Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконним рішенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2023 року було закрито провадження у справі № 359/247/23 відносно [PERSON] про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. В результаті неправомірних дій працівників поліції позивачеві було завдано матеріальну шкоду, яка полягала у оплаті перебування автомобіля на штрафмайданчику у сумі 4476,30 грн., оплаті медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у КНП КМНКЛ «Соціотерапія» у сумі 1066,72 грн., а також у оплаті правничої допомоги адвоката Поліщука О.С. у розмірі 16 000 грн. Окрім того, в результаті безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] зазнав моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення у суді відсутності в його діях правопорушення та з метою захисту порушеного права та відчуттям несправедливості. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з державного бюджету України також і 50 000,00 грн моральної шкоди. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 березня 2023 року позовну заяву передано на розгляд судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено у справі судове засідання на 18 липня 2023 року та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України. 10 липня 2023 року від третьої особи надійшли пояснення, в яких третя особа заперечувала щодо залучення їх до участі у справі в якості третьої особи та поросила відмовити в позові. 17 липня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначив, що протокол, який є предметом розгляду в даній справі, складено інспектором ВРПП Бориспільського РУП, а отже належним відповідачем в даній справі є Головне управління Національної поліції в Київській області, оскільки ВРПП Бориспільського РУП підпорядковується саме Головному управлінню Національної поліції в Київській області. 18 липня 2023 року розгляд справи відкладено на 22 серпня 2023 року. 02 серпня 2023 року позивач подав до суду заяву, в якій просив замінити відповідача - Департамент патрульної поліції на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Київській області. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року замінено у справі № 753/4156/23 відповідача - Департамент патрульної поліції на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Київській області, призначено у справі судове засідання на 21 вересня 2023 року. 15 вересня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що жодних доказів, які свідчать про протиправність дій працівників поліції позивач не надав, а тому відсутні підстави задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди. Відповідач також вважає, що позивач не довів і факт завдання йому моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для позивача додаткових зусиль для організації свого життя, не доведено позивачем також і тривалість моральної шкоди Відповідач вказує, що працівники поліції при складанні протоколу щодо позивача діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до статей 255, 265-1 КУпАП, неправомірності їх дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення постановою суду не встановлено, а складений ними протокол є лише фіксацією виявленого працівником поліції правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі і як доказ підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що 24 грудня 2022 року інспектор ВРПП Бориспільського РУП старший лейтенант поліції Волковський І.Ю. склав щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП, згідно з яким позивач 24 грудня 2022 року приблизно о 16:20 год. на блокпосту № 43 дороги Вишеньки - Київ (вул. Центральна), керував автомобілем Hyundai Elantra д.н.з. [NUMBER] з явними ознаками наркотичного сп`яніння та від проходження медичного огляду в медичному закладі відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху. Автомобіль позивача згідно з актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу було доставлено для зберігання на спеціальний майданчик у с. Проліски, вул. Броварська, 4 24 січня 2023 року постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 359/247/23 провадження у справі відносно [PERSON] щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Як свідчать надані позивачем докази, 24 грудня 2024 року позивач сплатив на користь КНП КМНКЛ «Соціотерапія» 349,20 грн. за проведення медичного огляду на стан сп`яніння та 717,52 грн. за проведення лабораторного дослідження на визначення наркотичного засобу. Крім цього 26 грудня 2022 року позивач сплатив 4432,00 грн. за зберігання транспортного засобу на спецмайданчику та 44,30 грн. комісії за здійснення цього платежу. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, в зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). Таким чином складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення та здійснення щодо нього провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності є підставою для відшкодування позивачеві завданої матеріальної та моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а тому відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини відповідача. Враховуючи, що внаслідок безпідставного здійснення щодо позивача провадження у справі про адміністративне правопорушення позивач був незаконно звинувачений у вживанні наркотичних засобів, відчув публічне приниження при затриманні його автомобіля, був вимушений проходити медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, відчував безпорадність внаслідок дій поліцейських щодо вилучення транспортного засобу, був вимушений докладати зусилля для доведення своєї невинуватості, відчував незручності у пересуванні внаслідок вилучення автомобіля та зазнав приниження у зв`язку з безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв, суд погоджується з доводами позивача, що йому була завдана моральна шкода. Водночас суд вважає, що заявлений позивачем до стягнення розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн. є завищеним, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства і, враховуючи характер душевних страждань, ступінь вимушених змін у його житті, тривалість перебування транспортного засобу за спецмайданчику, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану позивача, дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 5 000,00 грн., що відповідатиме принципу розумності та пропорційності за вказаних обставин. Також на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на оплату послуг КНП КМНКЛ «Соціотерапія» у сумі 349,20 грн. та 717,52 грн., а також витрати за зберігання транспортного засобу на спецмайданчику у сумі 4 432,00 грн. та комісія за здійснення такої оплати у сумі 44,30 грн. При цьому суд враховує, що ці витрати є саме матеріальною шкодою та були вимушено понесені позивачем внаслідок здійснення щодо нього провадження у справі про адміністративне правопорушення. Позивач крім цього просить суд стягнути матеріальну шкоду в сумі 16 000,00 грн, понесену ним як витрати на професійну правову допомогу за здійснення захисту у справі про адміністративне правопорушення. На підтвердження витрат, понесених позивачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач надав договір про надання правничої допомоги від 16 січня 2023 року, укладений між ним та адвокатом Поліщуком Олександром Сергійовичем, додаткову угоду до цього договору, якою передбачено гонорар адвоката у сумі 16 000 грн. та акт виконаних робіт від 16 лютого 2023 року разом із звітом про виконану роботу. З постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2023 року слідує, що адвокат Поліщук О.С. брав участь у розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП. На підтвердження завданих збитків (оплати послуг адвоката) позивач надав квитанції до платіжної інструкції від 17 січня 2023 року та 16 лютого 2023 року, яким підтверджується переказ ним коштів за послуги адвоката Лисаку Максиму Юрійовичу згідно з договором від 16 січня 2023 року. Доказів понесення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Поліщука О.С. позивачем не надано, як і не наведено підстав здійснення оплати адвокату Лисаку М.Ю. Суд при цьому відхиляє як доказ додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 16 січня 2023 року, на якій міститься застереження адвоката Поліщука О.С. про оплату клієнтом гонорару повному обсязі, оскільки з огляду на здійснення позивачем оплати адвокату Лисаку М.Ю. такий доказ викликає сумнів у його достовірності. Жодних пояснень щодо здійснення такої оплати позивач не надав та водночас не надано і доказів надання Лисаком М.Ю. правової допомоги позивачу у справі № 359/247/23. Отже, в задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18 та від 16.06.2021 у справі № 640/4126/19 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та у постанові Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц зазначено про право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем належними доказами доведено понесення ним витрат на правову допомогу у даній справі, враховуючи часткове задоволення позову, вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та судового збору відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам: на правничу допомогу у сумі 235,79 грн. та судовий збір у сумі 158,21 грн.

Outcome: partial