Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

08 травня 2023 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі відповідач, ФОП [PERSON] ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі треті особи) про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.10.2022 о 12 год. 30 хв. на 154 км автодороги "Київ-Чоп" [PERSON] керував автобусом марки "БАЗ А079.20", реєстраційний номер " [NUMBER] ", та в порушення пп. 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху (ПДР) не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції. в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем "KIA SORENTO" реєстраційний номер " [NUMBER] ", який рухався попереду. В результаті ДТП транспортні засоби пошкоджено та громадянка [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Позивач вказує, що він є власником пошкодженого транспортного засобу KIA SORENTO, [NUMBER] . Водій автобуса [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем і виконував свою трудову функцію. Цивільно-правова відповідальність власника автобуса БАЗ А079.20, [NUMBER] , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», з лімітом відповідальності за майнову шкоду 160\~000,00 грн. та франшизою 3\~200,00 грн. Позивач вказує, що страховик виплатив йому страхове відшкодування, в межах ліміту відповідальності та за вирахування франшизи, тобто, у сумі 156\~750,00 грн. Однак, згідно виконаного на замовлення позивача звіту про оцінку транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить 199\~134,57 грн. Посилаючись на вищевикладене, а також приписи ст.ст.1167, 1172, 1194 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 42\~384,57 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювального ремонту транспортного засобу, 3\~200,00 грн. франшизи 34\~560,00 грн. витрат пов`язаних з евакуацією транспортного засобу, а також 30\~000,00 грн. моральної шкоди. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги визнав частково. Не заперечував щодо позовних вимог про стягнення франшизи, але стосовно решти позовних вимог заперечив. Зокрема, вказує на неналежності виконаного на замовлення позивача звіту про оцінку транспортного засобу, безпідставності витрат на евакуацію, зокрема відсутність доказів надання таких послуг, а також на відсутність вини відповідача у ДТП, що звільняє, на думку відповідача, від відшкодування ним моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив суд відмовити у їх задоволенні. Треті особи у судове засідання не прибули, своїх письмових пояснень на позов не подали. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 21.10.2022 о 12 год. 30 хв. на 154 км автодороги "Київ-Чоп" [PERSON] , керував автобусом марки "БАЗ А079.20", реєстраційний номер " [NUMBER] ", в порушення пп. 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху (ПДР) не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем "KIA SORENTO" реєстраційний номер " [NUMBER] ", який рухався попереду. В результаті ДТП транспортні засоби пошкоджено та громадянка [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Вказане підтверджується постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2023 року №278/383/23, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.14-15). Позивач є власником пошкодженого транспортного засобу KIA SORENTO, [NUMBER] (а.с.8). Водій автобуса [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем і виконував свою трудову функцію, що підтверджується відповідним трудовим договором та відповідачем не заперечується (а.с.86). Цивільно-правова відповідальність власника автобуса БАЗ А079.20, [NUMBER] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», з лімітом відповідальності за майнову шкоду 160\~000,00 грн. та франшизою 3\~200,00 грн. (а.с.16). З матеріалів справи слідує, що страховик виплатив позивачу страхове відшкодування, в межах ліміту відповідальності та за вирахування франшизи, тобто, у сумі 156\~750,00 грн. (а.с.23). Згідно виконаного на замовлення позивача звіту про оцінку транспортного засобу від 17 листопада 2022 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить 199\~134,57 грн. (а.с.17-22, 181-206). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Оскільки шкода завдана позивачу працівником відповідача під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду, яка завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу останнього. В свою чергу, статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зважаючи на те, що виплаченої страховиком страхової виплати, в межах ліміту відповідальності та за вирахування франшизи, недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, різниця між оціненою на замовлення позивачем розміром матеріальної шкоди (199\~134,57 грн.) та сумою страхового відшкодування (156\~750,00 грн) у розмірі 42\~384,57 грн. підлягає до стягнення з відповідача, у тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача про неналежність виконаного на замовлення позивача звіту про оцінку, оскільки на спростування таких доводів відповідач не клопотав про призначення судової автотоварознавчої експертизи, свого звіту про оцінку, або рецензію на звіт позивача, не надав. Щодо заявлених позивачем витрат на евакуацію транспортного засобу, суд зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів понесення ним цих витрат та саме у розмірі 34\~560,00 грн. Так, у наданих позивачем на підтвердження своїх доводів у цій частині документах, зокрема у договорі про надання послуг технікою від 24 жовтня 2022 року №24102022/1 з ФОП [PERSON] , рахунку від 01 листопада 2022 року, акті наданих послуг від 01 листопада 2022 року не зазначено про надання послуг саме евакуації транспортного засобу, а зазначено про надання «послуг маніпулятора» (а.с.31-37). Крім того, у в матеріалах справи відсутній належний доказ оплати позивачем послуг ФОП [PERSON] , оскільки в пункті 2.5 договору була передбачена його оплата лише шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця, зазначений в цьому договорі. Тому копія розписки, яка надана представником позивача лише у підготовчому засіданні 23 серпня 2023 року, не може підтверджувати розрахунки за договором, які мали здійснювати шляхом відповідного банківського переказу. До того ж, суд зауважує, що відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. З аналізу вищевикладеного слідує, що обґрунтованими є лише ті витрати на евакуацією, які пов`язані з переміщенням пошкодженого автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання власника (законного користувача) чи до місця здійснення ремонту на території України, або до стоянки. В першу чергу слід зазначити, що спірна ДТП сталася на 154 км автодороги "Київ-Чоп", тобто у Житомирському районі Житомирської області, поряд з розв`язкою з окружною дорогою, що оминає м. Житомир, а також с. Іванівка Житомирського району Житомирської області, де і зареєстроване місце проживання позивача. Вказане підтверджується відкритими відомостями картографічного сервісу Google Maps. Позивач у всіх документах підписаних з ФОП [PERSON] зазначає місцем свого проживання саме с. Іванівка Житомирського району Житомирської області, а не м. Луцьк, як зазначено у позові. Будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували необхідність евакуації автомобіля саме у м. Луцьк, а не с. Іванівку, яка безпосередньо знаходиться біля місця ДТП, та де знаходиться зареєстроване місце проживання позивача, останній суду не надав. Суд також звертає увагу на те, що позивач не обґрунтував будь-якими доказами доцільність використання для евакуації автомобіля саме послуг маніпулятора, а не евакуатора з платформою та лебідкою. З наданих стороною позивача документів слідує, що ходова частина автомобіля та його трансмісія не пошкоджена, автомобіль внаслідок ДТП не перекидався та безпосередньо після ДТП був поміщений на тимчасовий майданчик для зберігання транспортних засобів, вже звідки, за версією сторони позивача, був евакуйований у м. Луцьк. В такому випадку незрозумілими є дії позивача із замовлення послуг саме маніпулятора, і чому неможливо було використати інші способи евакуації, які є дешевшими, зокрема евакуатора з платформою та лебідкою. Підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність належних доказів оплати позивачем послуг з евакуації, не зазначення в укладених з ФОП [PERSON] документах про надання послуг саме евакуації, відсутності будь-якого обґрунтування необхідності евакуації транспортного засобу саме у м. Луцьк, а не с. Іванівку Житомирського району Житомирської області, яка знаходиться поряд з місцем ДТП та де має зареєстроване місце проживання позивач, а також необхідності залучення саме маніпулятора для евакуації, а не евакуатора з платформою та лебідкою, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині спрямовані на необґрунтоване збагачення позивача за рахунок відповідача, а тому їх задоволенні слід відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке. Згідно положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Виходячи з принципів розумності й справедливості, суд вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково у розмірі 10\~000,00 грн, оскільки він дійсно міг перенести моральні переживання у зв`язку з неможливістю використання транспортного засобу внаслідок ДТП, що призвело до змін у його звичному способі житті. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди у 30\~000,00 грн. є неспівмірним обсягу моральних страждань, які йому були завдані діянням відповідача, тобто, є завищеним. Доводи відповідача про те, що у спірній ДТП винний водій відповідача, а не безпосередньо роботодавець, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, є помилковими, адже за правилами ч.1 ст.1173 ЦК України, роботодавець відшкодовує будь-який вид шкоди, який завдано його працівником, в тому числі і моральну. У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути судовий збір у розмірі 555,85 грн., а також витрати на проведення оцінки завданої шкоди у розмірі 2\~500,00 грн (а.с.1, 30). На підставі п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України, питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу суд вважає за необхідним вирішити в іншому судовому засіданні, для надання можливості сторонам надати свої заперечення стосовно розрахунків іншої сторони. На підставі наведеного та

Outcome: partial