Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У листопаді 2019 року до суду звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 18 липня 1982 року між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб. У шлюбі народилось двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. За весь час сімейного життя позивач працював щоб забезпечити матеріально сім`ю та за час перебування у шлюбі сторони накопичили рухоме та нерухоме майно. Позивач просить поділити спільне майно подружжя у такий спосіб: - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на літню двоповерхову кухню, з шлакоблоку, обкладену цеглою, дахом з металочерепиці, загальною площею 204,00 кв.м, що складається з: гаража, топочної з санвузлом, кухні та сауни, загальною площею 74 кв.м (1-й поверх); з трьох спалень, туалету та ванної кімнати, загальною площею 84 кв.м (2-й поверх); з великої кімнати, площею 48 кв.м (піддаховий поверх), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, загальною площею 25000,00 кв.м, з кадастровим номером: 3221281601:01:027:0084, загальною вартістю 1580938,80 грн. - припинити право власності за [PERSON] на 1/2 частку вищевказаної літньої двоповерхової кухні зі шлакоблоку, загальною вартістю 1 580 938, 80 грн. - визнати за [PERSON] , право особистої приватної власності на двоповерхову майстерню з підвалом, цегляну, дахом з металочерепиці, загальною площею 100,00 кв.м, що складається з: гаража, площею 20 кв.м, та технічного приміщення, площею 20 кв.м (1-й поверх), підвалу, площею 20 кв.м, спортзалу, площею 40 кв.м (2-й поверх), як незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, загальною площею 25000,00 кв.м, з кадастровим номером: 3221281601:01:027:0084, загальною вартістю 774970 грн. - припинити право власності за [PERSON] на 1/2 частку вищевказаної двоповерхової майстерні з підвалом, загальною вартістю 774 970 грн. - виділити [PERSON] речі, що знаходяться в літній двоповерховій кухні, за адресою: [ADDRESS] , а саме: котел двоконтурний, фірми: «Viessmann», вартістю 8300 грн.; свердлову із глибини 81 м, вартістю 10000 грн.; вигрібну екояму, вартістю 3500 грн.; сучасні шпалери, вартістю 5000 грн.; люстри, вартістю 2000 грн.; паркетну дошку, вартістю 4300 грн.; керамічну плитку, вартістю 5200 грн.; сауну, вартістю 5000 грн.; двері, вартістю 18000 грн., пластикові вікна, вартістю 12000 грн., вхідні броньовані металеві двері, вартістю 4000,00 грн.; меблі (кухонний гарнітур «Оленка», вартістю 10000 грн.; чеську житлову кімнату: стінка, диван, два крісла, стіл полірований, 6 стільців, вартістю 20000 грн.; спальну кімнату: шафа, ліжко, дві тумби, вартістю 10000 грн.) загальною вартістю 40000 грн.; сантехніку, газову плиту, вартістю 500 грн.; холодильник марки «LG», з морозильною камерою, вартістю 15000 грн.; пральну машину, вартістю 8000 грн.; комп`ютерну техніку, мережу інтернет; килими шерстяні (молдавські), вартістю 500 грн. (З шт.), загальною вартістю 1500 грн.; посуд, книжки, постільна білизна, мілка побутова техніка; особистий літній та зимовий одяг, взуття, власні особисті речі [PERSON] , всього на 20 000,00 грн., на загальну суму 162300 грн. - виділити [PERSON] особисті речі, що знаходяться в літній двоповерховій кухні та двоповерховій майстерні з підвалом, за адресою: [ADDRESS] , а саме: дизель-генератор 3-х фазний, потужністю 6,0 квт, придбаний у 2008 році, вартістю 30000 грн.; тару для дизпалива (каністри та баки), загальною вартістю 5000 грн.; трактор китайського виробництва, 2010 року випуску, вартістю 45000 грн., з навісним обладнанням, виготовленим саморучно, загальною вартістю 55000 грн.; компресор, вартістю 15000 грн.; вібромашину, вартістю 25000 грн.; бетономішалку, вартістю 2500 грн.; мотоблок, фірми «Honda», вартістю 4000 грн.; газонокосарку, вартістю 4000 грн.; стрімер (ручна бензокосака), вартістю 3500 грн.; електричний інструмент (дві дрелі, бензопила, тощо) на загальну вартість 3000 грн.; металеві шафи, 5 шт., загальною вартістю 6000 грн.; верстат настільний свердлильний, напругою 220 вольт, вартістю 4000 грн.; верстат настільний свердлильний, напругою 380 вольт, вартістю 1000 грн.; слюсарний стіл з лещатами, вартістю 6000 грн.; зарядний пристрій для акумуляторних автомобільних батарей, напругою 12 вольт, вартістю 1000 грн.; інший інструмент (лопати, граблі, коса, вила тощо) вартістю 1000 грн.; спортивний велосипед, вартістю 800 грн., всього на загальну суму 166300 грн. - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки Nissan Almera, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, №кузова [NUMBER] , загальною вартістю 128 900 грн. - припинити за [PERSON] право власності на 1/2 частку вищевказаного автомобіля марки Nissan Almera, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, загальною вартістю 128900 грн. - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mitsubishi Carisma, реєстраційний номер [NUMBER] , 1997 року випуску, кузов № [NUMBER] , загальною вартістю 111 590 грн. - припинити за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частку вищевказаного автомобіля марки Mitsubishi Carisma, реєстраційний номер [NUMBER] , загальною вартістю 111590 грн. - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на гараж, загальною площею 41.8 кв.м, номер [NUMBER], ряд 2Є в Добровільному товаристві володарів гаражних боксів (кооперативі) « Славутич », що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Затишна, 7-б , загальною вартістю 153710 грн, -припинити за [PERSON] право власності на 1/2 частку вищевказаного цегляного гаража, загальною площею 41,8 кв.м, номер [NUMBER], ряд 2Є в Добровільному товаристві володарів гаражних боксів (кооперативі) «Славутич», загальною вартістю 153710 грн. - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/4 частку трикімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 28 лютого 2005 року, виданим Відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації на підставі розпорядження від 28 лютого 2005 року № 39707, загальною вартістю 1686265 грн. - припинити право власності за [PERSON] на частку трикімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS] , згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 28 лютого 2005 року, виданим Відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації на підставі розпорядження від 28 лютого 2005 року № 39707, загальною вартістю 1686265 грн. - виділити [PERSON] речі, які знаходяться в трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] : сучасні шпалери, вартістю 8000 грн.; сучасні люстри, вартістю 12000 грн.; паркет (бук), вартістю 12000 грн.; керамічну плитку, вартістю 6000 грн. (на кухні, в туалеті та ванній кімнаті); двері вартістю 12000 грн.; пластикові вікна вартістю 20000 грн.; вхідні броньовані металеві двері вартістю 5000 грн.; меблі: в спальні - ліжко з тумбочками та шафа-купе загальною вартістю 18000 грн.; у залі - шкіряний диван з кріслом та меблевий гарнітур, загальною вартістю 33000 грн.; у прохідній кімнаті - шафа-купе вартістю 3000 грн., на кухні - кухонний гарнітур вартістю 10000 грн.; сантехніку вартістю 4000 грн.; два кондиціонерами марки «Mitsubishi» загальною вартістю 13000 грн.; комп`ютерною технікою вартістю 8000 грн.; два телевізори марки «Samsung» загальною вартістю 9000 грн.; холодильник з морозильною камерою вартістю 8000 грн.; морозильну камеру «Electrolux» вартістю 6000 грн., килими, посуд, книжки, постільну білизну, дрібну побутову техніку на загальну суму 10000 грн.; мережу інтернет вартістю 1000 грн., всього на загальну суму 198 000 грн. - виділити [PERSON] речі, які знаходяться в двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] : сучасні люстри загальною вартістю 8000 грн.; паркетну дошку вартістю 8500 грн.; керамічну плитку вартістю 7000 грн. (на кухні, в туалеті та ванній кімнаті); мармурові підвіконня загальною вартістю 10000 грн.; бойлер вартістю 4500 грн.; меблі: дві шафи-купе в спальні та коридорі загальною вартістю 9000 грн.; саморобний кухонний гарнітур вартістю 4000 грн.; сантехніку вартістю 4000 грн., два кондиціонери марки «Mitsubishi» загальною вартістю 15000 грн., всього на загальну суму 70000 грн. - виділити [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисячі доларів США, що офіційним курсом НБУ станом на 05 листопада 2019 року становить суму 495 960 грн., які зберігалися в металевому сейфі за адресою: [ADDRESS] , та перебувають у [PERSON] - виділити [PERSON] грошові кошти в сумі 280 000 грн., одержані від здачі в оренду двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 січня 2013 року по 01 травня 2017 року. Заперечення відповідача. У відзиві на позов відповідач визнала позовні вимоги в частині поділу між сторонами автомобілів. У задоволенні решти позовних вимог просить відмовити, у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Зазначає, що літня двоповерхова кухня, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить відповідачу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отже, є її особистою приватною власністю, а не спільним майном подружжя. Двоповерхова майстерня, яка розташована за цією ж адресою, в стані незавершеного будівництва, яке не введено в експлуатацію, тому визнання права особистої власності на вказаний гараж суперечить вимогам чинного законодавства. Посилається на те, що позивач викрав з квартири сейф із грошовими коштами у розмірі 20 000 доларів США та золотими прикрасами, тому вимога про виділення цього майна відповідачу є безпідставною. Квартира [ADDRESS] , є власністю [PERSON] , тому все наявне там майно також є його власністю і не може бути предметом поділу у даній справі, як і кошти від здачі в оренду цієї квартири. Всі інші позовні вимоги є недоведеними, безпідставними , тому задоволенню не підлягають. Стислий виклад зустрічного позову [PERSON] . У жовтні 2020 року [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] , де посилається на те, що гараж, загальною площею 41.8 кв.м, номер [NUMBER], ряд 2Є в Добровільному товаристві володарів гаражних боксів (кооперативі) «Славутич», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Затишна, 7-6 , придбаний у період перебування в шлюбі з [PERSON] , тому є спільним майном подружжя. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] гараж, загальною площею 41,8 кв.м, номер [NUMBER], ряд 2Є в Добровільному товаристві володарів гаражних боксів (кооперативі) «Славутич», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Затишна, 7-б ; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного гаража. Заперечення [PERSON] щодо зустрічного позову У відзиві на зустрічний позов відповідач за зустрічним позовом просить відмовити у задоволенні зустрічних вимог, посилаючись на те, що спірний гараж у місті Києві збудований [PERSON] протягом 1996-1998 років власними силами, гроші з сімейного бюджету не витрачались на його будівництво. Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів про її особисту участь коштами або особистою працею у спорудженні та облаштуванні гаража. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року позов [PERSON] передано на розгляд Броварського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, об`єднано в одне провадження з первісними позовними вимогами [PERSON] . Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Кучерявий О.П. доводи позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач позов просила задовольнити частково та просила про задоволення зустрічного позову. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Груша С.М. також вважає, що позов підлягає задоволенню в частині поділу автомобілів, а в іншій частині - є безпідставним. Підтримав задоволення зустрічного позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку. Обставини справи, що встановлені судом. 18 липня 1982 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.08.2018. Від шлюбу народилось двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 28 лютого 2005 року, виданого Відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації на підставі розпорядження від 28 лютого 2005 року №39707, трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних долях. Право власності зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна у реєстрову книгу за № 5104 від 29 березня 2005 року. Установлено, що автомобіль марки Nissan Almera, реєстраційний номер [NUMBER] . 2005 року випуску, № кузова [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] , згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим 18 серпня 2005 року ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві. Автомобіль Mitsubishi Carisma, реєстраційний номер [NUMBER] , 1997 року випуску, № кузова [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] , згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим 23 грудня 2009 року ВРЕР-9 УДАІ в м. Києві. З Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 22.09.2005 встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності: [PERSON] (1/2 частка) на підставі свідоцтва про право власності від 06.08.1997 Броварської ДНК та свідоцтва про право на спадщину від 06.08.1997 Броварської ДНК, та [PERSON] (1/2 частка) на підставі договору дарування від 17.09.1997. Згідно примітки у даному витязі зазначено, що згідно рішення виконкому Гоголівської сільської ради від 28.03.2005 за №47 оформлена технічна документація на самовільно збудовані гараж-літня кухня. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2005 спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] . Спадкове майно складається з частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Будинок шлакоблоковий, позначений на плані літерами «А-1», житловою площею 32, 3 кв.м, загальною площею 72,5 кв.м., з надвірними будівлями: погреб, гараж-літня кухня - Є, погріб -Ж, сарай -З, навіс -И, альтанка -І, сарай - К, гараж -М, вбиральня - О, колодязь - К1, тротуар, огорожа. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер [NUMBER] , виданим Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 22 травня 2015 року, гараж, загальною площею 41.8 кв.м, номер [NUMBER], в Добровільному товаристві володарів гаражних боксів (кооперативі) « Славутич », що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Затишна, 7-б , належить на праві власності [PERSON] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 10.10.2019, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 04.05.2017 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Допитаний як свідок позивач [PERSON] пояснив, що зареєстрували шлюб з відповідачем у 1982 році, у них народилось двоє дітей. Працював на заводі «Буревісник», у 1989 році пішов працювати на будівництво каменярем, де будували будинок, в якому в 1990 році отримав квартиру, куди переселились із сім`єю. Свідок багато працював, підробляв на вихідних, їздив за кордон у відрядження, був радником у президента ФК «Динамо», керував представництвом фірми, яка зареєстрована за кордоном. Коли працював на будівництві, то придбавав будівельні матеріали, з яких збудував гараж у гаражному кооперативі, також здійснював будівництво літньої кухні і майстерні у селі Гоголів Броварського району, де залишились його документи і речі. Коли у 2018 році свідок повернувся з Маріуполя, то в квартирі в Києві були поміняні замки, так само проміняні замки у домоволодінні у селі Гоголів, будинок був під охороною охоронної фірми. Всі залишки будівельних матеріалів залишились у селі Гоголів: цегла, мідь з роботи. Стверджує, що за його кошти придбані два автомобілі, які оформлені на сина [PERSON] . Сторони домовились, що квартира по [ADDRESS] залишається сину [PERSON] , а квартира по [ADDRESS] - дочці, хоча на даний час ця квартира так і не передана у її власність. У 2000 році він розпочав будівництво літньої кухні і майстерні, будівельні матеріали виписував на роботі за дуже низькими цінами, у будівництві допомагали також друзі. Покійна теща доручила свідку займатись усіма справами, але після її смерті дружина оформила все будівництво на себе. Дружина звинуватила його, в тому, що він викрав сейф, де знаходились зароблені ними кошти у розмірі 20 000 доларів США, хоча позивач на той час не мав доступу до квартири. Свідок [PERSON] надав покази про те, що добре знає сторін у справі, позивач працював на заводі, в МЖК, де сам побудував собі квартиру. Подружжя мають дві квартири, 4 автомобілі, в [PERSON] позивач збудував новобудову, де є гараж, кухня, сауна. Знає, що дав сину квартиру і 2 автомобілі. Будинок у с.Гоголеві позивач будував сам, свідок на вихідних деколи допомагав, завозив будматеріали, фундамент робили разом. У гаражі в [PERSON] були різні інструменти, болгарка, дриль, ріжучі інструменти, трактор. Були разом із позивачем на [PERSON] і тоді позивач придбав автомобіль «Мітсубіші», який оформили на сина. Також повідомив, що подарував позивачу 2 золоті злитки по 5 і 10 грам. Свідок [PERSON] надала покази про те, що є сусідкою з сторонами у селі Гоголів, пояснила, що у старому будинку [ADDRESS] раніше жила баба Варвара. Міша завалив сарай і почав будувати двоповерховий будинок і гараж ще за життя баби [PERSON] , там ще залишилась стара хата. [PERSON] сам будував будинок, там ще були робочі, [PERSON] у будівництво не втручалась. У гаражі свідок бачила багато інструментів, відбійний молоток та інші. Свідок [PERSON] прояснив, що жив через дорогу у селі Гоголів. Після того, як сторони одружились, [PERSON] добудував 2-х поверхове жиле приміщення. Свідок також інколи допомагав у будівництві. Бачив також як будували гараж, його добудували десь 7-8 років назад. Знає, що у гаражі був трактор, якісь будівельні матеріали, бетономішалка. Також повідомив, що у старому будинку жила баба [PERSON] . Десь 6 років назад [PERSON] змінила замки в с. Гоголів, бачив, що приїжджали працівники охоронної служби « Комкон », а потім ще була поліція. Допитана як свідок відповідач [PERSON] надала покази про те, що за час спільного проживання сторони придбали квартири по [ADDRESS] та на [ADDRESS] , гараж на вулиці Затишна, 7б , автомобілі: « Нісан Альмера » і « Мітсубіші Карізма ». У селі [PERSON] будували літню кухню і гараж усі разом, і син допомагав, і в батька була деревина. Син разом їздив з друзями в с. Гоголів, вони розібрали старий сарай, а мама дала згоду внукові на будівництво літньої кухні. У 2004 році літня кухня вже була збудована ще за життя матері. У літній кухні є необхідні меблі. У гараж свідок не заходить, там є якесь залізо, але вона в тому не розбирається, також є трактор, але вона його не чіпає. Стверджує, що позивач усе інше забрав. У квартирі по [ADDRESS] є все необхідне. У квартирі також був сейф, де знаходились 20 000 доларів США та ювелірні вироби. Спільно вирішили, що квартира по [ADDRESS] буде належати сину, він там робив ремонт, меблі. Також повідомила, що у липні 2018 року перебувала в селі, їй зателефонував інструктор і запропонував провести заняття з водіння. Вранці свідок була в квартирі, заглядала в шафу - сейф був. Після заняття з інструктором, припаркувалась біля під`їзду і побачила, що з під`їзду вийшов її чоловік і щось ніс у руках. Свідок намагалась його наздогнати, але він побіг. Коли вона піднялась у квартиру, побачила, що у шафі був відсутній сейф, викликала поліцію. Вказала, що користується автомобілем «Нісан Альмера», інший автомобіль перебуває у користуванні чоловіка. Свідок [PERSON] надав покази про те, що був інструктором у [PERSON] . Повідомив, що 26.07.2018 року близько 9 години розпочали заняття з відповідачем, а близько 10 - закінчили. [PERSON] припаркувалась біля під`їзду і сказала, що побачила свого чоловіка, була здивована. Чоловік щось ніс в руках, схоже на якусь коробку. Вона вийшла з авто і пішла за ним, а коли повернула вони попрощались і свідок поїхав. Через деякий час [PERSON] зателефонувала і попросила, щоб він повернувся і піднявся у квартиру, там був син [PERSON] . Свідка провели до того місця, де мав бути сейф у шафі, але там його не було. Згодом з`явились працівники поліції Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Як передбачено частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до частини1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Відповідно до частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. При розгляді даної справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2005 спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] . Спадкове майно складається з частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Будинок шлакоблоковий, позначений на плані літерами «А-1», з надвірними будівлями, серед яких вказано також: гараж-літня кухня - Є. [PERSON] є також власником іншої частки вказаного будинку з надвірними будівлями на підставі договору дарування від 17.09.1997. Отже, житловий будинок разом з надвірними будівлями у селі Гоголів до 26 квітня 2004 року належав матері відповідача та відповідачу по частці без виділення їх часток у натурі, а після смерті матері - на праві особистої власності належить відповідачу [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що спірна літня кухня на час смерті [PERSON] уже була збудована, та увійшла до спадкового майна, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.10.2005 року. Відповідно до частини 1 статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, до суду не надано належних доказів на підтвердження істотного збільшення вартості житлового будинку разом з надвірними будівлями в [ADDRESS] , за період з 08.10.2005 року до моменту розірвання шлюбу між сторонами, в тому числі за рахунок проведення подружжям [PERSON] будівельних чи інших робіт. Відтак, вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на спірну літню кухню задоволенню не підлягають, які і не підлягають задоволенню вимоги про припинення за відповідачем права власності на частину літньої кухні. Пред`являючи вимоги про визнання за позивачем права особистої власності на двоповерхову майстерню з підвалом, позивачем не надано жодних доказів будівництва у встановленому законом порядку та правовстановлюючих документів щодо права власності на вказану майстерню. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на вказану майстерню з підвалом у порядку поділу спільного майна подружжя. Установлено, що трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних долях. Вказана квартира набута внаслідок приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Отже, вищевказана квартира у рівних частках є особистою власністю кожного із співвласників, та не є спільним сумісним майном подружжя, тому не підлягає поділу як спільне майно. Також позивач пред`являє вимоги про поділ та виділ речей, які знаходяться у вищевказаних: літній кухні, майстерні, спірній квартирі. Разом з тим, пред`являючи такі вимоги, позивач вказав у позові перелік майна речей побуту, меблів, інструментів та ін., однак, до суду не надано жодних належних та допустимих доказів придбання переліченого майна та його вартості. При цьому, навіть визнання відповідачем перебування в спільній сумісній власності подружжя деяких речей побуту, не підтверджуються належними доказами, які б дозволили ідентифікацію перелічених речей, їхню вартість. Тому такі вимоги позивача є недоведеними та задоволенню не підлягають. Квартираза адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 04.05.2017 року, отже, не є спільним майном подружжя. Позивачем не надано доказів того, що у вказаній квартирі знаходяться побутові речі, які є спільним майном подружжя. Відтак вимоги позивача про виділення у власність речей, які знаходяться у вказаній квартири є безпідставними. Позовні вимоги про виділення відповідачу грошових коштів у розмірі 280 000 гривень, одержаних від здачі в оренду квартири за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 січня 2013 року по 01 травня 2017 року також є недоведеними. До суду не надано жодних доказів здачі в оренду квартири, отримання та накопичення вищевказаних кошів, перебування цих коштів у будь-якої із сторін на час пред`явлення позову. Позовні вимоги про виділення відповідачу [PERSON] 20 000 доларів США також задоволенню не підлягають, оскільки до суду не надано належних доказів накопичення вказаних коштів позивачем особисто чи спільно з відповідачем, як і не доведено, що цими коштами заволоділа відповідач ще до пред`явлення позову до суду. Судом установлено, що під час перебування у шлюбі сторонами придбані такі автомобілі: автомобіль марки Nissan Almera, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, що зареєстрований за [PERSON] , та автомобіль Mitsubishi Carisma, реєстраційний номер [NUMBER] , 1997 року випуску, що зареєстрований за [PERSON] . У частині поділу автомобілів відповідач позовні вимоги визнала, погодилась, що їхня вартість є майже рівноцінною, тому не заперечувала проти запропонованого позивачем порядку поділу спірних автомобілів. Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Щодо поділу гаража за адресою: м. Київ, вул. Затишна, 7-б , суд приходить до таких висновків. Установлено, що гараж у Добровільному товаристві володарів гаражних боксів (кооперативі) « Славутич », що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Затишна, 7-б , на праві власності зареєстрований за позивачем, який у позовній заяві посилається на те, що вказаний гараж є спільним сумісним майном подружжя. Позивач просив виділити спірний гараж в його особисту власність не зазначаючи при цьому, з яких саме міркувань, проте з пред`явлених вимог видно, що такий розподіл має відбуватись за рахунок виділення у власність відповідачки іншого рухомого й нерухомого майна, коштів. Суд звертає увагу на те, що позивач не пред`являв вимогу про стягнення з нього грошової компенсації за виділення в його особисту власність гаража. Разом з тим, відповідач [PERSON] у зустрічних вимогах просить визнати спірний гараж спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на його частку. Заперечуючи у відзиві проти зустрічних позовних вимог, [PERSON] уже посилається на те, що вказаний гараж є його особистим майном. Проте, до суду не надано жодних доказів на підтвердження придбання спірного гаража за особисті кошти [PERSON] . Оскільки спірний гараж придбаний під час перебування сторін у шлюбі, а позивачем [PERSON] не підтверджено його придбання за рахунок особистих коштів, тому таке нерухоме майно є спільним майном подружжя. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання за позивачем права особистої власності на гараж, а зустрічні позовні вимоги щодо поділу спірного гаражу - підлягають задоволенню. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині 10 статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Із матеріалів справи вбачається, що за подання даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 9 605 гривень, (а.с. 15 т.1), тобто у максимальному розмірі на час пред`явлення позову. Відповідачем [PERSON] сплачений судовий збір за пред`явлення зустрічного позову у розмірі 840, 80 гривень. Зважаючи на вищевикладені норми чинного законодавства, беручи до уваги часткове задоволення первісного позову, та задоволення у повному обсязі зустрічного позову, відсутні підстави для стягнення зі сторін компенсації судового збору на користь іншої сторони. На підставі викладеного, та

Outcome: partial