Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів Тарновецька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову посилаються на те, що рішенням від 20.04.06 №2 виконавчого комітету Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за всіма трьома позивачками, [PERSON] (відповідачкою), [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , оформлено право власності кожного на 1/7 частину житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з підпунктом 10 пункту «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що діяла на момент прийняття виконкомом Сільради цього рішення від 20.04.06 №2 до відання виконавчих органів сільських рад належав облік та реєстрація об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. А відповідно до п.6.1 діючого на той же момент Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Мін`юсту України від 07.02.02 №7/5 оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна із видачею свідоцтва про право власності проводилося місцевими органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування. Відтак рішення виконкому сільради від 20.04.06 №2 є правомірним та підставою для виникнення у позивачок право власності кожної на 1/7 частину будинку. Представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказав, що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області розглядалася цивільна справа №308/3775/14-ц за позовом [PERSON] , правонаступником якої після її смерті залучено [PERSON] до Тарновецької сільської ради та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] про скасування рішення виконавчого комітету вказаної сільської ради від 20.04.06 №2, яким за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та померлими [PERSON] , і [PERSON] , оформлено право власності кожного на 1/7 частину Будинку. Рішенням цього суду від 16.05.16 у даній цивільній справі у задоволенні позову відмовлено. Однак, за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на таке рішення суду першої інстанції апеляційний суд Закарпатської області 16.06.17 ухвалив нове рішення, яким рішення суду першої інстанції скасував та знову відмовив у позові. Ухвалюючи вказане рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що після смерті [PERSON] і [PERSON] , вони втратили здатність набувати права, a тому рішення першої інстанції в частині визнання за кожним з них право власності на 1/7 частину будинку. З іншою частиною рішення суду першої інстанції, зокрема і з тим, що позивачі, як члени колгоспного двору, мають право на отримання у власність певних частин Будинку, який входив до складу майна такого двору, суд апеляційної інстанції погодився. Таким чином, враховуючи неможливість отримання померлими [PERSON] , та [PERSON] , у власність будь-яких частин Будинку, право на отримання у власність відповідних частин Будинку залишилося у п`яти осіб, а саме у позивачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , а також у [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємця померлої [PERSON] . Між тим, [PERSON] , як і померла [PERSON] , теж не визнає і оспорює право власності позивачів на частки Будинку. З огляду\~на викладене\~просив \~суд: 1. \~ \~ \~ \~Визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на 1/5 частину житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, [ADDRESS] ; 2. \~ \~ \~ \~Визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на 1/5 частину житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, [ADDRESS] ; 3. \~ \~ \~ \~Визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на 1/5 частину житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, [ADDRESS] . 19\~червня 2023\~року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак від їх представника адвоката Гончарова В.В. надійшла до суду заява, в якій просив розгляд справи проводити без позивачів та їх представника. Позовні вимоги, згідно заяви про збільшення позовних вимог просив задовольнити Відповідач в судове засідання не з`явився, водночас від адвоката Ковальчук О.В., надійшла до суду заява, згідно якої просила розглянути справу у відсутності відповідача та його представника. У задоволенні позову просила відмовити. Представник третя особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 листопада 1989 року, що видане на підставі рішення Виконавчого комітету Ужгородської районної ради народних депутатів від 22 вересня 1989 року, житловий будинок\~в цілому на [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , на праві особистої власності. [PERSON] помер у 1998 році. Рішенням Виконавчого комітету Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області\~\~від 20 квітня 2006 року № 2 «Про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] \~», згідно із записом в погосподарській книзі станом на\~\~01 липня 1990 року вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] за: [PERSON] , який\~\~помер [INFO] - 1/7 частина, [PERSON] - 1/7 частина, [PERSON] , який помер\~ [INFO] - 1/7 частина, [PERSON] - 1/7 частина, [PERSON] - 1/7 частина,\~\~ [PERSON] - 1/7 частина, [PERSON] - 1/7 частина. Даним рішенням вирішено просити Ужгородське бюро технічної інвентаризації оформити право власності на зазначений житловий будинок за вказаними громадянами на праві приватної власності. [INFO] [PERSON] померла. 16 грудня 2005 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла своєму сину [PERSON] . Згідно із записом в погосподарській книзі станом\~\~на 01 липня 1990 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були зареєстровані у\~\~ спірному домоволодінні.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК Української РСР\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому за змістом частини другої\~статті 123 ЦК Української РСР\~\~ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно з пунктом 10 розділу б)\~статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР\~(у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належать облік та реєстрація відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Питання щодо реєстрації (скасування) права власності на нерухоме майно врегульовано Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України 07 лютого 2002 року № 7/5\~(далі -\~\~Положення; у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету). У пункті 8.1 Положення визначено, що, зокрема, органами місцевого самоврядування проводиться оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно. Відповідно до частини першої\~статті 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. У частині шостій\~статті\~\~59 зазначеного Закону\~установлено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Відповідно до діючого законодавства на момент прийнятого рішення, зокрема п.п. 10 п. «б»\~ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року, до відання виконавчих органів сільських рад належав облік та реєстрація об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності та відповідно до п. 6.1 Тимчасового Положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5\~(в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення), оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності провадило органами місцевого самоврядування, а тому виконком Тарновецької сільської ради, приймаючи рішення №2 від 20.04.2006 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Таким чином, Тарновецька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області діяла правомірно, з урахуванням\~статті 120 ЦК Української РСР\~\~\~ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 16 травня 2016 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в задоволенні позову [PERSON] до Тарновецької сільської ради Ужгородського району, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Ужгородська районна рада про скасування рішення виконавчого комітету сільської ради відмовлено. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2017 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 травня 2016 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено. Апеляційним судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Тарновецької сільської ради Ужгородського району від 20.04.2006 року за № 2 «Про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] », згідно по запису в погосподарській книги станом на 01.07.1990 року виконкомом сільської ради вирішено оформити право власності на праві приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS] за: [PERSON] , який помер [INFO] 1/7 частина, [PERSON] 1/7 частина, [PERSON] , який помер [INFO] 1/7 частина, [PERSON] 1/7 частина, [PERSON] 1/7 частина, [PERSON] 1/7 частина, [PERSON] 1/7 частина. Цим же рішенням вирішено просити Ужгородське БТІ оформити право власності на зазначений житловий будинок за вказаними громадянами на праві приватної власності. Як слідує з оскаржуваного рішення виконавчого комітету Тарновецької сільської ради №2 від 20.04.2006 року визнано право власності на житловий будинок у часті 1/7 за померлими [PERSON] , [INFO] та [PERSON] 26.09.1994 року. Нормами цивільного законодавства встановлено, що дієздатність, як і правоздатність, припиняється з настанням смерті фізичної особи (ч. 4 ст. 25 ЦК України). Проаналізувавши норми чинного законодавства та оскаржуване рішення виконавчого комітету Тарновецької сільської ради №2 від 20.04.2006 року, колегія суддів приходить до висновку, що орган місцевого самоврядування визнав право власності на житловий будинок в [ADDRESS] за померлими [PERSON] , 1998 року та [PERSON] 1994 року, в яких припинилася здатність набувати права та здійснювати цивільні обовязки. З наведеного слідує, що оскаржуване рішення в частині визнання права власності за померлими [PERSON] , 1998 року та [PERSON] 1994 року є незаконним та позов в цій частині є підставним. Як вже зазначалось, відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК Української РСР\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно з частиною 2 \~статті 123 ЦК Української РСР\~\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, враховуючи неможливість отримання померлими [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] , у власність будь-яких частин Будинку, право на отримання у власність відповідних частин Будинку залишилося у п`яти осіб, а саме у позивачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , а також у [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємця померлої [PERSON] . Отже, відповідно до вище викладених положень, кожен з члені колгоспного двору набув у власність по 1/5 вказаного вище житлового будинку. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 392 ЦК України\~передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відтак, права позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як членів колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ними права власності на це майно.

Outcome: approved