Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 19.02.2020 р. вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 15.08.2023 р. вона звернулася до керівництва підприємства із заявою у якій просила звільнити її з 17.08.2023 р. за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 15.08.2023 р. на підприємстві було видано наказ № 2548/ВК відповідно до якого [PERSON] інженера-конструктора першої категорії конструкторського відділу № 383 насосного обладнання спеціального конструкторського бюро звільнено 17.08.2023 р. за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Вона не погоджується з таким формулюванням її звільнення, оскільки відповідач останній рік виплачував заробітну плату не регулярно, виплати проводились у частковому еквіваленті від зарплати та за попередні місяці, а деякі періоди взагалі не платилася, внаслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі у сумі 3233 грн. 49 коп. Вона у своїй заяві від 15.08.2023 р. просила звільнити її саме 17.08.2023 р., тобто скористалася правом яке їй надає саме ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Таким чином, звільняючи її саме з 15.08.2023 р. відповідачем не заперечувалось порушення законодавства про працю в частині своєчасної виплати заробітної плати. Отже, відповідач фактично визнав та погодився із зазначеною працівником підставою для звільнення, тому саме 17.08.2023 р. відповідач повинен був звільнити її на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак відповідачем самостійно було змінено підставу розірвання трудового договору. Просить суд: змінити формулювання причин звільнення та визнати її інженера-конструктора першої категорії конструкторського відділу № 383 насосного обладнання спеціального конструкторського бюро звільненою 17.08.2023 р. за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати з АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ»; стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 3233 грн. 49 коп. та вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 27543 грн. 66 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник відповідача АТ «СМНВО ІНЖИНІРИНГ» у судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 19.02.2020 р. позивач [PERSON] перебувала з відповідачем АТ «СМНВО ІНЖИНІРИНГ» у трудових відносинах. 15.08.2023 р. [PERSON] звернулася до АТ «СМНВО ІНЖИНІРИНГ» із заявою про звільнення її з 17.08.2023 р. за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 15.08.2023 р. на АТ «СМНВО ІНЖИНІРИНГ» було видано Наказ № 2548/ВК відповідно до якого [PERSON] інженера-конструктора першої категорії конструкторського відділу № 383 насосного обладнання спеціального конструкторського бюро звільнено 15.08.2023 р. за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників. Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до частини третьої статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. За змістом статті 38 КЗпП працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП». У постанові ВС від 09.11.2021 р. у справі № 712/513/20 вказано, що «при незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не має права розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися». Отже, судова практика прямо вказує, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Судом встановлено, що позивач [PERSON] подала заяву про звільнення з підстав неодноразового порушення роботодавцем її прав, зокрема, порушення строків періодичності виплати заробітної плати, невиплати частини заробітної плати. Тобто працівник мав волевиявлення на звільнення саме з підстав, передбачених у ч. 3 ст. 38 КЗпП. Втім, оскільки у разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору з ч. 3 ст. 38 КЗпП\~ на ч. 1 ст. 38 КЗпП. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до відомостей, які містяться у матеріалах справи сума заборгованості по заробітній платі належної до виплати становить 3233 грн. 49 коп. Отже заборгованість у сумі 3233 грн. 49 коп. підлягає стягненню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved