Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та просить стягнути аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у Київському національному лінгвістичному університеті, в розмірі 3000, 00 грн, щомісяця?починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання - 30.06.2025 року включно. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу з мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час старший син [PERSON] досяг повноліття, однак продовжує навчання. Тобто 23 роки йому виповниться [INFO]. Син навчається у Київському національному лінгвістичному університеті, є студентом 1 курсу, денного відділення факультету східнознавства, навчається за рахунок коштів фізичних осіб, академічну стипендію не отримує. Строк навчання до 30.06.2025 року включно. Вартість освітньої послгуи складає за кожен рік навчання 27990, 00 грн. Відповідач матеріально не допомагає, а дохід позивача не дозволяє в повній мірі оплачувати навчання дитини, і тому позивач вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.10.2022 року позов [PERSON] задоволено в повному обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.03.2023 року заочне рішення суду від 06.10.2022 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, напривила заяву про розгляд справи за її відсутності та на вимогах позову наполягає. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засіадння не з`явився, надав пояснення до суду, яким вказав, що має дохід, який дозволяє забезпечувати навчання в КНЛУ. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити по наступним підставам. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 08.12.2020 року було розірвано, про що свідчить копія рішення суду (а.с.5) Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відповідно до довідки Київського національного лінгвістичного університету № 2072/21, вбачається, що [PERSON] є студентом 1 курсу денного відділення факультету сходнознавства Київського національного лінгвістичного університету, навчається за рахунок коштів фізичних осіб, академічну стипендію не отримує, термін навчання до 30.06.2025 року (а.с.12) Згідно договору від 12.08.2021 року укладеного між Київським національним лінгвістичним університетом, в особі ректора [PERSON] та [PERSON] вартість освітньої послуги за кожен рік навчання становить 27 990, 00 грн. (а.с. 7-9). Згідно зі скріншоту із застосунку «Дія» третя особа [PERSON] зареєстрував ФОП. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України та ч.1,п.п.1,3,7,10 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникаєза обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребау зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст.200 СК України суд визначаєрозмір аліментівна повнолітніхдочку,сина утвердій грошовійсумі і(або)у частцівід заробітку(доходу)платника аліментівз урахуваннямобставин,зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, щообставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч. 1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. В даному випадку [PERSON] є повнолітнім, не досяг 23 років і продовжує навчання. Між тим позивачем не надано жодних доказів на підтвердження потреби повнолітнього сина у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі, а також доказів на підтвердження наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу. При цьому [PERSON] в поясненнях вказано, що останній сам сплачує за навчання, оскільки має дохід. Позивачем взагалі не доведено суду факт проживання позивача з повнолітнім сином, що відповідно до закону є підставою для права позивача на звернення з даним позовом. Отже, дослідивши надані позивачем та відповідачем письмові докази, враховуючи письмові пояснення третьої особи, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б підтверджували наявність всіх передбачених законом підстав в їх сукупності для стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає у зв`язку з його недоведеністю. Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір з відповідача не стягується. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed