Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 14.09.1991 між сторонами зареєстрований шлюб. Неповнолітніх дітей, які б народились у даному шлюбі, у сторін немає. Позивач вказав, що спільне життя сторін не склалося, оскільки у них різні сімейні цінності, бачення людських та подружніх відносин, внаслідок чого між сторонами часто виникали непорозуміння. Усі спроби позивача налагодити відносини з відповідачем не дали позитивних результатів. З жовтня 2017 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини та проживають окремо. Однак у добровільному порядку відповідач не бажає розірвати шлюб. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї суперечить його інтересам. За таких підстав позивач просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 14.09.1991 відділом реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що складений актовий запис № 826. 29.05.2023 ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області справа передана за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. 21.06.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 10.08.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 10.08.2023 судове засідання відкладено на 07.09.2023 у зв`язку з неявкою учасників справи. 07.09.2023 судове засідання відкладено на 03.10.2023 у зв`язку з неявкою учасників справи. У судове засідання 03.10.2023 позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. У судове засідання 03.10.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та не заперечувала проти задоволення позову. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Суд установив, що 14.09.1991 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим складений актовий запис № 826. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Указане підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 3). Неповнолітніх дітей, які б народились у даному шлюбі, у сторін немає. Разом з тим правом подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу подружжя не скористалось, оскільки, як вказав позивач, відповідач розірвати шлюб у порядку, визначеному ст. 106 СК України, відмовляється. Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Стаття 112\~СК України\~визначає,\~що суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач посилався на те, що спільне життя сторін не склалося, оскільки у них різні сімейні цінності, бачення людських та подружніх відносин, внаслідок чого між сторонами часто виникали непорозуміння. Усі спроби позивача налагодити відносини з відповідачем не дали позитивних результатів. З жовтня 2017 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини та проживають окремо. Такі обставини повністю визнала у своїй заяві відповідач та не заперечувала проти їх існування. Відтак, ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН2790991 від 26.05.2023 (а.с. 6), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 536,80 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 536,80 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved