховуються відсотки в розмірі 5% місячних від суми заборгованості. У вказаний строк відповідач взяті зобов`язання не виконав, борг не повернув. Враховуючи викладене, посилаючись на приписи законодавства позивач просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 510927,01 грн., а також судовий збір. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 05 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 червня 2023 року продовжено розгляд цивільної справи. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 липня 2023 року здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Поштове відправлення з копією ухвали суду та позовною заявою і доданими до неї документами, що надсилалося на адресу його реєстрації, повернулося без вручення. За таких обставин відповідач викликався до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак до суду не прибув. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 03 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів (а.с. 5). Відповідно до п. 2.1 вказаного вище договору розмір позики становить 185787,55 грн., що є еквівалентом 6500 доларів США. У п. 4.2 договору зазначено, що у випадку неповернення позики протягом стору (до 03 лютого 2021 року) на суму позики нараховуються відсотки в розмірі 5% місячних від суми задоргованості. Також, факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 6). Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач в добровільному порядку свої зобов`язання за договорами позики не виконав, грошові кошти не повернув. Станом на 08 травня 2023 року відповідач має заборгованісь, що складається з : - 237695,90 грн. - сума неповернутої позики; - 273231,11 грн. - сума нарахованих відсотків за період з лютого 2021 року по квітень 2023 року. Так, 26 травня 2021 року позивач звернулася до відповідача з письмовою претензією про сплату відсотків за договором позики та належне виконання договірних зобов`язань (а.с. 8) відповідно до якої вимагала повернути позику в повному обсязі, у випадку невиконання договірних зобов`язань, попередила, що буде змушена звернутися до суду. На підтвердження направлення вказаної претензії позивач надала копію підтвердження про відправлення (а.с. 7). Частиною 1 ст.\~202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 цієї статті Кодексу правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-487цс17). При цьому згідно з положеннями ст.\~204\~ЦК України діє презумпція правомірності правочину, тобто він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З цього слідує, що відповідні договори позики є чинними та ніким неоспореними. Частиною 1 ст.\~1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст.ст. 525, 526, 530\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановленні строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611\~ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики, а тому порушене право позивача підлягає захисту судом, та суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 4087,42 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved