Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.12.2021 звернулася в Орджонікідзевський районний суд м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява\~обґрунтована тим, що 28.01.2021 приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис № 2288 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 42798,75 грн. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, вважає, що при його вчиненні було порушено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, сума заборгованості не визнана позивачем та є оспорюванню. В позовній заяві позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом за № 2288 від 28.01.2021 про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 200730031301 від 11.11.2016 в розмірі 42548,75 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.12.2021 відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем відзив на позовну заяву не подавався, натомість, подано до суду заяву про визнання позову. Треті особи письмові пояснення на позов також до суду не подавали. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.05.2023 справу прийнято до провадження суду та призначено судове зсідання з розгляду справи по суті. Позивач просила розглядати справу без її участі. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року, справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21 та є обов`язковою. Судом встановлено, 28.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2288, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість на загальну суму боргу в розмірі 42798,75 грн. Суд приходить до висновку, що вчиняючи 28.01.2021 виконавчий напис № 2288 приватний нотаріус необґрунтовано керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 2288 від 28.01.2021 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, хоча твердження позивача про те, що сума заборгованості не була безспірною не знайшло свого підтвердження дослідженими в справі доказами. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями статті 142\~ЦПК\~України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем по справі судовий збір при подачі позовної заяви до суду сплачено не було. Оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків ставки судового збору, кошти в розмірі 536,80 грн. Решту суми судового збору за вирішення справи судом слід віднести за рахунок держави.

Outcome: approved