Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Заявниця звернувшись до суду із даною заявою, посилається на те, що [INFO] помер батько заявниці [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, на належне спадкодавцю майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] та земельні ділянки загальною площею 0,6775 га. Так відповідно до заповіту, посвідченого 27 липня 2019 року старостою с. Марківка померлий заповів все належне йому на момент смерті майно заявниці. З метою оформлення права на спадщину [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк Оксани з відповідною заявою, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки за заповітом їй було відмовлено, в зв`язку із розбіжністю у зазначенні прізвища власника земельних ділянок. Так Державний акт на право власності на землю видано на прізвище « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть зазначено прізвище спадкодавця « [PERSON] ». У зв`язку з наведеним просить встановити факт належності спадкодавцю вказаного правовстановлюючого документа. Заявниця у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Марціновська подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримала. Представник заінтересованої особа в судове засідання також не з`явився, подав заяву, в якій заявлені вимоги визнав, не заперечив проти їх задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. Врахувавши заяви сторін, проаналізувавши матеріали справи суд вважає заявлені вимоги належно обґрунтованими виходячи із наступного. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що 03 жовтня 2022 року складено відповідний актовий запис за № 1151, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03 жовтня 2022 року (а.с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим 27 липня 2019 року старостою с. Марківка, Коломийського району, відповідно до якого [PERSON] заповів все належне йому на момент смерті майно [PERSON] (а.с. 13). До складу спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті [PERSON] входить житловий будинок в [ADDRESS] та приватизовані земельні ділянки загальною площею 0,6775 га (а.с. 15, 20). Заявниця будучи єдиним спадкоємцем за заповітом на майно померлого, звернулась до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк Оксани із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки нотаріус відмовила, у зв`язку із наявними розбіжностями у зазначенні прізвища власника земельних ділянок та прізвищі спадкодавця (а.с. 11). Так, згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-07-24-2-000105 зазначено прізвище власника « [PERSON] », в той час як із копії свідоцтва про смерть вбачається, що прізвище спадкодавця « [PERSON] » (а.с. 10, 20). Отже відсутні докази належності спадкодавцю вказаних земельних ділянок. Згідно із копією довідки старости Марківського старостинського округу Печеніжинської селищної ради від 23 серпня 2023 року № 178, [PERSON] належать приватизовані земельні ділянки площею 0,6775 га на підставі вказаного Державного атку (а.с. 12). Із копії пенсійного посвідчення померлого, свідоцтва про право на спадщину та копії його паспорта вбачається що правильно його прізвище « [PERSON] », а у Державному акті про право приватної власності на землю воно помилково зазначено « [PERSON] » (а.с. 16, 18). Таким чином суд вважає, що описана помилка в написанні прізвища спадкодавця у Державному акті виникла внаслідок неуважності працівників органу, що видав документ. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для заявниці, так як дозволить оформити спадкові права. З огляду на вищенаведені письмові докази та беручи до уваги заяви сторін, суд приходить до висновку, що до виниклих обставин призвела неуважність відповідної посадової особи, яка оформляла Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ № 07-24-2-000105 від 22 липня 1994 року, а тому виходячи із того, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цих фактів, суд вважає за можливе задовольнити дану заяву. На підставі наведеного та

Outcome: approved