Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі, через свого представника, звернулись до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просять суд: \~ \~ \~ \~- визнати незаконним та скасувати рішення № 474 Виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 10.02.2022 року про надання дозволу [PERSON] на приватизацію кімнати у комунальній квартирі [ADDRESS] ; \~ \~ \~ \~- визнати незаконним на скасувати свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , серія UA18040350000040746 №0021, видане 25.03.2022 року Виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області. \~ \~ \~ \~В обґрунтування вимог зазначено наступне. \~ \~ \~ \~15.06.1988 року [PERSON] із сім`єю, що складалась з дружини [PERSON] та дочки [PERSON] , на підставі ордеру № 25 отримали у користування двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 19.08.1994 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Ще раніше 01.05.1994 року відповідач забрав свої речі з квартири та пішов і до цього часу місце його проживання невідоме. Таким чином відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживав в квартирі [ADDRESS] вже 28 років без поважних причин. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили. Згодом стало відомо, що [PERSON] приватизував кімнату у спірній квартирі [ADDRESS] , на себе. Право власності на кімнату зареєстровано приватним нотаріусом Царіциною С. І. Житомирського міського нотаріального округу 23.05.2022 року, номер запису про право власності 46913552, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2591856018040, індексний номер витягу 301521320 від 25.05.2022 року. 25.03.2022 року Виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області видано свідоцтво про право власності на квартиру серія [NUMBER] . Рішенням № 474 Виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 10 лютого 2022 року [PERSON] надано дозвіл на приватизацію кімнати у комунальній квартирі [ADDRESS] . Загальна площа, що приватизувалась, становить 21,16 кв.м., з них житлова кімната 11,8 кв.м. На думку позивачів, рішення № 474 від 10.02.2022 року є незаконним, оскільки прийняте без згоди на приватизацію всіх наймачів квартири. \~ \~ \~ \~Зазначене стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. \~ \~ \~ \~Провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 22). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 30.03.2023 року прийнято уточнену позовну заяву (а.с. 88). \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву представник Новогуйвинської селищної ради просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки у квартирі [ADDRESS] позивачам та [PERSON] було виділено окрему жилу площу для проживання та відповідно змінено умови договору найму. \~ \~ \~ \~Таким чином, за наявності документів, що посвідчують право користування [PERSON] займаним жилим приміщенням, його заяви з ініціативою оформити право власності на займану жилу площу та прийнятого рішення виконавчого комітету № 474 від 10.02.2022 року Новогуйвинською селищною радою були здійснені дії в межах компетенції і законодавства, відповідно, факт приватизації [PERSON] жилої площі жодним чином не порушує прав позивачів у користуванні належною їм жилою площею; позивачі не наводять, які права були порушені, невизнані з боку Новогуйвинської селищної ради. \~ \~ \~ \~Зазначає, що свідоцтво про право власності не продовжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності, таким чином, таке свідоцтво не може визнаватися незаконним або скасовуватися, так як основоположним документом є оскаржуване рішення виконавчого комітету, а не свідоцтво про право власності. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що прийняттю оскаржуваного рішення мало б передувати отримання [PERSON] письмової згоди на приватизацію спірної квартири від обох позивачів, однак, такі згоди відсутні. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що відповідач десь з 90-х років після розірвання шлюбу забрав речі з квартири та поїхав. Оскільки особові рахунки за рішенням суду розділено, комунальні послуги вони сплачують лише за свою частину квартири, якою фактично користуються. Зазначила, що постачальні організації до них постійно пред`являють претензії щодо сплати за газ по рахунку [PERSON] , так як за ним існує заборгованість. Чи сплачує [PERSON] за житлово-комунальні послуги за своїм рахунком, їй не відомо. \~ \~ \~ \~Представник Новогуйвинської селищної ради позовні вимоги не визнав; надав аналогічні пояснення викладені у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Представник [PERSON] позовні вимоги не визнав; просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що за рішенням суду було розділено особові рахунки, тому його довіритель і скористався своїм правом на приватизацію кімнати. Пояснив, що оскільки приватизація відбулась не квартири, а лише її частини - згода інших користувачів не потрібна. Відтак, порушень порядку приватизації не було. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Шпонарський Є. засобами електронного зв`язку, подав заяву з проханням проводити судове засідання без його участі (а.с. 114). У попередніх судових засіданнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїх поясненнях виклав аналогічну думку, що і представник відповідача [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (сусідка) показала, що проживає за адресою: [ADDRESS] з 1986 року. Позивачів знає дуже давно, вони є сусідами, а [PERSON] є її подружкою. Відповідача [PERSON] бачила дуже давно, що й не пам`ятає вже його зовнішньо на обличчя. Їй достеменно не відомо, але [PERSON] говорила, що він після розлучення уклав шлюб з іншою жінкою і виїхав у іншу місцевість. Зазначила, що [PERSON] з матір`ю проживали у одній кімнаті, а відповідача кімната була постійно зачинена і потрапити туди було не можливо. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.06.1988 року [PERSON] із сім`єю, що складалась з дружини [PERSON] та дочки [PERSON] , на підставі ордеру № 25 отримали у користування двокімнатну квартиру [ADDRESS] (зворот а.с. 9). 19.08.1994 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Рішенням Житомирського районного суду від 16.11.1995 року (а.с. 41-46) зобов`язано відкрити особовий рахунок на ім`я [PERSON] на окрему кімнату у квартирі [ADDRESS] ; допоміжні приміщення залишено у загальному користуванні. Як слідує з відповіді Новогуйвинського ВЖРЕКП № 372 від 28.12.2021 року на адвокатський запит (зворот. а.с. 13) у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: квартиронаймач [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] ; особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на [PERSON] ; загальна площа користування 29,96 кв м. Також із зазначеної відповіді вбачається, що сусід по квартирі, квартиронаймач [PERSON] , [INFO] , особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на [PERSON] ; загальна площа користування 25,5 кв м. Факт реєстрації місця проживання зазначених осіб у вказаній вище квартирі [ADDRESS] підтверджується також витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 233 (а.с. 14). Рішенням Виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 474 від 10.02.2022 року (зворот. а.с. 12-13) [PERSON] надано дозвіл на приватизацію кімнати у комунальній квартирі [ADDRESS] ; загальна площа, що приватизувалась, становить 21,16 кв м, з яких житлова кімната 11,8 кв м. 25.03.2022 року Виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру серії [NUMBER] № 0021 (а.с. 12). Відповідно до договору дарування кімнати від 30.06.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Силіною Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 511 (а.с. 15) [PERSON] передав у власність [PERSON] кімнату [ADDRESS] , що знаходиться у квартирі [ADDRESS] . Право власності 30.06.2022 року на зазначене вище майно зареєстровано за [PERSON] , що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 303903334 від 30.06.2022 року (а.с. 16). Згідно поквартирної картки особові рахунки у двокімнатній квартирі [ADDRESS] були розділені. Відповідно у користуванні [PERSON] перебуває жила площа, а саме - ізольована кімната, площею 11,8 м2, а у [PERSON] та [PERSON] - кімната площею 17,3 м2 (а.с. 36). Відповідно до матеріалів технічної інвентаризації в експлікації приміщень квартири [ADDRESS] (а.с. 37-40) у користуванні [PERSON] знаходиться кімната [ADDRESS] площею 11,8 м2. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами ст. 103 ЖК України встановлено, що договір найму жилого приміщення може бути змінено відповідно до вимог законодавства України. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 104 ЖК України, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно з ч.ч. 1-2\~ст. 64 ЖК України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ч. ч. 1. 2\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно з ч. 4\~ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~Закону. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. У силу ст. 104 ЖК України, визначені особи (позивачі) не давали згоди на зміну умов договору найму жилого приміщення - квартири [ADDRESS] . Суд вважає, що відповідач [PERSON] , який тривалий час не проживав у спірній квартирі, без достатніх правових підстав набув права на приватизацію, позбавивши інших осіб, які постійно проживали, на реалізацію такого права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Правові основи приватизації державного житлового фонду визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Статтею 1 цього Закону передбачено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація житла) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.і.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 цього Закону, наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Отже, у межах цього акту Закон передбачає, по-перше, наявність волі громадянина на приватизацію житла; по-друге, прийняття відповідного рішення органом приватизації, який у конкретних правовідносинах впроваджує волю держави, що виражена у Законі. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. З приводу зауважень представника Новогуйвинської селищної ради про те, що свідоцтво про право власності не продовжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності, таким чином, таке свідоцтво не може визнаватися незаконним або скасовуватися, суд звертає увагу на такому. Статтею 21\~Цивільного кодексу\~України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої статті 393\~цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17. Згідно висновку щодо застосування норм права, наведеним у постанові, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. На таку особу (позивача) не можна покладати обов`язок об`єднання вимог про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про скасування правовстановлюючих документів. З огляду на те, що позивачем одночасно подано вимогу як про визнання незаконним та скасування рішення органу приватизації, що стало підставою виникнення цивільних прав, так і правовстановлюючого документа на підтвердження такого права, є обґрунтованим використання позивачами обраного способу захисту у даній частині. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність у задоволенні позову, з наведених вище мотивів та підстав. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивачів сума судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved