Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

09.06.2023 адвокат Дяків Дмитро Іванович звернувся з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначається, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). 31 травня 2018 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області ухвалив вирок про притягнення до відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 152 КК України. Зокрема відповідача було засуджено за зґвалтування його дочки [PERSON] . Відповідно до вироку суду випливає, що [PERSON] протягом тривалого періоду часу ґвалтував свою неповнолітню дочку, в тому числі у присутності свого малолітнього сина. У підготовчому судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали у повному обсязі, просять позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Відповідач [PERSON] в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)» позовні вимоги визнав. Представник третьої особи подала клопотання про розгляд справи без участі представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, з урахуванням наданого суду висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.03.2003 року (а.с. 8). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.02.2004 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.07.2013 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2020 року шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11.03.2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №309 - розірвано. Неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишено на проживанні з матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-14). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 11). Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2018 року [PERSON] визнано винним за ст. 156 ч. 2 КК України та ст. 152 ч. 3 КК України. На підставі ст. 70 ч. 1 ККУ визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим позбавлення волі на 10 років. Висновком виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вказано про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно відносно дитини [PERSON] , [INFO] . У висновку вказується, що позивачка з сином проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акта обстеження, складеного працівниками Служби у справах дітей 03.08.2023 року, у помешканні створені належні умови для проживання та розвитку дитини. У даному помешканні також проживає старша донька з чоловіком. [PERSON] працює без укладення трудового договору в ТОВ «Технок» на посаді складальника з пластмас. Згідно статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена у статті 164 Сімейного кодексу України є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з нормами статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як зазначено пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої малолітньої дитини. Суд зазначає, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Як встановлено судом, 31.05.2018 року [PERSON] засуджено за зґвалтування його дочки [PERSON] . З вироку суду вбачається, що батько впродовж тривалого часу ґвалтував свою неповнолітню доньку, у тому числі, у присутності свого малолітнього сина. Вину [PERSON] у вчиненні умисного злочину було доведено в законному порядку і встановлено вище наведеним обвинувальним вироком суду. Висновком виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вказано про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відтак, при розгляді справи знайшли підтвердження обставини про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved