Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.09.2020 між Акціонерним товариством «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») та відповідачем укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом підписання заяви-договору №941519-506 про надання кредиту. 02.12.2022 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №НІ/11/7-Ф, на підставі якого фінансова компанія набула право вимоги виконання відповідачем (відповідно до Реєстру прав вимог) зобов`язань за кредитним договором в загальній сумі 20 122,99 грн., з яких: 9795,69 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 0,76 грн. - заборгованість за відсотками; 10 326,51 грн. - заборгованість за щомісячними відсотками. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за вищевказаним договором. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не прибув, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.09.2023 постановлено здійснювати заочний розгляд справи. Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до ст. 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 29.09.2020 [PERSON] уклав з АТ «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом підписання заяви-договору №941519-506 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти на наступних умовах: загальна сума кредиту - 10 690,00 грн.; строк кредитування - 24 місяців; проценти за користування кредитом - 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредиту - 6,9% щомісячно (а.с.5). На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за кредитним договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду копію заяви-договору №941519-506 про надання кредиту від 29.09.2020; детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів; паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна Готівка Максимум» (із зазначенням, що дана інформація зберігає чинність та є актуальною до 29.10.2020); заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №506/8565293-СК; заяву-анкету на оформлення банківських продуктів; дозвіл на обробку персональних даних; розрахунок заборгованості за кредитним договором №941519-506 від 29.09.2020 станом на 05.12.2022 (залишок заборгованості складає 20 122,99 грн.). Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно із п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором №941519-506 від 29.09.2020 не є зведеним документом, який не був погоджений з відповідачем і не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі зазначеному в розрахунку. Крім того, судом встановлено, що 02.12.2022 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №НІ/11/7-Ф, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до позичальників, вказаними у Реєстрі прав вимог (а.с.15-17). При цьому в якості доказів позивач надав суду лише окремі аркуші договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022, які містять такі розділи: 1. Визначення термінів та тлумачення; 2. Предмет договору; 3. Розрахунки сторін; 4. Права та обов`язки сторін; 12. Перелік додатків та п. 13. Місцезнаходження та реквізити сторін. На останньому аркуші міститься інформація, що свідчить про наявність 13 розділів договору. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії окремих аркушів договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 не є належним чином засвідченою копією документа та не є засвідченим витягом з нього, тому суд не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні статей 77, 28, 79 ЦПК України. Крім того, до вказаного договору не додані додатки, які є невід`ємною частиною договору. Також у матеріалах справах відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення. Не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитним договором №941519-506 від 29.09.2020, наданий позивачем витяг з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022, зважаючи на те, що у цьому витягу зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. До того ж, вказаний витяг не завірений належним чином, не містить підписів уповноважених осіб та печаток клієнта та фактора, його відповідність оригіналу договору не посвідчена в установленому законом порядку, а сформований і підписаний лише представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» та містить відтиск печатки «Для документів» лише однієї сторони договору - позивача (а.с.19). Копію акту прийому-передачі реєстру прав вимоги за договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 суд також не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні статей 77, 28, 79 ЦПК України, оскільки його зміст не містить інформацію щодо предмета доказування. Зокрема, не зазначено сума заборгованості за реєстром прав вимог після переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.18). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт передачі АТ «Таскомбанк» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» кредитних зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №941519-506 від 29.09.2020 на суму 20 122,99 грн. Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 2684 грн. не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Outcome: dismissed