Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Адвокат Руднєва І.С., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області із вищевказаною заявою, заінтересована особа: Сокирянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи. В обґрунтування заяви, посилається на те, що [INFO] в тимчасово окупованому м. Чистякове, Горлівського району Донецької області помер громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Чистякове, Горлівського району Донецької області, причина смерті - короновірусна інфекція Сovid-19. [PERSON] є вдовою померлого. Після смерті чоловіка вона, через відсутність доступу до документів виданих окупаційною владою та подальше широкомасштабне вторгнення російської федерації, немала можливості провести належну державну реєстрацію факту смерті. Після отримання документів підтверджуючих смерть її чоловіка, виданих окупаційною владою та переміщення до м. Новодністровськ Чернівецької області, заявниця вирішила провести Державну реєстрацію смерті свого чоловіка, відповідно до чинного законодавства України. Разом з цим, їй було повідомлено, що органи ДРАЦС України не зможуть зареєструвати смерть її чоловіка на підставі документів виданих окупаційною владою, адже відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З цих причин, заявниця попередньо не зверталась до органів ДРАЦС України у м. Сокиряни із заявою про реєстрацію смерті чоловіка, крім того усталена судова практика не передбачає обов`язкового попереднього звернення до органів ДРАЦС для отримання відмови, оскільки неможливість реєстрації є очевидною в силу закону. Така позиція викладена в листі Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду №985/0/208-21 від 22.04.2021 року, згідно якого вимоги судів щодо обов`язкового отримання відмови від органів ДРАЦС у реєстрації смерті визнані такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Встановлення факту смерті [PERSON] , необхідне для реєстрації його смерті в Державному реєстрі актових записів України та отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка. Просить суд встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Чистякове Донецької області, громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] в м.Чистякове Горлівського району Донецької області, причина смерті - короновірусна інфекція Сovid-19. Заявниця [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, однак адвокатом Руднєвою І.С. в поданій до суду заяві, зазначено клопотання про розгляд справи без участі заявника та її представника. Представник заінтересованої особи у судове засідання також не з`явився, проте начальник Сокирянського відділу ДРАЦС у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткач С.А. подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу ДРАЦС, не заперечує щодо задоволення даної заяви. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Торез Донецької області Україна, на даний час як внутрішньо переміщена особа проживає за адресою: [ADDRESS] , є дружиною [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Торез Донецької області Україна, що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 07.07.2021 року органом 1470, копією довідки від 20.01.2023 № 7703-5002522811 про взяття на облік внутрішнього переміщеної особи, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.08.2012 року, які додані до матеріалів заяви. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] від короновірусної інфекції Сovid-19. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №246421 від 28.09.2023 року, місцем реєстрації [PERSON] , [INFO] , громадянина України, РНОКПП [NUMBER] є [ADDRESS] . На підтвердження факту смерті [PERSON] представником заявника надано суду копію довідки про причину смерті №217 від 19.10.2021, виданою лікарем Торезької центральної міської лікарні Донецької народної республіки Рибалка Р.Г. та копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.10.2021 року відділом ЗАГС Торезького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької народної республіки. Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило. Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно з абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Відповідно, медична довідка про причину смерті, не відповідає формі, що встановлена законодавством, а отже не створює правових наслідків, що зумовило неможливість реєстрації смерті у встановленому порядку, і усунення цього порушення іншим шляхом ніж судовим, не вбачається можливим. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який наступними Указами Президента України неодноразово подовжувався та триває і на даний час. Як визначено у ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Предметом даного судового розгляду являється питання реєстрації смерті особи в особливих умовах, що регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в України, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року, а також деякими міжнародними правовими актами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2017 року, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно ч.2 та ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року №1064. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно п. 1 глави V розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000р., у редакції наказу Міністерства юстиції України № 3307/5 від 24.12.2010, (надалі - Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні), підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Отже, копія довідки про причину смерті №217 від 19.10.2021, виданої лікарем Торезької центральної міської лікарні Донецької народної республіки Рибалка Р.Г., однак як письмовий доказ, вона посвідчує факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] в м.Чистякове (до перейменування м.Торез) Горлівського району Донецької області, Україна - 18.10.2021 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність факту смерті [PERSON] , [INFO] , на окупованій території України, [INFO] , у віці 58 років в м.Чистякове, Горлівський район, Донецька область, Україна, причина смерті - короновірусна інфекція Сovid-19, а тому даний факт підлягає встановленню в судовому порядку з урахуванням вимог ст. 317 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. При цьому, згідно п. 21 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення факту смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру. За таких обставин судові витрати слід покласти на рахунок держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved