Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

30 червня 2023 року [PERSON] направив поштою до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до відповідача [PERSON] про звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який надійшов до суду 07 липня 2023 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року з нього на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь відповідача було стягнуто аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не мене ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Син сторін проживає з відповідачем. У період з 2015 року по 2017 рік він не мав заробітку та не сплачував аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість. У 2018 році він працевлаштувався і почав сплачувати аліменти, проте станом на 01 червня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] становить 29\~469 грн. 22 коп. На теперішній час його рахунки в банківських установах арештовані. 11 лютого 2017 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2022 року з позивача були стягнуті аліменти на користь та утримання непрацездатної матері, [PERSON] , у розмірі частини від усіх видів його доходу, починаючи стягнення з 22 вересня 2022 року. Позивач вважає, що розмір аліментів підлягає зменшенню, оскільки має на утриманні двох дітей і непрацездатну матір. Його матеріальний стан змінився в бік погіршення та становить у період з 01 грудня 2022 року по 31 травня 2023 року 10\~200 грн. [PERSON] у своєму позові просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь відповідача на утримання сина та зменшити розмір аліментів, які стягнуто з нього на користь [PERSON] на утримання дитини, з частини доходу до 1/6 частини його доходу, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлена у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України, у встановлений строк відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, тому суд вважає за необхідне розглядати справу за наявними в ній матеріалами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 8), від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Згідно з відміткою в паспорті [PERSON] (а.с. 6), шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 12 жовтня 2007 року, було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року з позивача на утримання дитини на користь відповідача було стягнуто аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-11). 11 лютого 2017 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 14), від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2022 року з [PERSON] на користь та утримання матері, [PERSON] , стягнуто аліменти у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 22 вересня 2022 року і довічно (а.с. 18-19). 29 листопада 2022 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 205/6192/22 про стягнення з позивача на користь та утримання [PERSON] аліментів (а.с. 20). Згідно із розрахунком заборгованості Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра від 30 травня 2023 року у виконавчому провадженні № 55291418 про стягнення з [PERSON] аліментів станом на 01 червня 2023 року сума боргу складає 29\~469 грн. 22 коп. (а.с. 21-24). Постановою Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра від 13 липня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72227202 з виконання виконавчого листа № 205/6192/22, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 34). Постановою Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра від 13 липня 2023 року звернуто стягнення на доходи [PERSON] в межах виконавчого провадження № 72227202 (а.с. 35). Щодо позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов, повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Як на підставу позову позивач посилається на ч. 2 ст. 197 СК України, якою передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду 1) наявність тяжкої хвороби; 2) або іншої обставини, що має істотне значення. За приписами ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 8 п. 1ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд у випадках, передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Отже, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, [PERSON] відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України судові не надав. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про звільнення його від сплати нарахованої заборгованості по аліментам на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у сумі 29 469 грн. 22 коп. [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] за рішенням суду на утримання малолітнього сина, який проживає з матір`ю, [PERSON] , між батьками не було досягнуто домовленості щодо утримання сина. Позивач має заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на 01 червня 2023 року становить 29 469 грн. 22 коп., що підтверджено матеріалами справи. При цьому, [PERSON] не заперечує свого обов`язку брати участь в утриманні малолітнього сина, проте посилається на тяжке матеріальне становище та наявність на його утриманні малолітнього сина від іншого шлюбу і непрацездатної матері, неотримання у вказаний ним період з 2015 року по 2017 рік доходів через відсутність роботи. Із зазначеним суд не може погодитися, оскільки відповідно до індивідуальних відомостей ПФУ на застраховану особу [PERSON] (а.с. 12-13) у вказаний ним період він отримував дохід (заробіток) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 43\~113 грн., з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року 42\~179 грн. 74 коп., за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року 20\~450 грн. 44 коп. Таким чином, твердження позивача про відсутність доходу у період, коли ним не сплачувалися присуджені за рішенням суду аліменти, спростовано матеріалами справи. Разом з цим, суд зауважує, що відсутність коштів не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку утримувати малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В порушення вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України [PERSON] не довів суду належними та допустимими доказами обставини, які мають значення для даної справи, а саме те, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, наразі отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, виходячи з інтересів малолітньої дитини, на утримання якої з позивача стягнуті аліменти, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З приводу заявлених позивачем вимог про зменшення розміру аліментів, стягнутих рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 17 листопада 2015 року, суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить для дитини від 6 до 18 років 2 833 грн., враховуючи низький розмір доходу платника аліментів за період з 01 грудня 2022 року по 31 травня 2023 року у розмірі 1\~700 грн. щомісячно, розмір аліментів, який підлягає стягненню становить 1\~416 грн. 50 коп. З відповідача стягуються аліменти на підставі рішення суду у розмірі 30 % розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що є гарантованим законом мінімальним розміром аліментів, а не частина від його заробітку. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Частиною 2 статті 141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч. 4 ст. 155 СК України. Так, за правовим висновком, касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу № 552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Зловживаючи процесуальними правами, особа може вдатися до дезінформації суду. Мова йде про неповідомлення суду відомостей, які мають значення для справи, введення суду в оману, свідоме викривлення фактів у заяві (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України»). Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14, яким зазначено, що основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законнім діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді В. Сімоненко щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі № 750/3021/18). Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства. Намір позивача зменшити розмір стягуваних з нього рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з посиланням на наявність судового рішення від 27 жовтня 2022 року по цивільній справі про стягнення з позивача аліментів на утримання непрацездатної матері [PERSON] у розмірі частини від його доходу (заробітку), позовні вимоги по якій визнані ним в повному обсязі, рішення не оскаржено, а також наявність вільного доступу до виконавчого документу у боржника, а сам виконавчий документ до виконання було звернуто пізніше подання даного позову до суду, порушує права іншої сторони відповідача [PERSON] на отримання матеріальної допомоги від позивача на утримання їхнього спільного сина, тому суд не приймає як достатній доказ рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання непрацездатної матері. Суд критично оцінює надані позивачем копію рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2022 року та виконавчий лист, виданий судом, а також постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2023 року. Із судового рішення від 27 жовтня 2022 року вбачається, що при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері [PERSON] подав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі, при цьому будучи обізнаним про обов`язок утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів. Також суд враховує, що мати позивача, [PERSON] отримує дохід у вигляді пенсії за віком, що встановлено судовим рішення, а син [PERSON] малолітній, свого доходу не має, потребує матеріальної допомоги від батьків на своє утримання і розвиток. Доказів того, що у позивача або у відповідача на даний момент змінився матеріальний та сімейний стан, не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не доведені достатніми доказами, оскільки сама по собі наявність іншої дитини від шлюбу з [PERSON] не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які позивач сплачує у мінімально гарантованому законом, який дія на час ухвалення судового рішення, розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а спору між [PERSON] і [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання останньої судом надано правову оцінку раніше, тому позовні вимоги про зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягають, тому що їх задоволення призведе до порушення прав малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на достатній і належний розвиток, а також до зниження рівня життя дитини сторін. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивачеві у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп., який ним було сплачено при поданні позову до суду, підлягає віднесенню за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed