Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-09 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує представник позивача, відповідач підписав Заяву № б/н від 02.04.2019 та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт надає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,40% - для картки «Універсальна», та 84,00% - для картки «Універсальна голд», що підтверджується п. 2.1.1.2.12 Договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором. В порушення умов кредитування відповідач не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 22.05.2023 виникла заборгованість в сумі 124261,08 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 101599,42 грн, та заборгованості за відсотками 22661,66 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення ст. 509, 525-527, 530, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді від 10.07.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 23.08.2023, постановлено здійснювати виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки не вдалося встановити зареєстроване місце проживання [PERSON] . Судове засідання, призначене на 23.08.2023, у зв`язку з неявкою відповідача було відкладене на 21.09.2023. У подальшому розгляд справи було відкладено на 10.10.2023. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 109). Відповідач у судове засідання 23.08.2023 та 10.10.2023 не з`явився, повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України 14.07.2023 та 26.09.2023, причини неявки суду невідомі (а.с. 124, 138). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подав, будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов АТ КБ\~«ПриватБанк» про\~стягнення заборгованостіпідлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 02.04.2019 між позивачем та відповідачем [PERSON] \~шляхом підписання Анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, укладено кредитний договір (а.с. 54). У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що підписанням анкети-заяви він приєднується до Умов та правил надання банківських послуг «АТ КБ «Приватбанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта та тарифами становлять договір банківського обслуговування. Також, у анкеті-заяві зазначено, що в разі використання ним електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису для підписання цієї анкет-заяви такий підпис прирівнюється до його власноручного підпису. До анкети - заяви банком додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Gold», «Універсальна Contract» та копію витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» (а.с. 59, 60-97). Дані витяги не містять підпису відповідача. Також до позову було додано Паспорт споживчого кредиту, згідно з яким процентна ставка у пільговий період становить 0,00001%, поза межами пільгового періоду: 42% для картки Універсальна, 40,08% для картки Універсальна Gold та 36% для картки Platinum (а.с. 55-58). Реальна річна процентна ставка (при користуванні лімітом за межами пільгового періоду та при погашенні мінімальними щомісячними платежами) становить: 51,09% для картки Універсальна, 51,76% для картки Універсальна Gold та 42,55% для картки Platinum. На останнього аркуші зазначеного документу вказано у графі підпис споживача зазначено: 14/12/2021 Чучане Мохамед підписано ОТП 14.12.2021 14:52. Відповідно до довідки Приватбанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), 09.12.2020 встановлено кредитний ліміт в сумі 6000,00 грн. У подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався шляхом його збільшення або зменшення. Найбільший кредитний ліміт було встановлено 23.01.2022 у розмірі 100000,00 грн. Востаннє розмір кредитного ліміту становив 100000,00 грн. Станом на 26.12.2022 розмір кредитного ліміту 0,00 грн (а.с. 52). Відповідачу [PERSON] на підставі кредитного договору було надано наступні кредитні картки: 02.01.2020 - кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 01/23; 17.08.2020 кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 02/23; 02.04.2019 кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 03/23; 22.08.2019 кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 04/23; 18.01.2021 кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 05/24 (а.с. 53). Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , останній користувався наданою кредитною карткою, знімаючи готівкові кошти, здійснював покупки в магазинах, поповнював картковий рахунок тощо (а.с. 13-51). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором б/н від 02.04.2019, у відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором виникла заборгованість в сумі 124261,08 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 101599,42 грн, та заборгованості за відсотками 22661,66 грн (а.с. 9-12). Суд приймає до уваги вказаний розрахунок заборгованості, оскільки жодних заперечень від відповідача [PERSON] до суду не надходило, також ним не було надано власних розрахунків заборгованості. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи,\~що відповідач\~фактично отримав\~та використовував\~кошти позивача,\~які в\~добровільному порядку\~не повернуті,\~що свідчить\~про порушення\~його прав,\~суд доходить\~висновку,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~необхідно стягнути\~суму непогашеного\~тіла кредиту,\~яка у\~відповідності до\~наданого позивачем\~розрахунку становить\~101599,42\~грн,\~задовольнивши позов\~в цій\~частині. Водночас суд вважає, що позов у частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом не підлягає задоволенню з таких підстав. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)». Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 02 квітня 2019 року строки здійснення періодичних платежів не встановлені,\~процентна ставка не зазначена. Також судом встановлено, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 квітня 2019 року шляхом підписання Анкети-заяви. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України, банк не пред`явив. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 дійшов висновку, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До того ж Паспорт споживчого кредиту був підписаний [PERSON] 14.12.2021, у той час як Анкету-заяву відповідач підписав 02.04.2019. Дані обставини свідчать про відсутність обов`язку відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» щодо сплати відсотків за користування наданим кредитом, оскільки в договорі (Анкеті-заяві) не було визначено розмір та умови сплати процентів. Щодо судових витрат До поданого позову додано платіжне доручення № IHB92B3YH5 від 12.06.2023 про сплату судового збору в розмірі 2684,00 грн (а.с. 1). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по даній справі в розмірі 2684,00 грн було зараховано до Державного бюджету України (а.с. 113). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 101599,42 грн, тобто 81,76 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2165,00 грн. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial