Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

27 червня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на все її майно, в тому числі на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,18 га, яка розташована на території Вирівської сільської ради. На даний час [PERSON] має намір прийняти спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] , але при зверненні до нотаріуса було встановлено, що ним пропущений шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини. Позивач зазначив, що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропущено ним з поважних причин, а саме: у зв`язку з тим, що не знав про існування заповіту. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] тривалістю 2 місяці. Ухвалою судді від 29 червня 2023 року відкрито загальне позовне провадження, справа призначена до підготовчого засідання на 26 липня 2023 року. Ухвалою суду від 26 липня 2023 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду на 08 серпня 2023 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду сповіщений належним чином. Раніше надсилав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Річківської сільської\~ради Сумського\~району Сумської\~області Мінченко Д.О. у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі. Відзив на позов не подав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами. Повно,\~всебічно та\~об`єктивно дослідивши\~матеріали справи,\~оцінивши докази\~їх у\~сукупності з\~точки зору\~належності,\~допустимості,\~достовірності,\~достатності та\~взаємозв`язку,\~проаналізувавши зміст\~норм матеріального\~права,\~які регулюють\~спірні правовідносини,\~суд дійшов\~таких висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла\~ [PERSON] ,\~після смерті\~якої відкрилась\~спадщина на\~все належне\~їй майно (а. с. 5). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 3,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вирівської сільської ради (а. с. 8-9). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вирівської сільської ради 07 червня 2002 року, зареєстрований в реєстрі за №211, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а. с. 25). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 17 липня 2023 року №73220095 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а. с. 24-28). За інформацією Річківської сільської ради, згідно з погосподарською книгою №10 Вирівської сільської ради, [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Заповіт від імені померлої, посвідчений виконкомом Вирівської сільської ради 07 червня 2002 року, зареєстрований за № 211, не змінювався та не скасовувався (а. с. 10, 16). На теперішній час [PERSON] виявив намір оформити свої спадкові права на вказану земельну ділянку, що залишилася після смерті [PERSON] , однак він пропустив шестимісячний строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ( а. с. 11). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Статтями 1269 та 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідних дій, спрямованих на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не вчинив протягом тривалого часу, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, що підтверджується позовною заявою та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, хоча про факт смерті спадкодавця йому було достовірно відомо, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначені висновки відповідають правовим позиціям, котрі викладені у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі 6-1486цс15, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №759/1397/15, від 05 грудня 2018 року у справі №756/9058/17, від 06 червня 2019 року у справі №592/9058/17. Позивач стверджує, що пропустив зазначений строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що проживав разом з нею, однак не знав про існування заповіту. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач дійсно проживав разом [PERSON] . Навпаки, інформація із сільської ради свідчить, що остання на день смерті проживала одна. Необізнаність позивача про існування заповіту також не є об`єктивною причиною для пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини. Крім цього, з дня смерті [PERSON] , тобто з [INFO] , пройшло 17 років, протягом яких позивачу було відомо про смерть останньої, однак він жодним чином не вчинив будь-яких дій, спрямованих на отримання спадщини, яка залишилася після її смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, обставини, якими позивач обґрунтовує підстави для задоволення його позовних вимог, а саме: необізнаність про існування заповіту, не свідчать про наявність об`єктивних, непереборних обставин, за яких він не міг подати заяву про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк. Інших доказів, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на момент вчинення цих дій позивач суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи викладене та виходячи із зазначених вище норм закону, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів поважності пропуску строку для прийняття спадщини. За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, що має наслідком відмови в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed