Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

27 березня 2023 року [PERSON] звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області з позовом до Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та [PERSON] , в якому просить: визнати його батьківство відносно [PERSON] [INFO] ; визнати його батьківство відносно [PERSON] [INFO] ; зобов`язати Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити відомості про [PERSON] як батька дітей з актового запису про їх народження, зазначивши замість останнього батьком дітей [PERSON] , а також змінити прізвище дітей з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позов обгрунтовиний тим, що позивач з жовтня 2021 року по даний час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з матір`ю дітей - [PERSON] , у зв`язку з цим вважає себе батьком [PERSON] та [PERSON] . Зазначив, що рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 1 лютого 2022 року між відповідачем та [PERSON] шлюб було розірвано. У зв`язку з тим, що діти народилися до спливу десяти місяців після розірвання шлюбу, в свідоцтві про народження останніх батьком записано [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явилися, заявивши клопотання про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, а [PERSON] позов визнав. Судом встановлено, що [INFO] народилися [PERSON] та [PERSON] , про що Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено відповідні актові записи за №1186 та №1187, батьками останніх зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Відповідно до рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 1 лютого 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, і на підставі частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягає доказуванню. Згідно фотографій [PERSON] та [PERSON] мали сімейні відносини до та після народження дітей. Відповідно до звітів Endeavor DNA LABORATORIES, складених 9 лютого 2023 року про встановлення батьківства ДНК, передбачуваний батько - [PERSON] відносно дітей: [PERSON] та [PERSON] не може бути виключений як біологічний батько, ймовірність встановлення батьківства 99,999997%, тестування проведене компанією Endeavor DNA Inc. акредитованою лабораторією A2LA та ISO/IES 17025:2017, номер сертифіката A2LA 4049.01. Відповідно до частини 1 статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно частин 1, 2 статті 128 Сімейного кодексу України (далі СК України), за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Частиною 1 статті 129 СК України передбачено право особи, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. За змістом пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, у випадку, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Підпунктом 2.16.4 пункту 2.16 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 визначено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно правової позиції Верховного Суду висловленої 16 травня 2018 року(цивільна справа № 591/6441/14-ц) для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Що стосується вимог позивача в частині зобов`язання вчинити дії щодо виключення відомостей з актового запису про народження Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який у справі є відповідачем, то вони задоволенню не підлягають. Згідно з частини 1 статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Отже, Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є належним відповідачем у даній справі. Встановивши, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність його часткового задоволення. За змістом статей 141, 142 ЦПК України суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а також стягує з відповідача на користь позивача іншу частину судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial