Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Відповідно до наказу (розпорядження) Державної спеціалізованої бюджетної установи "Аграрний фонд" № 424-к від 19.09.2023 р. позивача було прийнято на посаду начальника відділу кадрів. В подальшому відповідно до наказу № 60-к від 02.06.2015 р. [PERSON] переведено на посаду начальника відділу по роботі з персоналом відповідача. 25.07.2022 р. наказом № 491 Міністерства аграрної політики та продовольства України ухвалено рішення ліквідувати Державну спеціалізовану бюджетну установу "Аграрний фонд". Зазначений наказ на реєстрацію до Мінюсту України не подавався. 05.08.2022 р. затверджено план заходів з ліквідації відповідача та позивача письмово попереджено про заплановане вивільнення. 03.10.2022 р. відповідачем видано наказ № 27-к «про припинення трудового договору» відповідно до якого [PERSON] звільнено 05.10.2022 р. начальника відділу по роботі з персоналом на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України . Разом з тим, відповідачем не було запропоновано іншу роботу одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, при цьому після звільнення [PERSON] відповідач продовжив приймати на роботу інших працівників. Крім того, у лютому 2023 р. Міністерством аграрної політики і продовольства України було затверджено штат (штатний розпис) «Аграрного фонду» на 2023 р. у кількості 27 штатних одиниць. Також Законом України «Про Державний бюджет України на 2023» із відповідними змінами передбачено видатки на організацію і функціонування відповідача, оплату у розмірі 4 840 700,00 грн. Розмір видатків такий же як і на 2022 р. Станом на дату звернення з даним позовом до суду ліквідація відповідача не проведена. Так, до березня 2023 р. позивач не мав можливості довідатись про фіктивну ліквідацію відповідача. Через військову агресію РФ проти України [PERSON] змушений був вибрати безпечне місце проживання у с. Домантове Золотонізького району Черкаської області . В сільській місцевості позивач проживав без стабільного інтернет сигналу. Вказані обставини об`єктивно перешкоджали та створювали труднощі для своєчасного звернення до суду. В той же час Колективним договором визначено, що при звільненні працівників у разі реорганізації та ліквідації встановлено переважене правом на залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах перевага надається особам, визначеним ст. 42 КЗпП України. Одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення працівнику має запропонувати іншу роботу на цьому ж підприємстві, а звільнення допускається в разі неможливості переведення працівника на іншу роботу. Вимоги чинного законодавства України виконані працедавцем не було, а тому представник позивача просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Державної спеціалізованої бюджетної установи «Аграрний Фонд» від 03.10.2022 р. № 27-к про припинення трудового договору та звільнення з 05.10.2022 р. [PERSON] з посади начальника відділу по роботі з персоналом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді та стягнути з Державної спеціалізованої бюджетної установи «Аграрний Фонд» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Провадження у справі відкрито 05.04.2023 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача подано відзив на позов де зазначено наступне. Так, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.07.2022 р. № 491 «Про ліквідацію аграрного фонду» прийнято рішення ліквідувати державну спеціалізовану бюджетну установу Аграрний фонд, затверджено склад ліквідаційної комісії в кількості 10 осіб з числа працівників Мінагрополітики та Аграрного фонду. Термін ліквідації наказом не визначений. Оголошення про ліквідацію відповідача оприлюднено в офіційному друкованому виданні «Голос України» за 02.08.2022 р. № 157 (7907). На момент подачі відзиву вищенаведений наказ № 491 не скасовано. Наказом Аграрного фонду від 05.08.2022 р. № 22-лк «Про ліквідацію Аграрного фонду» затверджено План заходів з ліквідації Фонду, відділу по роботі з персоналом доручено попередити працівників про їх наступне вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. На момент прийняття рішення про ліквідацію позивач одноособово забезпечував діяльність відділу по роботі з персоналом. Посади головних фахівців, які входили до штату відділу були вакантні. З попередженням про майбутнє вивільнення позивач ознайомився особисто 05.08.2022 р. де зазначив, що в будь - яких профспілкових організаціях не перебуває. Позивачем також підготовлена і за підписом керівника Аграрного фонду 05.08.2022 р. подана до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості звітність за формою № 4-ПН про заплановане масове звільнення працівників в кількості 12 осіб. Згідно штатного розпису загальна штатна чисельність працівників Аграрного фонду складає 29 осіб з яких 17 вакансій. Так, позивач не увійшов до складу ліквідаційної комісії, створеної Уповноваженим органом управління і не відноситься до категорії працівників, які підлягають обов`язковому працевлаштуванню при звільненні, у зв`язку із ліквідацією установи і ним було підготовлено наказ про припинення трудового договору, його було звільнено з посади 05.10.2022 р. та проведено розрахунок - компенсація за невикористану відпустку по 05.10.2022 р. В наказі від 03.10.2022 р. визначено причину звільнення, до трудової книжки позивача внесено відповідний запис. Законодавство не вимагає від роботодавця чітко дотримуватись типової форми для складання наказу про припинення трудової діяльності , у зв`язку із чим зазначення у графі «звільнення» ст. 44 КЗпП України підтверджує дотримання гарантій - виплати вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Щодо прийняття на роботу працівника - до складу ліквідаційної комісії увійшла заступник головного бухгалтера відділу бухгалтерського та фінансового обліку Аграрного фонду [PERSON]., яка як і всі була попереджена про майбутнє вивільнення. На початку вересня 2022 р. [PERSON] повідомила Голову ліквідаційної комісії про наміри вийти з Комісії і звільнитись в порядку п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку із таким повідомленням, на посаду головного фахівця було прийнято [PERSON] та наказом Мінагрополітики від 1-1.11.850 її введено до вкладу ліквідаційної комісії Аграрного фонду. Крім того, через роботу ліквідаційної комісії з ліквідації Аграрного фонду, відповідно до постанови КМУ від 18.11.2022 р. № 1294 проведено перерозподіл видатків бюджету і фонд оплати праці відповідача з листопада 2022 р. Звільнення відповідача відбувалось з дотриманням норм трудового законодавства, підстави для задоволення позову відсутні. У відповіді на відзив представник позивача вказав - матеріалами справи підтверджено, що попередження про заплановане звільнення та ухвалення відповідного наказу було здійснено з порушенням встановлених строків. Надані докази свідчать про невиконання роботодавцем обов`язку використання всіх можливостей збереження трудових відносин, складення наказу про звільнення з грубими порушеннями. Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства № 491 від 25.07.2022 р. на державну реєстрацію не подавався і не може вважатися нормативно - правовим актом обов`язковим до виконання. Інша робота в Аграрному фонді також не була запропонована позивачу. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення заявлених вимог, оскільки при звільненні права позивача порушено не було. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Правом надати пояснення по суті спору не скористався. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державною спеціалізованою бюджетною установою "Аграрний фонд", а саме працював на посаді начальника відділу по роботі з персоналом відповідно до наказу відповідача № 60-к від 02.06.2015 р. Як свідчать матеріали справи, і дана обставина не заперечується учасниками процесу, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.07.2022 р. № 491 Про ліквідацію Аграрного фонду» прийнято рішення про ліквідацію відповідача. утворено та затверджено склад ліквідаційної комісії. Наказом Аграрного фонду №491 від 25.07.2022 року було вирішено ліквідувати Державну спеціалізовану бюджетну установу «Аграрний фонд» та затверджено склад ліквідаційної комісії. Як вбачається з матеріалів справи, до складу ліквідаційної комісії входить 10 осіб, з яких 5 представники Міністерства аграрної політики та продовольства України та 5 осіб з Аграрного фонду, зокрема голова комісії - це Генеральний директор, члени комісії - заступник генерального директора, заступник головного бухгалтера - [PERSON]., начальник відділу адміністративно-правового забезпечення, головний спеціаліст відділу обліку, контролю, зберігання, страхування та переміщення об`єктів державного цінового регулювання. В газеті «Голос України» №157 (7907) від 02.08.2022 року було розміщено оголошення про можливість заявлення вимог кредиторів у зв`язку з ліквідацією Аграрного фонду протягом двох місяців з дати публікації оголошення. Наказом Аграрного фонду №22-лк від 05.08.2022 року було затверджено план заходів з ліквідації Аграрного фонду. Як передбачено ч.1 ст.135 ГК України, власник майна має право одноосібно або спільно з іншими власниками на основі належного йому (їм) майна засновувати господарські організації або здійснювати господарську діяльність в інших організаційно-правових формах господарювання, не заборонених законом, на свій розсуд визначаючи мету і предмет, структуру утвореного ним суб`єкта господарювання, склад і компетенцію його органів управління, порядок використання майна, інші питання управління діяльністю суб`єкта господарювання, а також приймати рішення про припинення заснованих ним суб`єктів господарювання відповідно до законодавства. Пункт 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачає, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, 1) приймають рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності. Стаття 104 ЦК України визначає, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. В свою чергу відповідно до ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. За положеннями ст. 110 ЦК України, юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників, суб`єкта управління державної або комунальної власності або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; Орган (особа), який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи відповідно до частини першої цієї статті, призначає ліквідаційну комісію (ліквідатора) такої юридичної особи. Згідно до вимог ст. 111 ЦК України з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки. Так, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили, що позивач оскаржував наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України №491 від 25.07.2022 року, останній у встановленому порядку не скасований, а тому суд вважає за можливе не брати до уваги пояснення представника позивача в частині відсутності реєстрації вказаного наказу Міністерством юстиції України. Згідно із статтею 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що [PERSON] 05.08.2022 було попереджено про заплановане вивільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться не раніше ніж за два місяці у зв`язку з ліквідацією Аграрного фонду відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.07.2022 року №491, наказу Аграрного фонду від 05.08.2022 року №22-лк. Дана обставина визнається представником позивача. Також представником позивача не заперечується та обставина, що [PERSON] у вищевказаному попередженні про заплановане звільнення зазначив, що в будь - яких профспілкових організаціях не перебуває. 05.08.2022 року уповноважений представник Аграрного фонду подав до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості повідомлення про заплановане масове вивільнення працівників Аграрного фонду в кількості 12 осіб. Наказом №27-к від 03.10.2022 року «Про припинення трудового договору» позивача звільнено 05.10.2022 року з посади начальника відділу по роботі з персоналом Аграрного фонду, п.1 ст.40 КЗпП України. В розумінні п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Підстава для звільнення: наказ Аграрного фонду «Про ліквідацію Аграрного фонду» від 05.08.2022 року №22-лк, попередження про наступне вивільнення від 05.08.2022 року, ст.44 КЗпП України. За положеннями ст. 44 КЗпП України (в редакції на момент звільнення позивача) при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. За змістом наказу позивачу виплачується вихідна допомога у розмірі З наказом про звільнення [PERSON] ознайомлений 03.10.2022 року, що також не заперечується представником позивача. Так, представник позивача вказує на те, що при попередженні про наступне вивільнення [PERSON] не були запропоновані наявні на підприємстві посади, що є обов`язком роботодавця. За приписами ст. 49-2 КЗпП України Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації). Таким чином, у разі ліквідації підприємства, установи, організації, є обов`язковим попередження працівників про звільнення не пізніше ніж за два місяці під розписку. А також, в порядку абз.3 п.4 ч.3 ст.50 Закон України «Про зайнятість населення», роботодавець зобов`язаний подати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із ліквідацією не пізніше ніж за два місяці до вивільнення. В той же час діюче законодавство не покладає на роботодавця обов`язок забезпечити працівника робочим місцем у випадку повної ліквідації підприємства без визначення правонаступників. При цьому під час розгляду справи не було встановлено обставин та не отримано доказів того, що процедура ліквідація Аграрного фонду створення правонаступників, а тому дії уповноваженого органу на ліквідацію , щодо звільнення працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, не суперечать нормам КЗпП України. При цьому суд приходить до висновку, що позивач не належить до категорій працівників, яких роботодавець зобов`язаний працевлаштувати та доводи представника позивача щодо прийняття на посаду головного фахівця відділу бухгалтерського та фінансового обліку [PERSON] та її переведення на посаду заступника головного бухгалтера відділу бухгалтерського та фінансового обліку з 06.10.2022 за наказом № 32-к, за відсутності доказів, що вказана посада відповідає професії або спеціальності [PERSON] . Крім того, необхідно взяти до уваги, що [PERSON] ввійшла до складу ліквідаційної комісії, замість вибулої [PERSON] , яка звільнена 05 жовтня 2022 року у зв`язку з переїздом в іншу місцевість. Також суд не може покласти в основу рішення доводи представника позивача щодо недоліків наказу про звільнення, оскільки останні не впливають на законність звільнення [PERSON] . Також слід зазначити, що як вбачається зі звітів, поданих Аграрним фондом щодо сум доходу, нарахованого на користь платників податків, вбачається що із листопада 2022 року кількість працюючих за трудовими договорами склала 4 особи, та 1 особа за цивільно-правовим договором. В березні 2023 року у Звіті зазначено про 5 осіб, які працюють за трудовими договорами. Так, за положеннями ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Разом з тим, КЗпП України доповнено главою XIX - Прикінцеві положення згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, відповідно до якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року, безперервно продовжувалася. Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року (з урахуванням останніх внесених до неї змін згідно з постановою Кабінету Міністрів України "№1423 від 23.12.2022), дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, була продовжена до 30 квітня 2023 року. Так, Кабінетом Міністрів України прийнято 27.06.2023 р. постанову «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до якої з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено. За таких обставин, зважаючи на те, що позов подано 04.04.2023 р. підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку із недотримання положень ст. 233 КЗпП України відсутні. З іншого боку за положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України. В свою чергу приписами ст. 81 ЦПК України визначено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи все вищенаведене суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено обставин з якими чинне законодавство України передбачає можливість скасування наказу про звільнення поновлення на посаді та стягнення з роботодавця середнього заробітку на користь незаконно звільнено працівника, оскільки докази порушення прав [PERSON] з боку відповідача не отримано. За таких обстави позов задоволенню не підлягає. Також суд бере до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed