Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

Адвокат Лаєвська М.Л., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , подала до суду позов до [PERSON] , в якому просить\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~аліменти на\~утримання неповнолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/2 частки з усіх видів її доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому з 05.11.2015 року шлюбі, який розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2019 року. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з батьком в [ADDRESS] . Дитина зареєстрована за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] . Але відповідачка за вказаною адресою не проживає, орендує квартиру у м.Харкові. Дитина з 2019 року проживає разом з батьком, але незважаючи на це, в квітні 2020 року відповідачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на свою користь на утримання дитини у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно (справа №635/2607/20). Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17.08.2021 року вказаний позов був залишений без розгляду через неявку позивача [PERSON] . В липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] разом з батьком. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24.01.2022 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року рішення суду першої інстанції скасоване і визначено місцем проживання дитини [PERSON] за місцем проживання батька. Протягом усього часу проживання дитини з батьком мати не надає матеріальну допомогу на утримання сина, її участь у матеріальному утриманні сина виражалася у придбанні для дитини подарунків, зокрема мобільного телефону, іноді одягу та взуття, а також під час відвідування дитини вона пригощала сина солодощами. Повсякденне матеріальне утримання сина повністю забезпечується батьком, відповідач коштів на утримання дитини позивачу не надає. Між сторонами відсутнє порозуміння з приводу способу участі матері в утриманні сина. На даний час дитина поглиблено вивчає англійську, займається музикою, відвідує театральний гурток, у найближчий час будуть поновлені заняття в басейні. Крім того дитина потребує допомоги психолога. Відповідачка має офіційне працевлаштування, працювала на посаді керівника відділення керівника Центру VIP обслуговування АТ КБ «ПриватБанк» і отримує заробітну плату, яка перевищує набагато середній заробіток по м.Харкову та Харківській області, не має інших неповнолітніх дітей, непрацездатних членів сім`ї, які перебувають на її утриманні, у неї відсутні проблеми зі здоров`ям, що може перешкоджати надавати сину матеріальну допомогу. За таких обставин вона здатна надавати своїй дитині достойний рівень матеріальної допомоги для її гармонійного та всебічного розвитку, покриття витрат на додаткові навчальні заходи, розвиваюче дозвілля та владнання психологічних проблем, тому позивач вважає за доцільне стягнути з неї аліменти у вищевказаному розмірі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10\~березня 2023\~рокупровадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 квітня 2023 року за клопотанням представника позивача витребувано відомості про працевлаштування [PERSON] і розмір її заробітної плати за останні шість місяців. Представник відповідача адвокат Я.Труханович подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що між сторонами ще остаточно не вирішено спір про місце проживання дитини, у Верховному Суді відкрите касаційне провадження по справі №635/4186/20, тому він просить врахувати даний факт при розгляді справи. До позову позивач додає довідку про доходи відповідачки, в якій зазначено, що її середній заробіток становить 90000,00 грн., отже розмір аліментів, які просить відповідач, буде становити 45000,00 грн. Дана сума аліментів є завищеною, необґрунтованою і не підтверджена належними і допустимими доказами. Батьки мають рівний обов`язок щодо утримання дитини. Як вбачається із постанови Харківського апеляційного суду від 14.02.2023 року, позивач має заробітну плату 15000,00 грн., який суттєво менший за розмір аліментів, який він бажає отримувати. Отже позивач не зможе порівну з відповідачем утримувати дитину. Враховуючи прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років-2833 гривні, відповідач вважає, що для гармонійного розвитку дитини і забезпечення необхідного рівня життя дитини, буде достатнім розмір аліментів 1/14 частини з усіх доходів відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде становити 6500,00 грн. У своїй відповіді на відзив представник позивача зазначила, що постанова Харківського апеляційного суду, якою визначено місце проживання дитини з батьком, набирає законної сили з моменту її проголошення і подання касаційної скарги жодним чином це не змінює. Тому твердження відповідача про незакінчений спір про місце проживання дитини не має юридичного значення для справи про стягнення аліментів, оскільки законодавець не пов`язує обов`язок сплати аліментів з судовим порядком визначення місця проживання дитини. Відповідачкою не долучено жодного доказу участі у матеріальному утриманні дитини. Доводи відповідача, що позивач отримує дохід у 15000,00 грн. обґрунтовуються відомостями станом на 2020 рік і не відповідають дійсності на теперішній час. Законодавець передбачає рівність прав і обов`язків по відношенню до дитини, і вказане не свідчить про рівність коштів, що витрачається на дитину батьком та матір`ю, тому немає сенсу порівнювати їх доходи. Розмір аліментів, які просить позивач, він вважає однією з форм компенсації дитині материнської турботи, любові, уваги, тощо, оскільки мати не приділяє сину достатньої уваги, не цікавиться його розвитком, рідко відвідує його. Участь у матеріальному утриманні сина зводиться до солодощів, незначних подарунків під час зустрічей з дитиною, тому позивач наполягає на позовних вимогах. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, пояснив, що він заперечує проти розміру аліментів, які згодна сплачувати відповідачка у розмірі 1/14 частки від її заробітку, оскільки як вбачається із довідки про заробітну плату відповідачки, її заробітна плата коливається і ці коливання значні. Отже такий розмір аліментів не буде відповідати інтересам дитини. Він наполягає на розмірі аліментів у виді частки від заробітку (доходів) відповідача і це принципова позиція. Суд, вислухавши позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як зазначає позивач і не заперечує відповідач, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2015 року, який був розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2019 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 06 жовтня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському районі та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24.01.2022 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.02.2023 року було скасоване рішення Харківського районного суду Харківської області від 24.01.2022 року і ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначене місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ухвали Верховного Суду від 23.03.2023 року відкрито касаційне провадження у справі №635/4186/20. Відповідно до витягу з реєстру Харківської територіальної громади від 22.02.2023 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В Акті депутата Пісочинської селищної ради по виборчому округу №1 Вільхівської О.В. від 07.04.2023 року., який складений в присутності мешканців села Березівка [PERSON] та [PERSON] , зазначено, що [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] в приватному домоволодінні своїх батьків. [PERSON] має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який з січня 2019 року по теперішній час проживає з батьком, який займається вихованням та розвитком сина. Як вбачається із довідки Південної міської ради Харківського району №510 від 16.03.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2023 року [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Банком. За останні 6 місяців розмір нарахованої їй заробітної плати становив: Листопад 2022 року-86472,86 грн., Грудень 2022 року-118951,64 грн., Січень 2023 року -63295,57 грн., Лютий 2023 року -58049,00 грн., Березень 2023 року -58556,34 грн., Квітень 2023 року-52975,13 грн. А також додаткове благо в сумі 567,69 грн. кожного місяця-компенсація частини внеску на ДМС. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і наданим доказам, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 ст.182\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач просить стягнути з відповідачки аліменти у розмірі частки з усіх видів її доходу, заявляючи, що це принципова позиція, так як такий розмір аліментів буде формою компенсації дитині за відсутність материнської турботи, любові, уваги, а коливання у заробітній платі відповідачки не можуть забезпечити потреб дитини у меншому розмірі. В той час позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів необхідності сплати відповідачкою аліментів у зазначеному ним розмірі, а позовні вимоги підтверджуються лише доказами проживання дитини з батьком. При цьому позивач не надав суду відомостей про свій матеріальний стан. Посилання позивача на необхідність покриття витрат на додаткові навчальні заходи, розвиваюче дозвілля та владнання психологічних проблем дитини також нічим не підтверджені. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи всі вищевикладені обставини, стан здоров`я і матеріальний стан відповідача, вік дитини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається із довідки про доходи відповідача, середній заробіток відповідача з листопада 2022 року по квітень 2023 року становив 73617,78 грн. на місяць. Отже розмір аліментів 1/10 від заробітку (доходів) відповідача, враховуючи рівний обов`язок батьків утримувати дитину, на думку суду буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд зауважує, що у відповідності до вимог ст.185 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з вимогою про стягнення з відповідачки додаткових витрат на дитину у зв`язку з її розвитком чи лікуванням. Крім того, відповідно до статті 192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з у розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial