Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

У липні 2022 року представник позивача адвокат Вітківська Ю.М. звернулася до суду з вказаним позовом (а.с.1-50), у якому просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 117,3 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник зазначає, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 01.11.1988 року № 162 [PERSON] надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , актом від 06.02.1989 року проведено відведення в натурі вказаної земельної ділянки. На виконання даного рішення між [PERSON] та виконавчим комітетом Бориспільської міської ради народних депутатів укладено договір про надання в безстрокове користування цієї ж земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 10.02.1989 року, договір посвідчено нотаріально та зареєстровано. Ні підставі вказаних документів [PERSON] 2004 році було побудовано житловий будинок та в подальшому зведено ряд господарських будівель і споруд, а також прибудови до існуючого будинку, в 2014 році будинок частково реконструювався. Водночас, під час його будівництва було допущено відхилення від проекту та умов договору, зокрема, щодо площі забудови і строків завершення будівництва. 27.06.2006 року виконавчим комітетом Бориспільської міської ради прийнято рішення № 460, яким [PERSON] надано дозвіл на оформлення самочинного будівництва, дозволено оформити самочинно порушений план забудови фактично побудованого житлового будинку. В подальшому, через виявлене дублювання поштових адрес, що мало місце по [ADDRESS] , рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №\~959 від 19.12.2006 року земельній ділянці, на якій розташовано вказаний житловий будинок, присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Маючи намір реалізувати процедуру введення житлового будинку в експлуатацію, з метою оформлення права на земельну ділянку під житловим будинком [PERSON] звернувся до Бориспільської міської ради з відповідним клопотанням. У відповідь [PERSON] було повідомлено про неможливість його розгляду у встановленому законом порядку у зв`язку з відсутністю у нього документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно житловий будинок, який розташований на земельній ділянці. Так, за відсутності належним чином оформленого права власності/або права користування земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, [PERSON] позбавлений у встановленому законом порядку пройти процедуру введення даного об`єкту нерухомого майна в експлуатацію та здійснити державну реєстрацію права власності на нього. Водночас, відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок слугує перешкодою для передачі земельної ділянки під даним об`єктом нерухомого майна у власні чи у користування позивача. Зазначає, житловий будинок побудовано на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети та з дотриманням будівельних і технічних норм та правил, про що свідчить встановлена уповноваженим суб`єктом можливість його надійної та безпечної експлуатації, будівництво даного об`єкта не порушує права чи інтереси інших осіб, тому просить суд застосувати до нього ст. 376 ЦК України. Ухвалою судді від 26.07.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі (а.с.53). Ухвалою суду від 11.01.2023 року було закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.109). 16 вересня 2022 року Бориспільська міська рада Київської області подала до суду відзив на позовну заяву, де вказала, що вимоги за позовом не визнає, вважає їх безпідставними та заперечує щодо задоволення позову пославшись на те, що [PERSON] просить визнати за ним право власності на будинок, розташований по [ADDRESS] , тоді як у безстрокове користування йому було надано земельну ділянку по [ADDRESS] . Також відповідач зазначає, що [PERSON] вже скористався своїм правом приватизації коли набув у власність земельну ділянку по [ADDRESS] . 03 жовтня 2022 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, де просив суд задовольнити позов, вказала на те, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 959 від 19.12.2006 року земельній ділянці по [ADDRESS] , на якій розташовай будинок, що є об`єктом спору, присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] , тобто фактично відбулась зміна адреси земельної ділянки, яка в 1988 році надавалась [PERSON] у безстрокове користування. Також зауважила, що у 2009 році ним дійсно була набута у власність шляхом приватизації земельна ділянка в [ADDRESS] , однак дана земельна ділянка не стосується предмету даного позову, оскільки являє собою інший об`єкт нерухомого майна, який жодного відношення до спірного житлового будинку не має. Водночас, з урахуванням того, що право приватизації земель житлової забудови [PERSON] використано, за умови оформлення прав на спірний житловий будинок, він матиме можливість отримати в оренду земельну ділянку під ним та необхідну для його обслуговування. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пославшись на доводи, викладені у відзиві. Представник відділу державного архітектурно-будівельного контролю Бориспільської міської ради у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. При вирішенні питання по справі поклався на думку суду. Суд, заслухавши думку сторін у справі, дослідивши письмові матеріали справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 01 листопада 1988 року № 162 [PERSON] у безстрокове користування передано земельну ділянку в [ADDRESS] , площею 600 кв.м. для будівництва житлового будинку житловою площею 55,50 кв.м., загальною площею 90,96 кв.м. та слідуючих господарських і побутових будівель і споруд: господарський сарай, льох, гараж, туалет (а.с.14-15). 10 лютого 1989 року між виконавчим комітетом Бориспільської міської ради народних депутатів та [PERSON] укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки в [ADDRESS] , для будівництва житлового будинку на праві особистої власності. Договір посвідчено нотаріусом Бориспільської міської нотаріальної контори Ткач Л.Є. 18 квітня 1989 року та зареєстровано за №\~912 (а.с.17-20). Актом від 06 грудня 1989 року було проведено відведення в натурі земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] (а.с.16). Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 27.06.2006 року № 460 [PERSON] надано дозвіл на оформлення самочинного будівництва та дозволено оформити самочинно порушений план забудови, фактично побудованого житлового будинку розміром (10,28*10,36)+(3,60*10,0) м. по [ADDRESS] (а.с.25). У зв`язку з необхідністю зміни поштової адреси земельної ділянки, на якій розташовано спірне домоволодіння 28 листопада 2006 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Бориспільської міської ради з заявою про присвоєння земельній ділянці під зведеним ним будинком поштової адреси: [ADDRESS] , додатком до даної заяви є схема її розташування, а саме: план земельної ділянки по [ADDRESS] , яка у 1988 році передавалась [PERSON] у безстрокове користування для будівництва житлового будинку і є додатком до договору від 10\~лютого\~1989 року (а.с.101-103). На підставі вказаної заяви виконавчим комітетом Бориспільської міської ради прийнято рішення №\~959 від 19.12.2006\~року, яким земельній ділянці [PERSON] присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . (а.с.26). З огляду на це, суд прийшов до висновку, що земельна ділянка,яка [PERSON] 01 листопада 1988 року передана у безстрокове користування за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка під зведеним ним будинком за поштовою адресою: [ADDRESS] є однією і тією самою. Станом на 28 травня 2021 року КП БМР «Бориспільським бюро технічної інвентаризації» проведено технічну інвентаризацію об`єкта та виготовлено технічний паспорт житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Згідно з даними технічного паспорта загальна площа спірного житлового будинку складає 117,3 кв.м., з них житлової площі 52,8 кв.м. Будинок складається з трьох житлових кімнат, двох кухонь та веранди; має два ганки та дві прибудови. Крім житлового будинку на земельній ділянці також розташовані господарські споруди: погріб, убиральня, колодязь, а також огорожа, ворота та хвіртка. За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта: житловий будинок «А1», прибудова «а», прибудова «а1» по [ADDRESS] встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с.38-42). Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер ТІ01:8182-5616-7875-5101, ознака надійної та безпечної експлуатації об`єкта будівництва можлива (а.с 28-37). З позовної заяви слідує, що з метою оформлення права на земельну ділянку, на якій розташовано вищевказане домоволодіння, [PERSON] звернувся з відповідною заявою до Бориспільської міської ради Київської області. Виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області у листі 07 грудня 2021 року №\~С-9726 повідомив, що згідно з протоколом засідання постійної комісії з питань індивідуального будівництва та землекористування Бориспільської міської ради № 39 від 18 листопада 2021 року, клопотання [PERSON] не може бути розглянуто у встановленому законом порядку у зв`язку з відсутністю у позивача документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно житловий будинок, який розташований на земельній ділянці (а.с.46). Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Частиною 1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пункт 8 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказує, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК) та землекористувачі (стаття 95 ЗК). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. У пункті 12 зазначеної вище Постанови також передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було надано земельну ділянку у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Відповідно до п. 16 вищевказаної постанови Пленуму позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. За змістом позовної заяви та пояснень, наданих представником позивача, рішення про надання дозволу на оформлення самочинного будівництва та дозволу оформити самочинно порушений план забудови не було реалізовано позивачем, оскільки в процесі виготовлення технічного паспорту житлового будинку та кадастрового плану земельної ділянки було виявлено дублювання поштових адрес по [ADDRESS] . Представник відповідача посилається на те, що [PERSON] було надано у безоплатне користування земельну ділянку по [ADDRESS] , в той час як позивач просить визнати за ним право власності на будинок, що розташований на земельній ділянки по [ADDRESS] . Суд критично відносить до вказаних тверджень представника відповідача, оскільки вказані обставини спростовує рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 959 від 19.12.2006 року з якого вбачається, що земельній ділянці, яка належить [PERSON] присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Крім того, представник позивача в судовому засіданні не надав докази того, що земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] є різними незалежними об`єктами нерухомості. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що фактично відбулась зміна адреси земельної ділянки, яка в 1988 році надавалась позивачу у безстрокове користування. З огляду на вищенаведені обставини, зокрема, враховуючи те, що спірний житловий будинок позивачем побудовано на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети та з дотриманням будівельних і технічних норм та правил, про що свідчить встановлена уповноваженим суб`єктом можливість його надійної та безпечної експлуатації, будівництво даного об`єкта не порушує права чи інтереси\~інших осіб,\~суд вважає\~за можливе,\~задовольнивши позов,\~визнати за\~позивачем право\~власності на\~самочинно збудоване\~нерухоме майно,\~а саме:\~житловий будинок\~площею житловий\~будинок загальною\~площею 117,3\~кв.м.\~(житлова\~площа \~52,8\~кв.м.)\~з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по даній справі складає судовий збір в сумі 10\~523,09 гривень, від сплати якого позивач звільнений при зверненні з позовом до суду. В зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, належний до сплати судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved