Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що на початку травня місяця 2020 року позивачка вирішила придбати мобільний телефон марки Apple модель 11 білого кольору. З метою підшукання товару за більш вигідною ціною вона здійснила пошук товару в мережі інтернет, де знайшла бажану модель телефону на сайті інтернет - магазину [INFO] . 17 травня 2020 року вона на сайті магазину в розділі діалогу з покупцями замовила зазначену вище модель телефону за ціною 18090 грн. Вказана ціна була орієнтовано на 2000 грн. меншою від тої, що пропонували інші продавці. 18 травня 2020 року позивачка на сайті інтернет - магазину отримала реквізити для перерахування грошових коштів за товар. При цьому їй було повідомлено, що телефон буде відправлено їй через поштову організацію «Нова пошта» на зазначену нею у замовленні адресу. Будучи необізнаною в юридичних деталях даних про продавців та порядку здійснення покупки товару позивачка не звернула уваги на той факт, що рахунок інтернет - магазином був сформований від імені юридичної особи з відповідними даними рахунку юридичної особи та кодом ЄДРПОУ. Але їй повідомили, що грошові кошти для найскорішого відправлення товару треба було перерахувати на картковий рахунок, який належав фізичній особі. 18 травня 2020 року, перед цім здійснивши замовлення телефону Apple 11 білого кольору з об`ємом пам`яті 64 Гб на сайті магазину та повідомивши свою адресу доставки, позивачка через систему Приват - банк 24 зі свого рахунку здійснила оплату 18090 грн. на заначений продавцем картковий банківський рахунок № [NUMBER] . Після чого вона стала очікувати від продавця номера накладної про відправку на її адресу бажаного телефону. Але продавець після отримання коштів припинив спілкування з нею та не підтвердив а ні отримання коштів, ні те, що він виконає замовлення та має намір відправити куплений товар. Позивачка спочатку сподівалася на те, що мабуть телефон не відправлено з технічних причин, але коли 26 травня 2020 року вона в черговий раз зайшла на сайт магазину, сподіваючись знайти інформацію про відправку телефону, то побачила, що сайт магазину видалений з мережи інтернет. Тоді вона зрозуміла, що стала жертвою шахрайських дій. 27 травня 2020 року вона звернулася до Черкаського відділу поліції із заявою про відкриття кримінального провадження за фактом вчинення проти нею шахрайства, де було відкрито досудове слідство у кримінальному провадженні № 12020251010002235 за ознаками ч. 1 ст. 192 КК України. В ході досудового слідства було встановлено, що [PERSON] створив фіктивний інтернет магазин та шляхом шахрайства неодноразово одержував грошові кошти від ошуканих громадян на свій картковий рахунок відкритий у Приватбанку. Відповідач 18 травня 2020 року отримав кошти від позивачки на свій картковий рахунок, та в цей же день у банкоматі відділення Приватбанку у м. Суми за адресою: м. Суми вул. Воскресенська, 13, зняв готівкові кошти, які протиправно привласнив. Поліції до цього часу не вдалося розшукати та притягнути до відповідальності відповідача, тому позивачка просить суд, стягнути з відповідача безпідставно одержаних коштів у сумі 18090 грн., 8734,59 грн інфляційних втрат та 1628,10 грн три процента річних, а всього 28452,63 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надійшла заява у якій позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить справу розглянути без його участі та позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлявся належним чином, заяв або клопотань від нього не надходило. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність повного задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що на інтернет-сторінці White_sore.com.ua «Магазин техніки..» [PERSON] обрала товар, а саме мобільний телефон марки Apple модель 11 білого кольору, 64 Г пам`яті (а.с.5-6). 18 травня 2020 року з сайту інтернет - магазину [INFO] в смс-повідомленні [PERSON] отримала реквізити для перерахування грошових коштів за товар на картковий банківський рахунок продавцеві № [NUMBER] (а.с.7). 18 травня 2020 року [PERSON] перерахувала через АТ КБ «Приват банк» на рахунок № [NUMBER] [PERSON] кошти в сумі 18090,00 грн, що підтверджується квитанцією № Р24А358170871С54131 від 18.05.2020 року (а.с.8 зв.б). 26.05.2020 року, 14:21 сайт інтернет - магазину White_sore.com.ua видалений з мережи інтернет (а.с.7зв.б.) 27 травня 2020 року о 12:18 [PERSON] звернулась із заявою до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про те, що перерахувала грошові кошти за товар, але товар не отримала. Дана заява зареєстрована за №24174 (а.с.8). 27 травня 2020 року Черкаськім відділом поліції ГУНП в Черкаський області було відкрито досудове слідство у кримінальному провадженні № 12020251010002235 за ознаками ч. 1 ст. 192 КК України, що підтверджується копією Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.9). На ім`я [PERSON] , мобільний телефон [NUMBER] , РНОКПП: [NUMBER] відкрито картковий рахунок у Приват Банку, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку та випискою з рахунку на ім`я [PERSON] (а.с.9 зв.б, а.с.10-11). Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч. 3 ст. 1212 ЦК України та положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна с правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, то набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі №910/3395/19. Усі зазначені умови наявні у даній справі. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, грошові кошти безпідставно набуті [PERSON] в сумі 18090 грн. повернути позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на те, що позивачу на момент подачі позову кошти в сумі 18090 грн не повернуто, дана обставина відповідачем не спростована, виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу, яка на даний час не сплачена відповідачем, необхідно проводити за період з 19 травня 2020 року по 18 травня 2023 року тобто в межах передбаченого ч.1 ст. 257 ЦК України трирічного строку загальної позовної давності. Таким чином, розрахунок здійснений представником позивача в позовній заяві (а.с.2 зв.б. -а.с.3) на суму 18090 грн. за період з 19 травня 2020 року по 18 травня 2023 року за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( IIZ : 100 ) інфляційне збільшення становить:18 090,00 грн. x 1.48284076 - 18 090,00 грн. = 8 734,59 грн., три проценти річних становлять 18090 грн.х3%х3 роки=1628,10 грн. та відповідачем не спростований. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 10 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах). За приписами статті 57 ЦПК України (у зазначеній редакції) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Аналогічні норми містяться у статті 76 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Відповідно до вимог частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(частина четверта статті 60 ЦПК України (у зазначеній редакції). Статтею 212 ЦПК України (у зазначеній редакції) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Такі ж вимоги передбачені у статті 89 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Оцінюючи належність, допустимість а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. З огляду на те, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, останній, в порядку ст.. 141 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved