Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Балагурак В.В. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 28 грудня 2021 року (надійшла до суду 27 січня 2022 року), в якій просила суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 6830 грн. 49 коп. за кредитним договором №б/н від 17 липня 2006 року, укладеним з [PERSON] , а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 17 липня 2006 року між [PERSON] як позичальником, та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (дійсна назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК») було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання його до угоди та дії укладеного між банком та [PERSON] кредитного договору є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦПК України. Отже, укладений договір є мішаним, оскільки містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого [PERSON] бажання, банк відкрив йому кредитний рахунок із встановленням початкового кредитного ліміту, який у подальшому було збільшено до 15 000 грн., про що зазначено в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 червня 2014 року. На виконання вимог ст.1281 ЦК України 26 вересня 2014 року банком направлено претензію кредитора до спадкоємця боржника до нотаріальної контори. 24 лютого 2021 року з нотаріальної контори до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь про те, що спадкоємцями померлого [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 18 серпня 2021 року банк направив претензію до спадкоємців позичальника. Оскільки претензія залишились без задоволення, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутись до суду з метою стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Окремо представник акцентувала увагу, що в силу ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину, до якої, в тому числі, входять і кредитні зобов`язання померлого позичальника. Ухвалою суду від 26 травня 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження; задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.61-62). Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, будучи неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Згідно наявного в матеріалах справи клопотання просив справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тим самим не заявивши про свою участь в справі (а.с.47). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомлені про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання не повторно з`явилися, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву не скористались. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 липня 2006 року [PERSON] підписав заяву б/н, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом позичальника у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.1). Цього ж дня [PERSON] отримав в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок емітовану банком кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] зі строком дії до 07/13 (а.с.26). У подальшому кредитну картку за договором було неодноразово перевипущено, а саме: 01 квітня 2014 року за № [NUMBER] зі строком дії до 02/15, 21 червня 2013 року за № [NUMBER] зі строком дії до 08/16 та востаннє 14 серпня 2013 року за № [NUMBER] зі строком дії до 04/17 (а.с.26). Як слідує з довідки про зміну умов кредитування (а.с.13), за картковим рахунком [PERSON] кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: встановлено на рівні 2000 грн. 09 серпня 2006 року, зменшено до 1\~000 грн. 24 жовтня 2008 року, збільшено до 4000 грн. 17 грудня 2009 року, збільшено до 15\~000 грн. 27 червня 2013 року, зменшено до 6860 грн. 10 липня 2014 року, зменшено до 6840 грн. 03 серпня 2019 року та встановлено на рівні 0 грн. 14 січня 2020 року. Активно користуватись кредитними коштами позичальник почав з 20 серпня 2006 року, що слідує з виписки по рахунку позичальника (а.с.12-зворот). З 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14 червня 2018 року. До заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 17 липня 2006 року, позивачем долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайтіhttps://privatbank.ua/terms/, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.15, 16-25). Згідно з ч.1 та ч.2\~ст.207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору із [PERSON] ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що\~встановлена до укладеного із нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Однак, доведеність факту отримання [PERSON] кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, в подальшому неодноразово зміненим, активне користування нею, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] активно почав користуватися кредитними коштами з 20 серпня 2006 року, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.28). За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого згідно з наданими банком розрахунками заборгованість за кредитним договором склала 6830 грн. 49 коп. та включає лише заборгованість за тілом кредиту (а.с.9). Перевіряючи наданий позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості, суд враховує, що відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Як вбачається з виписок по рахунку позичальника, в рахунок погашення кредитної заборгованості внесено востаннє грошові кошти 22 червня 2014 року. При цьому, зазначені у виписці з рахунку позичальника та розрахунку операції з самостійного списання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором (у тому числі вже після смерті позичальника) суд оцінює критично, оскільки таке погашення кредиту не є активною дією позичальника, що свідчила б про визнання ним свого боргу, і не може бути підставою для врахування як дійсного погашення заборгованості, оскільки вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення,а так само після смерті. Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України. Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому вони спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк. Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги. Як зазначено в п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців слід враховувати, що з урахуванням ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України. До того ж включення до складу спадщини обов`язків спадкодавця зумовлено універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обов`язків, які належали право попереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 26 вересня 2014 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» засобами поштового зв`язку направлено претензію кредитора до Першої Криворізької державної нотаріальної контори з проханням повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті боржника [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.29-31, 32). Аналогічну претензію було повторно направлено 02 грудня 2021 року до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори. Згідно з відповіддю Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори №207/01-16 від 17 лютого 2021 року, що надійшла на адресу банку 24 лютого 2021 року (а.с.33), претензію кредитора повернуто без виконання з повідомленням, що провадження у спадковій справі №385/2014 до майна померлого [PERSON] закінчено 22 липня 2020 року. Також зазначено, що 22 липня 2014 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с.33). 28 серпня 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило на адресу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] листи-претензії щодо погашення перед банком боргу позичальника [PERSON] на суму вимог 6\~830 грн. 49 коп. (а.с.34-36, 37-38). Вимоги залишено без задоволення. Із витребуваних судом копій матеріалів спадкової справи №385/2014 (а.с.70-108), заведеної 01 липня 2014 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , встановлено, що із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] (дружина, свідоцтво про укладення шлюбу а.с.79-зворот), [PERSON] (донька, свідоцтво про народження та свідоцтво про одруження як підтвердження зміни прізвища а.с.82-зворот), [PERSON] (донька, свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб як підтвердження зміни прізвища а.с.83-85). 22 липня 2019 року державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори було видано свідоцтва про право на спадщину за законом: - [PERSON] на 2/9 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №725); - [PERSON] на 2/9 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №726); - [PERSON] на 2/9 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №727). Таким чином, спадщина розподілена між спадкоємцями у рівних частках. Отже,\~аналізуючи встановлені\~судом обставини\~за їх\~хронологічністю суд\~приходить до\~висновку,\~що кредитор\~в межах\~визначеного ст.1281\~ЦК України\~строку реалізував\~своє суб`єктивне\~право на\~виконання спадкоємцями\~боргових зобов`язань\~померлого позичальника,\~тобто преклюзивного (присічного, обмежувального) строку пред`явлення вимоги до спадкоємців позичальника банком не пропущений. Разом з тим, невиконання спадкоємцями покладених на них в силу ч.1 ст.1281 ЦК України обов`язків повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини (за явної обізнаності з наявністю невиконаних її батьком за життя кредитних зобов`язань) тягне за собою наслідки, визначені ч.3 ст.1281 ЦК України та в черговий раз доводить пред`явлення кредитором вимоги в межах визначеного законом строку. Виходячи зі змісту ст.1281 ЦК України, допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України через консула, що узгоджується з п.2.1 п.2 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. З огляду на те, що про обов`язок погасити кредитну заборгованість в межах успадкованого майна відповідачі знали, вимогу кредитора в добровільному порядку станом на момент ухвалення рішення не виконали, тому суд приходить до висновку про дійсність наявності між сторонами спору та необхідність захисту прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», порушення яких є доведеним, адже відмова виконувати спадкоємцями вимоги кредитора добровільно є обов`язковою умовою задоволення позову кредитора. Згідно ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Враховуючи, що спадкування належного за життя [PERSON] майна, прав та обов`язків здійснювалось його спадкоємцями в порядку спадкування за законом з розподілом спадкової маси між ними порівну, тому й відповідальність вони несуть в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині. Оскільки відповідачі у повному обсязі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , у тому числі щодо обов`язків спадкодавця, отримали свідоцтва про право на спадщину, тому вони мають відповідати перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за невиконаними за життя позичальником - спадкодавцем зобов`язаннями за кредитним договором №б/н від 17 липня 2006 року у загальному розмірі вимог 6830 грн. 49 коп., розподілених між ними порівну (відповідно по 1/3 частці) тобто шляхом стягнення з кожної окремо на користь банку по 2\~276 грн. 83 коп., однак погашення заборгованості може бути виключно в межах вартості успадкованого кожною з них майна. Заявлений розмір вимог є обґрунтованим, правильно розрахованим, доказів на його спростування відповідачами суду не надано, а судом з обсягу наявних у справі доказів не встановлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує задоволення позову, тому з відповідачів, кожної окремо, користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору по 756 грн. 67 коп.

Outcome: approved