Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 21.06.2014 року по 19.04.2021 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , з червня 2020 року шлюбні відносини були фактично припинені, і відповідач проживає окремо. Судовим наказом №636/3203/20, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 22.10.2020 року, з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частини заробітку (доходу ) щомісяця на її (позивача) користь, однак фактично аліменти відповідач не сплачує, заборгованість складає 23 844,81 грн. Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не допомагає, має велику заборгованість за аліментами, не контактує з сином. Фактично вихованням дитини займається вона та її чоловік [PERSON] , шлюб з яким уклала 18 серпня 2021 року Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про духовний і фізичних розвиток сина, матеріальну допомогу на його утримання не надає, наявні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. До суду надійшли заяви позивачки та її представника про проведення судового засідання без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про місце та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, відзив на позов не подав. У зв`язку з чим та відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалює у справі заочне рішення. Представник третьої особи надав клопотання про проведення судового засідання без участі представника служби, рішення просила ухвалити згідно чинного законодавства з врахуванням висновку комісії з питань захисту прав дитини. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 21.06.2014 року. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19.03.2021 року їх шлюб розірвано(справа №636/3348/20). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 18 серпня 2021 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] та прийняла його прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). З інформації державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15.07.2020 року вбачається, що на примусовому виконанні ВДВС знаходиться судовий наказ № 636/3203/20, виданий Чугуївським міським судом Харківської області 22.10.2020 року, про стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу )платника податків щомісяця, починаючи з 07.09.2020 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно наданого державним виконавцем розрахунку заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 01.07.2021 року складає в розмірі 23844,81грн., аліменти не сплачувалися. (а.с. 14). Відповідно до довідки відділу надання адміністративних послуг Чугуївської міської ради Харківської області від 28.07.2021 № 14-18/2629 [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , має склад сім`ї - син [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області від 01.09.2021 № 0310-25/3422 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до довідки Чугуївської міської ради Харківської області від 21.07.2021 №107 [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживають: [PERSON] - цивільний чоловік, [PERSON] -син(а.с.17). Згідно акту обстеження умов проживання від 05.08.2021 року за адресою: [ADDRESS] , проведеного працівниками служби у справах дітей Чугуївської міської ради, де проживає позивач з дитиною, та цивільним чоловіком [PERSON] , санітарно-технічний стан помешкання добрий. Для дитини створені сприятливі умови для проживання. Під час бесіди з [PERSON] останній повідомив, що у нього гарна сім`я батьком називає [PERSON] (а.с.15). Аналогічні відомості містяться в довідці Чугуївської міської ради про ступінь участі у вихованні дітей, складеної 29.07.2021 №112, де також зазначено, що рідного батька дитини сусіди не бачать, життям дитини він не цікавиться (а.с. 7). 10 серпня 2021 року комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області дійшла висновку за №4 про існування правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і цей висновок затверджений рішенням виконавчого комітету виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області від 26.08. 2021 року за № 2'7 (а.с.9-10). Суд погоджується із зазначеними висновками органу опіки і піклування, оскільки ці висновки повністю узгоджуються з наданими доказами. При розгляді цього питання мати [PERSON] - [PERSON] письмово підтвердила, що син не виконує батьківські обов`язки стосовно сина [PERSON] , є наркозалежним. За місцем реєстрації син не проживає, місце знаходження його невідомо. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Досліджені судом докази свідчать про те, що батько неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не цікавиться його здоров`ям, не приїздить до нього та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та умисне ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому, в даному випадку, суд, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, вважає доцільним та необхідним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення його батьківських прав, та вважає, що у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, де буде забезпечено належні умови для зростання та розвитку дитини. Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved