Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до\~відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. \~ \~ \~ \~Представник позивачки обґрунтовує позовні вимоги тим, що [PERSON] , починаючи з 2008 року фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, в рівних частках, відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2009 року по справі № 2-600/08 змінена на справу № 2-91/09, володіє та користується розташованою за зазначеною адресою присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,25 га, кадастровий номер 1225482000-03-001-0061, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 765108. В зазначений житловий будинок позивачка вселилася та прийняла його в користування разом з присадибною земельною ділянкою, за пропозицією [PERSON] та [PERSON] , так як у них були добрі стосунки і вона здійснювала за ним догляд. При цьому офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком та присадибною земельною ділянкою між ними не укладалося. При цьому останні передали їй наявні у них зазначені технічний паспортом на житловий будинок від 29.04.2008 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 765108. Після цього [PERSON] та [PERSON] виїхали проживати в інше місце і на теперішній час їх місцезнаходження йому невідоме. На сьогоднішній день вона продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше п`ятнадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, оскільки постійно там проживає. Оплачує всі комунальні послуги за користування газом та електроенергією. Статтею 344 ч. 1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). \~ \~ \~ \~Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом опублікування оголошення про їх виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази,\~ приходить\~ до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність.\~ З\~ матеріалів справи суд вбачає, що\~\~ позивачка [PERSON] , починаючи з 2008 року фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, в рівних частках, відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2009 року по справі № 2-600/08 змінена на справу № 2-91/09, володіє та користується розташованою за зазначеною адресою присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,25 га, кадастровий номер 1225482000-03-001-0061, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 765108. Зазначені обставини також підтверджуються: довідкою наданою виконавчим комітетом Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області за № 250 від 22.08.2023 року (а.с.8), в якій зазначено, що позивачка дійсно фактично з 2008 року, без реєстрації, постійно проживає, користується та володіє зазначеним домоволодінням за вищевказаною адресою, тобто більше 15 років; актом про проживання від 22.08.2023 року складеного депутатом Виводівської сільської ради (а.с. 9); наявними у позивачки, наданими їй [PERSON] та [PERSON] , технічним паспортом на житловий будинок від 29.04.2008 року (а.с.11-12); інформаційною довідкою наданою КП «Нікопольське районне БТІ» ДОР» № 181 від 24.08.2023 року (а.с.10); інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 343333598 від 18.082023 року (а.с.13); Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 765108 (а.с.14-15). При цьому назва вулиці житлового будинку в реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 21443322, та реєстровій книзі Бюро технічної інвентаризації 21-104, державним реєстратором помилково зазначено, а саме неправильно вчинено запис про назву в адресі нерухомого майна: « [ADDRESS] » замість правильного запису: «вулиця Клеменчука Михайла», що підтверджується довідкою наданою виконавчим комітетом Мирівської сільською ради Нікопольського району Дніпропетровської області за № 250 від 22.08.2023 року та правильно назвою вулиці в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 765108. Судом встановлено, що в зазначений житловий будинок позивачка вселилася та прийняла його в користування разом з присадибною земельною ділянкою, за пропозицією [PERSON] та [PERSON] , так як у них були добрі стосунки і вона здійснювала за ним догляд. При цьому офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком та присадибною земельною ділянкою між ними не укладалося. При цьому останні передали їй наявні у них зазначені технічний паспортом на житловий будинок від 29.04.2008 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 765108. На сьогоднішній день вона продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше п`ятнадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою. Статтею 344 ч. 1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року по справі № 6-2цс15, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на нерухоме майно має також і право на земельну ділянку, на якій це майно розміщено та необхідну для обслуговування нерухомого майна. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах також дійшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20). Судом також встановлено, що володіння позивачкою зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою з 2008 року не здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у неї підстави для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю». За зазначених обставин та правових підстав позивачка може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 15 років. Визнання за нею права власності на будинок та присадибну земельну ділянку не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси. Із виданого КП «Томаківське БТІ» технічного паспорту на житловий будинок за станом на 06.07.2016 року, відповідно до експлікації приміщень, та даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, загальна площа становить 41,0 кв. м., житлова площа становить 15,1 кв.м. Будинок не є аварійним та придатний до користування. Згідно з висновками суб`єкта оціночної діяльності станом на 24.08.2023 року дійсна вартість житлового будинку складає 63 600,00 грн., дійсна вартість присадибної земельної ділянки складає 27 000,00 грн. (а.с.16,17). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивачки на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить звільнити відповідачів від сплати на її користь судового збору, тому суд вважає можливим звільнити відповідачів від відшкодування таких витрат. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved