Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

04 серпня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі також позивач, АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11 жовтня 2013 року в розмірі 88023 грн 18 коп. у зв`язку з невиконанням зобов`язання, а також сплаченого судового збору у розмірі 2684 грн. Після отримання 11 серпня 2023 року відповіді від Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області на запит суду про зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , від 09 серпня 2023 року за № 10-12/17/860 (а.с. 127), суд своєю ухвалою 14 серпня 2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 128-129). Ухвалою суду від 05 жовтня 2023 року вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Аргументи учасників справи В обґрунтування своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 11 жовтня 2013 року, відповідно до якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивачем вказано, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. В свою чергу, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому в договорі. Однак, відповідачка свої зобов`язання по договору не виконала, не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, відповідно до умов договору, та не сплатила заборгованість за відсотками за користування кредитом. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 17 липня 2023 року становить 88023 грн 18 коп, що складається із заборгованості за кредитом 68996 грн 64 коп, заборгованості за відсотками за користування кредитом 19026 грн 54 коп. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, з огляду на що, позивач просив стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Згідно з інформацією, наданою Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, відповідачка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 127). Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 14 серпня 2023 року направлялась на адресу відповідачки, однак 16 серпня 2023 року разом із судовою повісткою, копією позовної заяви з додатками, повернулась до суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 131-197). Відповідно до змісту пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, зазначена ухвала вважається такою, що вручена відповідачці. В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 14 серпня 2023 року суд встановлював [PERSON] п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов. Відзиву на позов від відповідачки до суду не надходило. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачкою відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Позивач у судове засідання 05 жовтня 2023 року явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 204). Від представника позивача 04 серпня 2023 року до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 121). Відповідачка у судове засідання 05 жовтня 2023 року повторно не з`явилась, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання не надсилала, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Поштові відправлення із судовими повістками про проведення судових засідань, призначених на 12 вересня 2023 року, 05 жовтня 2023 року, які направлялись на зареєстровану адресу відповідачки [ADDRESS] , повернулись до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 131-133, а.с. 201-203). З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судові повістки вважаються врученими відповідачці, отже суд приходить до висновку про те, що відповідачка є такою, що належним чином повідомлена про час, дату і місце судового засідання. За вказаних обставин, відповідно до положень частини 1 статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено,\~що 11\~жовтня 2013 року між позивачем та відповідачкою укладено договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки, шляхом приєднання (в порядку статті 634 ЦК України) до умов, запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем анкети-заяви (надалі Заява), в якій міститься підпис, вчинений від імені [PERSON] про ознайомлення з цими Умовами та Правилами, Пам`яткою клієнта та Тарифами (а.с. 77-78). Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила, що ознайомилась з договором, згодна з його умовами та примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом його роздрукування із сайту http://privatbank.ua. Підтвердила, що ознайомилась та згодна із Умовами та Правилами та зобов`язується їх виконувати. Відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що відповідачці було встановлено початковий кредитний ліміт 11 жовтня 2013 року у розмірі 300 грн 00 коп, у подальшому 15 жовтня 2013 року - збільшився до 2500 грн 00 коп, 20 січня 2015 року збільшився до 2560 грн 00 коп, 30 червня 2015 року зменшився до 2140 грн 00 коп, 21 липня 2017 року збільшився до 17000 грн 00 коп, 20 жовтня 2017 року збільшився до 25000 грн 00 коп, 06 вересня 2018 року збільшився до 26500 грн 00 коп, 01 березня 2019 року збільшився до 35000 грн 00 коп, 04 серпня 2020 року збільшився до 42000 грн 00 коп, 13 серпня 2021 року збільшився до 47000 грн 00 коп, 18 листопада 2021 року збільшився до 75000 грн 00 коп., 26 жовтня 2022 року зменшився до 00 грн 00 коп (а.с. 75). AT КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, а саме: надало відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг, та в межах встановленого кредитного ліміту. В той же час, відповідачка, яка зобов`язувалась умови та Правила договору, свої зобов`язання не виконала. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 11 жовтня 2013 року, за відповідачкою станом на 17 липня 2023 року рахується заборгованість за договором у загальному розмірі 88023 грн 18 коп., що складається із заборгованості за кредитом 68996 грн 64 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом 19026 грн 54 коп. З огляду на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] відповідну суму заборгованості, у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частиною 1 статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Відповідно до приписів частини 2 статті 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до\~статті 1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Висновки щодо правозастосування При укладенні договору сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до анкети-заяви, підписаної відповідачем, вона ознайомлена та згодна з Умовами та Тарифами банку (а.с. 77). У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. У анкеті-заяві позичальника процентна ставка договору не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), просив також стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 19026 грн 54 коп. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банка), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також, відповідно до заяви-анкети не можливо встановити який вид картки отримав відповідач та за яким тарифним планом. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" № 1023-XII (в редакції чинній на момент укладення договору) про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). З долученого\~до справи\~розрахунку заборгованості\~за договором\~б/н\~від 11.10.2013,\~вбачається,\~що станом\~на 17.07.2023\~за відповідачем\~утворилась заборгованість\~у розмірі\~88023\~грн 18\~коп.,\~яка складається\~з: 68996 грн 64 коп. заборгованості за кредитом; 19026 грн 54 коп. заборгованості за відсотками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 28.11.2011 у розмірі заборгованості за тілом кредита в сумі - 68996 грн 64 коп. Підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, враховуючи викладені вище аргументи, відсутні. При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статті 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на викладене, враховуючи наявність у [PERSON] непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково, а саме: стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11.10.2013 у розмірі 68996 грн 64 коп., що складається із заборгованості за тілом кредита, оскільки зазначена сума підтверджена наданим позивачем розрахунком та відповідачем не спростована. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2684 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 78,38 % з розрахунку: 68996 грн 64 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 88023 грн 18 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 78,38% (відсоток задоволених позовних вимог). Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2103 грн 72 коп. з розрахунку: 2684 грн (сума сплаченого судового збору) х 78,38% (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial