Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~18.09.2023\~року позивач\~ [PERSON] \~через свого\~представника звернулася\~до суду\~з вищевказаною\~позовною заявою\~на обґрунтування\~якої зазначила,\~що 15.07.2021\~року приватним\~нотаріусом Бучанського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Грисюк\~О.В.\~(далі\~ приватний\~нотаріус)\~вчинено виконавчий\~напис №\~106168\~про стягнення\~з неї\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 00-410298\~від 20.08.2019\~року,\~укладеного з\~ТзОВ «Качай\~гроші»,\~правонаступником якого\~є ТзОВ\~«Файна готівка»,\~в загальному\~розмірі 12275,10\~грн.\~(далі\~ виконавчий\~напис).\~11.10.2021\~року приватним\~виконавцем виконавчого\~округу Донецької\~області Олійником\~О.І.\~на підставі\~виконавчого напису\~відкрито виконавче\~провадження ВП\~№ 67098778,\~яке з\~14.07.2023\~року знаходиться\~на примусовому\~виконанні приватного\~виконавця виконавчого\~округу Дніпропетровської\~області Нордіо\~В.В.\~(далі\~ приватний\~виконавець).\~В ході\~здійснення виконавчих\~дій з\~її банківських\~рахунків було\~стягнуто 3541,02\~грн.\~у користь\~стягувача. Вважає, що спірний виконавчий напис є незаконним, оскільки кредитні кошти, які є його предметом, вона ніколи не отримувала. Крім того, даний виконавчий документ вчинений не на оригіналі документу, що посвідчує її заборгованість перед кредитором, а стягуваний розмір заборгованості не може вважатися безспірним. Відтак, стягнення з неї коштів на підставі спірного виконавчого напису відбулося без наявних для цього правових підстав. Враховуючи наведене, просить суд визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на свою користь 3541,02 грн. безпідставно отриманих коштів, а також судові витрати по сплаті, з яких: судовий збір за подання позову 858,88 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 429,44 грн., витрати на професійну правничу допомогу 5000 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2023 року у даній праві було вжито за заявою представника позивачки заходи забезпечення позову шляхом зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 67098778 (а.с. 38-39). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2023 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Третім особам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання пояснень щодо позову (а.с. 31-32). Станом на дату ухвалення даного судового рішення відзив на позовну заяву від відповідача та письмові пояснення щодо позову від третіх осіб на адресу суду не надходили. Враховуючи строки подання процесуальних документів, які наразі сплинули, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.08.2019 року між ТзОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 00-410298, за умовами якого позивачці було надано кредитні кошти, які остання зобов`язалася повернути та сплатити кошти за користування кредитом (а.с. 12-зворот-13). 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 106168, яким з [PERSON] на користь ТзОВ «Файна готівка» стягнуто суму заборгованості за Кредитним договором № 00-410298 від 20.08.2019 року за період з 16.06.2021 року по 02.07.2021 року в загальному розмірі 12275,10 грн. Із вищенаведеного виконавчого напису слідує, що право вимоги за Кредитним договором № 00-410298 від 20.08.2019 року ТзОВ «Файна готівка» набуло право вимоги за Договором відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 16/21/КГ від 16.06.2021 року, укладеним із ТзОВ «ФК «Ейс», яке, в свою чергу, набуло право вимоги за спірним правочином згідно Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 3 від 12.03.2021 року, укладеним із ТзОВ «Качай гроші» (а.с. 15). На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем Виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. 11.10.2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67098778 (а.с. 11). 14.07.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. було винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 67098778 за заміщенням (а.с. 10). 16.09.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. також винесено у виконавчому провадженні № 67098778 постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (а.с. 16-17). 13.09.2023 року приватним виконавцем була пред`явлена до АТ «ПриватБанк» та АТ «ОТП Банк» платіжна інструкція за № 37304 про стягнення з [PERSON] 14002.61 грн., що стало підставою для списання 14.09.2023 року з банківських рахунків останньої на примусове виконання зобов`язань у виконавчому провадженні № 67098778 грошових коштів в загальному розмірі 3541,02 грн., з яких: 3247,32 грн. із рахунку в АТ «ОТП Банк» та 293,70 грн. із рахунку в АТ «ПриватБанк» (а.с. 18-20). Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує, зокрема, тим, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинений на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Так, згідно ст. 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року (далі Перелік). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Одночасно з цим, 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на даний час, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.07.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові Верховного суду від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Доказів іншого сторонами суду надано не було. Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обґрунтування [PERSON] щодо вчинення приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. виконавчого напису від 15.07.2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 106168, з порушенням вимог закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. У своєму позові [PERSON] також ставить питання про стягнення з відповідача на свою користь грошових коштів, які були набуті на підставі спірного виконавчого напису, тобто без наявності достатніх для цього правових підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів позивачки на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України Аналогічний правовий висновок викладено в постанові КЦС ВС від 08.09.2021 року у справі № 201/6498/20. За наведених обставин, вимоги [PERSON] про стягнення з ТзОВ «Качай гроші» на свою користь 3541,02 грн. в порядку вимог ст. 1212 ЦК України є обгрунтованими та також підлягають до задоволення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.? Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Судом встановлено, що між 17.09.2023 року між адвокатом Біцуловою А.А. та позивачкою [PERSON] було укладено Договір про надання правової допомоги № б/н, за умовами якого адвокат взяла на себе зобов`язання з приводу надання правничої допомоги у спорі, який є предметом здійснення даного судового провадження. Як вбачається із розрахунку суми судових витрат до Договору про надання правової допомоги № б/н від 17.09.2023 року адвокат Біцулова А.А. надала [PERSON] наступні правничі послуги на загальну суму 5000 грн., з яких: надання консультацій та аналіз судової практики 1 год. вартістю 1000 грн.; ознайомлення з матеріалами справи та отримання документів виконавчого провадження 0,5 год вартістю 500 грн.; складення позовної заяви, клопотання та підготовка документів 3,5 год. вартістю 3500 грн. (а.с. 22). З приводу виконання умов Договору жодна із сторін будь-яких претензій одна до одної не мають. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також, суд наголошує на такому. Так, внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19. Разом з тим, відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, попри ту обставину, що про наявність судового провадження останнього було повідомлено своєчасно, а тому він мав можливість в належний спосіб розпорядитися своїми процесуальними правами. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачкою та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 585,88 грн., за звернення до суду із заявою про забезпечення позову в сумі 429,44 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача. На підставі ст.ст. 15, 16, 18, 1212 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат»,

Outcome: approved