Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, у якому просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на (три четвертих) частини житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 96,4 м2. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що він є єдиним спадкоємцем за законом майна, яке належало спадкодавцеві [PERSON] . За час життя [PERSON] заповіту не складав. 06 грудня 2021 року позивач звернувся до Першої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, внаслідок чого було зареєстровано спадкову справу № 249/2021. Спадкове майно складається із нерухомого майна, а саме: частини житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 96,4 м2., з трьох житлових кімнат та кухні. 12 жовтня 2022 року позивач звернувся у Першу львівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо вищезазначеного спадкового майна. Проте, листом йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, які підтверджують реєстрацію права власності на частини квартири [ADDRESS] за спадкодавцем [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним, посилаючись на доводи та мотиви наведені у позовній заяві, заявлені вимоги просить задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.05.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 24.05.2023 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви, а також подано заяву про залучення до участі у справі третьої особи Першої львівської нотаріальної контори Львівської області. Також, позивачем подано клопотання про витребування доказів, у якому він просив витребувати у Першої львівської нотаріальної контори Львівської області: спадкову справу № 249/2021, зареєстровану після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; спадкову справу, зареєстровану після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.05.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Залучено до розгляду даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першу львівську державну нотаріальну контору Львівської області. Зобов`язано Першу львівську державну нотаріальну контору Львівської області, подати до Галицького районного суду міста Львова належним чином засвідчені копії спадкової справи № 249/2021, зареєстрованої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та спадкової справи, зареєстрованої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 19 липня 2023 року до суду від Першої львівської державної нотаріальної контори Львівської області надійшла копія спадкової справи № 249/2021, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12 вересня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги не заперечила. Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору- Перша львівська державна нотаріальна контора Львівської області (уповноважений представник) подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючи ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги При ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Так, відповідно до\~статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~(далі\~-\~Конвенція),\~кожній фізичній\~або юридичній\~особі гарантовано\~право на\~розгляд судом\~протягом розумного\~строку цивільної,\~кримінальної,\~адміністративної або\~господарської справи, а\~також,\~справи про\~адміністративне правопорушення,\~у якій\~вона є стороною. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Право на\~доступ до\~суду має\~"застосовуватися\~на практиці\~і бути\~ефективним".\~Для того,\~щоб право\~на доступ\~було ефективним,\~особа "повинна\~мати реальну\~можливість оскаржити\~дію,\~що порушує\~його права". Суворе\~трактування національним\~законодавством процесуального\~правила (надмірний\~формалізм)\~можуть позбавити\~заявників права\~звертатись до суду. Наведене вище\~відповідає висновку\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~наведеному у\~постанові від\~ 08\~квітня 2020\~року (справа №761/41071/19, провадження № 61-2192св20 ). Згідно висновку наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (справа № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19). З позовної заяви та долучених до неї матеріалів судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 листопада 2021 року серія [NUMBER] , виданим Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Юридичний факт того, що [PERSON] є батьком позивача підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21.01. 1981 року. За час життя спадкодавець - [PERSON] заповіту не складав. На виконання вимог ст. ст. 1268, 1270 ЦК України, 06.12.2021р., позивач звернувся до Першої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, внаслідок чого було зареєстровано спадкову справу № 249/2021, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67641386, виданому 06.12.2021р. державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Сулима Н.-Н.Б. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У зв`язку із відсутністю заповіту, за даних обставин, має місце спадкування за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті спадкодавця залишився єдиний спадкоємець першої черги - єдиний син [PERSON] , який, відповідно, і є єдиним спадкоємцем за зако\-ном майна, яке належало спадкодавцеві - [PERSON] . Інших спадкоємців не має, що підтверджується копією спадкової справи № 249/2021, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкове майно\~складається із\~нерухомого майна,\~а саме\~:\~3/4 (три четвертих) частини житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 96.4 м.кв., із трьох житлових кімнат та кухні. Право власності на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру [ADDRESS] від 02.12.1993р., видане Львівською міською адміністрацією, зареєстроване відділом приватизації житла міської адміністрації Львівської міської ради від 02 грудня 1993 року, згідно з розпорядженням від 02.12.1993р. № 1418. Також, Обласним комунальним підприємством ЛОР «БТІ та ЕО» виготовлено Технічний паспорт від 30.01.2023р. на житлову квартиру за адресою : [ADDRESS] . Як вбачається із Свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 02.12. 1993р., житлова квартира за адресою : [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності наступним співвласникам : - [PERSON] (батько спадкодавця та дідусь позивача) (помер [INFO] ): - [PERSON] (матір спадкодавця та бабуся позивача) (померла [INFO] ): - [PERSON] (спадкодавець та батько позивача) (помер [INFO] ): - [PERSON] (позивач). Підставою для набуття права власності на вказану житлову квартиру є приватизація, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Аналогічні відомості містяться у Інформаційній довідці № 326322794 від 20.03.2023р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка долучена до матеріалів справи. Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.2004р., зареєстроване в реєстрі за № 5-121. видане державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М., спадкоємцем майна гр. [PERSON] , який помер [INFO] , є його син - [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із 1/2 (одна друга) частина квартири [ADDRESS] . Згадана частина квартири належала спадкодавцю [PERSON] : 1/4 (одна четверта) частина, на підставі Свідоцтва про\~право власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] \~від 02.12.1993р.,\~а інша\~1/4 (одна четверта) частина належала на підставі цього ж Свідоцтва про право власності на квартиру його дружині [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~спадщину після\~смерті якої\~її чоловік [PERSON] , прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав. З урахуванням вищенаведеного, має місце факт відсутності документів, які підтверджу\-ють реєстрацію права власності на 1/2 (одну другу) частини квартири [ADDRESS] за спадкодавцем [PERSON] . Усі вищевказані співвласники постійно фактично проживали та були зареєстровані у зазначеній житловій квартирі, що підтверджується відомостями Будинкової книги. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 12 жовтня 2022 року позивач звернувся у Першу львівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо спадкового майна, яке складається із 3/4 (трьох четвертих) частини житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, листом № 169/02-14 від 20.03.2023 року в.о. завідувача Першої львівської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, які підтверджують реєстрацію права власності на 1/2 (одну другу) частини квартири [ADDRESS] за спадкодавцем - [PERSON] . З огляду на зазначене, позивач має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (спів\-власників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Пункт 4.19 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачає, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорює\-ться або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого осо\-бистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд враховує те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В ході розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини для застосування відповідної процедури, оскільки у інший спосіб позивач захистити свої права у законний спосіб не може. Враховуючи наведене, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що такий підлягає задоволенню, оскільки на підставі рішення суду про визнання права власності позивач отримає змогу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, тобто реалізувати та захистити свої права.

Outcome: approved