Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 21.01.2009, починаючи з 01.01.2009 позивача визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для населення, що мешкає в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». У період з 01.10.2014 по 31.10.2021 позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартиру [ADDRESS] на загальну суму 52163,12 грн. Відповідач зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед Концерном на загальну суму 47558,12 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 12.07.2023 відкрито провадження в справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. 03.08.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що між ним та Концерном договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався, а додані позивачем до позовної заяви докази не доводять факт надання відповідачеві житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У позивача не виникло права вимагати від відповідача виконання зобов`язання з оплати наданих Концерном послуг, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою/рахунками на оплату послуг. Крім того, відповідач просив суд застосувати позовну давність до вимог позивача про оплату послуг, наданих за період з 01.10.2014 по 01.04.2017, оскільки строк позовної давності за зазначеними вимогами сплив. 09.08.2023 представником позивача [PERSON] до суду подано відповідь на відзив, в яких остання заперечувала проти доводів відповідача про те, що відсутність договору, укладеного між виконавцем житлово-комунальних послуг та споживачем, який фактично користувався ними, не звільняє останнього від оплати спожитих послуг. Також представник позивача заперечувала проти застосування позовної давності до вимог Концерну про стягнення заборгованості за послуги, надані за період з 01.10.2014 по 01.04.2017, оскільки перебіг строку позовної давності переривався внаслідок часткової оплати відповідачем наданих Концерном послуг у вересні 2017 року, серпні 2018 року, листопаді 2020 року, травні та серпні 2021 року.\~Крім того,\~в силу\~приписів п.\~12\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України\~під час\~дії карантину,\~встановленого постановою\~ Кабінету\~Міністрів України\~від 11.03.2020\~№ 211\~з метою\~запобігання поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19),\~строки позовної\~давності продовжуються\~на строк\~дії такого\~карантину. 21.09.2023 відповідачем подані до суду додаткові пояснення, в яких відповідач зазначив, що позивачем не надані докази часткової оплати відповідачем послуг, отже не надано й доказів переривання перебігу строку позовної давності. Аналіз розрахунку суми позову дозволяє дійти висновку, що за період з 01.10.2014 по 01.04.2017 відповідач не здійснив жодного платежу, який би свідчив про переривання строку позовної давності. Так, платежі у сумі 200,00 грн. з гаряче водопостачання та в сумі 200,00 грн. за опалення у вересні 2017 року був здійснений у якості оплати гарячого водопостачання за серпень 2017 року, а також у якості авансового платежу на опалення за листопад 2017 року. Позивачем доказів на спростування цих доводів відповідача суду не надано. Крім того, відповідач заперечує факт оплати ним зазначених сум у вересні 2017 року. Оплати, що перевищували розмір нарахувань за наданні послуги у відповідні періоди, позивач мав зараховувати у якості оплати при наступних нарахуваннях, оскільки відповідач згоди на зарахування здійснених ним оплат у якості заборгованості за послуги, надані [PERSON] у період з 01.10.2014 по 01.04.2017 не надавав. 25.09.2023 представник позивача [PERSON] подала до суду додаткові письмові пояснення, які за змістом відповідають поясненням, поданим позивачем 09.08.2023. В судове засідання сторони, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, не з`явилися, причин неявки суду не повідомили. Позивач в позовній заяві просив справу розглядати за відсутності представника Концерну. Судова повістка про виклик до суду в суове засідання, призначене на 10 год. 00 хв. 03.10.2023, надіслана на адресу реєстрації місця проживання відповідача, вважається врученою відповідачеві 14.08.2023 в силу приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки повернулася до суду з відміткою пошти про відсутність відповідача за адресою місця проживання. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на викладене, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для населення, що мешкає в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Місце проживання відповідача з 22.08.1995 зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією, наданою департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.12). Згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 8) відповідачеві в період з 01.10.2014 по 31.10.2021 позивачем надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у вищезазначену квартиру на загальну суму 52163,12 грн. У зазначений період відповідачем сплачено позивачеві 4605,00 грн.: 400,00 грн у вересні 2017 року, 390,00 грн. у серпні 2020 року, 1095,00 у листопаді 2020 року, 1170,00 грн. у травні 2021 року, 1550,00 грн. у серпні 2021 року. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до вимог ст. 1213 ЦК України відповідач повинен відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Споживач житлово-комунальної послуги зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а тому і перебіг позовної давності відраховується щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із приписами ст.ст.260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Частиною 1 ст. 264ЦПК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.10.2014 по 31.10.2021. Водночас, із вказаними вимогами Концерн «МТМ» звернувся до суду 06.07.2023. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 8-10) у вересні 2017 року відповідачем здійснено оплату в сумі 400,00, що перевищує поточне нарахування як за поточний (вересень 2017 року), так і за попередній місяць, що, на переконання суду, свідчить про визнання відповідачем боргу за попередній період (з жовтня 2014 року по вересень 2017 року). Отже, перебіг позовної давності за щомісячними платежами за період з жовтня 2014 року по вересень 2017 року перервався в момент здійснення відповідачем вищезазначеного платежу. Доказів того, що зазначений платіж був здійснені в рахунок оплати заборгованості за інші конкретно визначені періоди надання позивачем послуг, або в якості авансу за майбутні періоди (наприклад, банківських квитанції, виписок по банківському рахунку, у яких зазначено періоду надання позивачем послуг, за який проводиться оплата) відповідачем суду не надано, із клопотаннями про витребування зазначених доказів відповідач до суду не звертався. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на момент початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України, строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг (до 20-ого числа місяця, що наступає за розрахунковим), встановлених судом факту переривання перебігу строку позовної давності, суд констатує, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп.

Outcome: approved