Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

В жовтні 2022 року юридична фірма «Ілляшев та Партнери» звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просила зобов`язати відповідача звільнити садовий будинок [ADDRESS] . В обгрунтування позову позивач зазначив, що під час внутрішньої інвентаризації активів юридичної фірми, яка зареєстрована та діє відповідно до законодавства Республіки Панама виявлено, що 01 липня 2014 року між нею та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №2-444, який викладено на спеціальному бланку нотаріального документу та посвідчено державним нотаріусом Двадцятої київської нотаріальної контори Бочкарьовою Н.М. Згідно вказаного договору відповідач продала, а позивач купив належний продавцю на праві приватної власності садовий будинок [ADDRESS] . 24 липня 2014 року покупцем за договором здійснено переказ грошових коштів на рахунок продавця у сумі 261290 євро. Пунктом 14 договору визначено, що продавець повністю звільнить відчужуваний садовий будинок для вільного користування і безперешкодного володіння ним покупцем у строк до 08 липня 2014 року. Інформація щодо використання садового будинку з моменту укладення позивачем відсутня. 03 жовтня 2022 року представником позивача здійснено виїзд за адресою садового будинку в результаті чого виявлено, що доступ до вказаного будинку обмежений і в ньому перебувають невідомі особи, що підтверджує неможливість вільного користування і безперешкодного володіння ЮК садовим будинком. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2022 року позовна заява Юридичної фірми «Ілляшев та Партнери» до [PERSON] про зобов`язання звільнити садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами передано за підсудністю до Обухівського районного суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2022 року справу передано на розгляд головуючого судді Проць Т.В. Ухвалою судді від 06.12.2022 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 06.12.2022 року позивач усунув недоліки позовної заяви надавши суду квитанцію про сплату судовог озбору. Ухвалою судді від 05 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 13 квітнея 2023 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Обухівського районного суду від 05.01.2023 року відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2022 року залишено без змін. 23 серпня 2023 року представником позивача Руденком О.В. подано заяву з проханням зазначати у процесуальних документах при розгляді вказаної справи позивача - ILYASHEV AND PARTNERS CORP. 23 серпня 2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки [PERSON] з 2000 року постійно перебуває у Франції, 01 липня 2014 року у нотаріуса у м.Києві не була, будь-яких договорів з позивачем не укладала. Сам догововір за змістом та формою є дуже сумнівним, назва вказаного договору та предмету договору суттєво відрізняються; бланк вказаного договору вже був використаний в 2001 році; державний нотаріус, який начеб-то посвідчував вказаний договір з 2001 року є приватним нотаріусом; приватний нотаріус Чеборат С.І. ніколи не відносилась до Київського міського нотаріального округу, КП Київської обласної ради «Обухівсько БТІ» не існувало. Відповідач відношення до садового будинку жодного не має, відвідувала територію України в 2018 році, а тому фізично не може чинити позивачу жодних перешкоди в користуванні будь-яким майном. Щодо виписки з банку про перерахування 29.07.2014 року ILYASHEV AND PARTNERS CORP коштів в сумі 261290 євро на рахунок [PERSON] , то ці кошти перераховано на підставі договору комісії від 01.07.2014 року №2-444, який було укладено батьками відповідача та на підставі якого ILYASHEV AND PARTNERS CORP перерахувало належні їм кошти за їх дорученням, отимавши за це передбачену договором комісію в розмірі 1,4% від суми платежу. Представник позивача 23 липня 2023 року подав відповідь на відзив в якому підтримав доводи позову та зазначив, що згідно отриманої в правоохоронних органах інформації спецбланк нотаріального документу на якому викладений зміст договору був витрачений 18.01.2001; Двадцята київська нотаріальна контора була ліквідована 01.07.2002 року і на дату укладення договору не здійснювала свою діяльність; [PERSON] з 03.12.2001 року є приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Вазані обставини вказують на нікчемність договору купівлі-продажу квартири від 01 липня 2014 року. Представник позивача заперечує твердження представника відповідача про причетність ILYASHEV AND PARTNERS CORP до підроблення догвору. Разом з тим представник Руденко О.В. зазначає, що позивач отримала від позивача грошових коштів і не вчинила жодних заходів для їх повернення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позовній заяві з врахуванням обставин встановлених в ході розгляду справи. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Зазначав про безпідставність позовних вимог та фактичну відсутність спору. Просив врахувати доводи сторін та дослідженні під час розгляду справи докази. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до приписів ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ЦК України). Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Юридична фірми «Ілляшев та Партнери» ILYASHEV AND PARTNERS CORPзвертаючись до суду з даним позовом посилалось на те, що є власником садового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2014 року посвідченого державним нотаріусом Двадцятої київської державної нотаріальної контори, а відповідач [PERSON] в порушення п.14 договору не звільнила садовий будинок для вільного користування і безперешкодного володіння позивачем, чим порушила його права. Однак суд з такими доводами погодитись не може, виходячи з наступних обставин. Як визначено ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно з приписами статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ч.3,4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З поданих представником позивача суду доказів не вбачається належність позивачу садового будинку [ADDRESS] . Доказів, які б в установленому законом порядку підтверджували набуття позивачем права власності на вказане нерухоме майно суду не надано. Крім того, представником позивача зазначено, що поданий ним на підтвердження позовних вимог договір купівлі-продажу квартири від 01 липня 2014 року №2-444 є нікчемним, оригінал такого договору у позивача відсутній, реєстрація права власності на вказаний будинок ним не проводилась. Відсутності реєстрації права власності на садовий будинок [ADDRESS] в садовому товарситві «Каштан» за Юридичною фірмою «Ілляшев та Партнери» ILYASHEV AND PARTNERS CORP підтверджується і Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.08.2023 року отриманого судом в порядку ч. 7 ст.81 ЦПК України. Позивачем також не подано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач займає спірний садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Доводи представника Руденка О.В. як на підставу позовних вимог отримання відповідачем коштів від позивача відповідно до платіжного доручення №IVIE07299904397 від 29.07.2014 у сумі 261290 євро не підтверджують наявність у позивача права власності на спірне нерухоме майно та виходять за межі предмета доказування у справі, що розглядається судом. Згідно ст.141 ЦПК України відмовляючи у позові суд відносить судовий збір на рахунок позивача.

Outcome: dismissed