Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

05 квітня 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Центральна адміністрація ДМР, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення піклувальника. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що є рідною матір`ю [PERSON] 26 січня 2002 року між відповідачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого [INFO] в них народилась донька [PERSON] . Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2008 року шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано. З моменту розлучення і по цей час відповідач з донькою [PERSON] не спілкується, участі у вихованні, догляді та утриманні дитини не приймає, аліменти не сплачує. 09 квітня 2011 року відповідач написав нотаріально завірену заяву про відмову від доньки та надав згоду на позбавлення батьківських прав. [INFO] передчасно померла [PERSON] . Після її смерті її донька [PERSON] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка створила всі необхідні умови для життя, повноцінного розвитку дитини, забезпечує її всім необхідним, дбає про неї, утримує. Враховуючи викладене позивачка просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , призначити її піклувальником неповнолітньої [PERSON] , стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, і до повноліття дитини та стягнути з відповідача судові витрати по справі. (а.с.1-3) Після надходження з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача - фізичної особи [PERSON] (а.с.20), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а також залучено до участі у справі Управління-службу у справах дітей Центральної адміністрації ДМР в якості третьої особи без самостійних вимог. (а.с.21-22) 12 червня 2023 року від третьої особи без самостійних вимог надійшов лист про те, що позивачка до них за необхідним висновком не зверталась. (а.с.26-27) В підготовче судове засідання 14 червня 2023 року з`явились позивачка, представник третьої особи без самостійних вимог та заінтересована особа, відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено замінити третю особу без самостійних вимог на Центральну адміністрацію ДМР, роз`яснено позивачці необхідність звернення до третьої особи без самостійних вимог за висновком, ухвалено продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та відкласти розгляд справи на 10 серпня 2023 року. (а.с.30-31) 08 серпня 2023 року від третьої особи без самостійних вимог надійшли документи про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. (а.с.37-43) В підготовчому судовому засіданні 10 серпня 2023 року за участю позивача, відповідача, представника третьої особи без самостійних вимог та заінтересованої особи було ухвалено долучити додаткові докази до матеріалів справи. Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 10 серпня 2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 31 серпня 2023 року. (а.с.а.с.44, 45) Судове засідання 31 серпня 2023 року не відбулося у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. (а.с.48) В судовому засіданні 26 вересня 2023 року за участю позивачки, відповідача, представника третьої особи без самостійних вимог та заінтересованої особи було задоволено клопотання відповідача, долучено додаткові докази до матеріалів справи, розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку сторін по справі щодо позовної заяви, досліджено письмові докази, завершено розгляд по справі та ухвалено рішення. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Заінтересована особа в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи без самостійних вимог в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку, виходячи з такого. За правилами ст.ст.2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК). Судом встановлено, що позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 жовтня 1970 року (актовий запис № 3711). (а.с.6) 26 січня 2002 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26 січня 2002 року (актовий запис № 21). При укладанні шлюбу [PERSON] змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». (а.с.10) [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 серпня 2006 року (актовий запис № 318). Батьками у вказаному свідоцтві про народження зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу. (а.с.а.с.11, 12) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 січня 2023 року (актовий запис № 60). (а.с.13) Неповнолітня [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1687 від 01 березня 2023 року. (а.с.15) Після смерті матері неповнолітня [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із позивачкою, що не заперечувалось у судовому засіданні відповідачем по справі. Згідно характеристики, виданої 03 лютого 2023 року ДЗП(ПТ)О «Вище професійне училище № 55 м. Дніпро», встановлено, що [PERSON] з 01 вересня 2022 року навчається у ДЗП(ПТ)О «Вище професійне училище № 55 м. Дніпро», має середній рівень знань, мотивація щодо навчання середня, в колективі поводить себе добре, активна, товариська, за характером спокійна, стримана, дисциплінована, відповідальна, бабуся [PERSON] піклується за онукою, контролює її поведінку і навчання. (а.с.16) 09 квітня 2011 року відповідач [PERSON] написав нотаріально завірену заяву про відмову від доньки та надав згоду на позбавлення його батьківських прав. (а.с.14) Висновком Центральної адміністрації ДМР від 14 липня 2023 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача підтверджується, що неповнолітня [PERSON] , 2006 року народження, проживає разом з бабусею [PERSON] , яка займається її вихованням, розвитком та утриманням. Мати дитини померла. Батько дитини проживає окремо від дочки, не займається її вихованням, не цікавиться її життям та здоров`ям, фінансової допомоги на її утримання не надає. Вважають доцільним позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON] (а.с.39-40) Згідно довідки № М0000000002 від 22.09.2023, наданої відповідачем, встановлено, що відповідач працює у ФОП [PERSON] з 06.09.2019 на посаді оператора верстаків з програмним керуванням, його дохід за період з 01.03.2023 по 31.08.2023 склав 36 459,99 грн. (а.с.52) Вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки - [PERSON] , суд приходить до наступного. Згідно ст.ст.9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаний норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд погоджується із висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок є вмотивованим, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на дитину відповідача. В зв`язку з чим, враховуючи що відповідач у судовому засіданні не заперечував проти позбавлення його батьківськи прав, позовні вимоги позивачки в частині позбавлення відповідача батьківських прав, є такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини - [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип № 4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч.3 ст.179 СК України неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, те, що відповідач працевлаштований, мати дитини померла та відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання дитини в заявленому розмірі - 1/6 частки. Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню та стягує з відповідача на користь його дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня пред`явлення позову, тобто з 05 квітня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Що стосується позовних вимог позивачки в частині встановлення піклування над [PERSON] , 2006 року народження, та призначення [PERSON] її піклувальником, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Опіка та піклування встановлюється судом та органом опіки та піклування. Опікун та піклувальник призначається: над недієздатною чи обмежено дієздатною особою - судом за поданням органів опіки та піклування; над малолітньою чи неповнолітньою особою (якщо питання не стосується обмеження дієздатності) - органом опіки і піклування відповідно до ч.1 ст.61 ЦК України. Пунктом 35 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 визначено, що після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського виконавчий орган міської, районної у місті ради за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім`ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу). Під час визначення форми влаштування в інтересах дитини мають бути враховані обставини, за яких дитина втратила батьківське піклування, її життєвий шлях, родинні зв`язки, наявність братів і сестер, контакти із соціальним оточенням, стан здоров`я, освіта, інші потреби. Згідно п.22 Постанови рішення про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, приймається виконавчим органом міської чи районної у місті ради за місцем походження такої дитини за поданням служби у справах дітей. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особо, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. В даному випадку в повноваження суду не входить право призначати піклувальника над дитиною. До суду не надходило подання органу опіки та піклування про призначення дитині піклувальника, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір сплачений позивачкою при поданні позову в частині позбавлення батьківських прав покладається на відповідача. Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за вимогами про стягнення аліментів, від якого позивачка звільнена згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial