Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] \~23 лютого 2021 року звернулась\~до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл майна, набутого під час шлюбу. В позовній заяві посилалась на те, що з 24 січня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу вони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, шлюбно-сімейні відносини між подружжям припинені, спільний бюджет відсутній. В період шлюбу сторонами за спільні кошти придбано рухоме майно: автомобіль марки FIAT SCUDO, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , автомобіль марки ВАЗ 217130, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Право власності на обидва об`єкти рухомого майна зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Але відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України вказане майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тому при поділі спільного майна позивач має право на 1/2 частину вказаних автомобілів. На теперішній час обидва автомобілі перебувають у користуванні відповідача. Позивач не має до них доступу та можливості користуватись ними. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей, та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Тому позивач просила суд визнати автомобілі FIAT SCUDO, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та ВАЗ 217130, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . В рахунок розподілу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 частини спільного майна - автомобілів FIAT SCUDO, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та ВАЗ 217130, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 169850 грн. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою судді\~Ленінського районного суду м. Харкова від 24лютого 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 22). Розпорядженням Голови Верховного суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої\~статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження,справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа №\~642/1050/21також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 серпня 2022 року справу прийнято до свого провадження (т. 1 а.с. 159). Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл майна, набутого під час шлюбу (т. 1 а.с. 42-47, 77). В зустрічній позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог просив суд визнати майнові права на дачну ділянку № [NUMBER] у СТ «Женьшень» об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , що підлягає розподілу. Стягнути з [PERSON] компенсацію 1/2 частини вартості спільного майна у розмірі 52168,68 грн. Судові витрати просив стягнути з відповідача. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього просив відмовити. Позивач [PERSON] надала відзив на зустрічний позов, у якому просила в задоволенні зустрічного позову відмовити за його безпідставністю (т. 1 а.с. 72-73). При цьому посилалась на те, що земельна ділянка, яку відповідач просив визнати об`єктом права спільної сумісної власності, не сформована, не має державної реєстрації ані у Державному земельному кадастрі, ані у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, через що вона не може бути об`єктом права власності подружжя. Членство [PERSON] у СТ «Женьшень» відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи та не є об`єктом поділу подружжя. Тому в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя просила відмовити. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 червня 2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду (т. 1 а.с. 28-29). Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2021 року заяву адвоката Бакшеєвої Аліни Вячеславівни, яка діє в інтересах [PERSON] про забезпечення позову\~повернуто заявнику (т. 1 а.с. 22). Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2021 року за клопотанням представника позивача, адвоката Бакшеєвої Аліни Вячеславівни витребувано з головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області інформацію: чи були зареєстровані на ім`я [PERSON] у період з 2009 року по березень 2021 року включно - які транспортні засоби, якщо були зареєстровані та в подальшому зняті з реєстраційного обліку, повідомити коли саме та на якій підставі (т. 1 а.с.104-105). Також ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача, адвоката Бакшеєвої Аліни Вячеславівни, про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду (т.1 а.с. 108-110). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 15 червня 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про забезпечення її участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (т. 2 а.с. 25). Інші заяви по суті справи та клопотання сторонами суду не подавались. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, уповноваживши адвоката Бакшеєву А.В. представляти її інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились. При цьому про дату, час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений належним чином за адресою, що він вказав у своїх заявах на адресу суду: [ADDRESS] , представник відповідача за вказаною ним адресою: [ADDRESS] . Судові повістки за даними адресами відповідач та його представник перестали одержувати, та вони повертаються до суду з довідкою поштової організації про причини невручення: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Позивач про зміну своєї адреси суду не повідомив. Інші засоби зв`язку,\~номер телефону, адресу електронної пошти, тощо, відповідач суду також не надав, у підсистемі «Електронний суд» не зареєстрований. Тому інші способи повідомити його про розгляд справи у суду були відсутні. З цих підстав відповідача викликано в судове засідання відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на сайті Судової влади. Тому він є таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (частини 1, 2, пункт 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Будучи обізнаним про розгляд справи в суді, відповідач всупереч положенням статті 44 ЦПК України, яка покладає на учасника обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами, більше року не вчинив жодних дій для з`ясування про стан судового провадження. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 24 січня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2021 року у справі №642/180/21 шлюб розірвано (т. 1 а.с 6-9). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20 жовтня 2010 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 січня 2021 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (т.1 а.с. 7, 8). Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано транспортні засоби, які було зареєстровано за відповідачем [PERSON] : 27.04.2011 року автомобіль SKODA OCTAVIA, 2006 року випуску, кузов [NUMBER] , сірого кольору, на підставі довідки рахунку [NUMBER] 27.04.2011 року, виданої ФІ ТФ «ПОЛЮС». На транспортний засіб кріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ; 28.12.2017 року вищевказаний автомобіль перереєстровано в ТСЦ №1242 на ім`я громадянина [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу № 1242/2017/768614 від 28.12.2017 року. На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ; 28.12.2017 року автомобіль FIAT SCUDO, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] , білого кольору, в ТСЦ №1242, на підставі договору купівлі-продажу №ТСЦ 1242/2017/767876 від 28.12.2017 року. На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ; 29.12.2020 року вищевказаний автомобіль перереєстровано в ТСЦ №6350 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, на ім`я громадянина [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі - продажу №ТСЦ 6350/2020/2362571 від 29.12.2020 року. На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію CXB351909; 05.08.2020 року автомобіль ВАЗ 217130, 2010 року випуску, кузов [NUMBER] , сірого кольору, в ТСЦ №6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, на підставі договору укладеного у суб`єкта господарювання №7218/20/009789 від 05.08.2020 року, виданого ТОВ «МАГНОЛИТ». На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ; 09.01.2021 року вищевказаний автомобіль перереєстровано в ТСЦ №6342 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, на ім`я громадянина [PERSON] , [INFO] , на підставі договору укладеного у суб`єкта господарювання №7089/21/017950 від 09.01.2021 року, виданого ТОВ «АВТОКОНСАЛТИНГ УКРАЇНА». На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Вказані обставини підтверджуються інформацією від 24 грудня 2021 року №31/20-4321, наданою РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області на виконання ухвали суду (т. 1 а.с. 121-122). Таким чином встановлено, що вказані транспортні засоби було придбано під час перебування сторін в шлюбі. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві\~спільної сумісної власності\~незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частин першої, другої, третьої\~статті 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі №\~638/18231/15-ц, провадження № 14-712 цс 19 також звернула увагу на наступне. Так, положення\~статті 60 СК України\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором,\~є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої\~статті 61 СК України\~кореспондує частині четвертій\~статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга\~статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом\~мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. На підставі викладеного судом встановлено, що автомобілі FIAT SCUDO, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та ВАЗ 217130, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , право на які є предметом судового розгляду, належали подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Судом також встановлено, що спірні автомобілі відчужені також під час перебування сторін в шлюбі, що підтверджується зазначеною вище інформацією від 24 грудня 2021 року №31/20-4321, наданою РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області на виконання ухвали суду (т. 1 а.с. 121-122). Як передбачено\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~65\~СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Таким чином, на підставі вказаної норми презюмується, що при укладенні договорів щодо спільного майна одним з подружжя від діє за згодою другого з подружжя. У випадку, якщо така згода була відсутня, зазначена обставина підлягає доведенню в судовому засіданні. Згідно частин 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказів, які б підтверджували, що хоча відповідачем здійснено відчуження спірних автомобілів під час перебування у шлюбі, ці дії вчинені з не в інтересах сім`ї та без згоди позивача, позивач суду не надала. В той же час згідно ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.\~ Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач у своїй позовній заві заявляє позовні вимоги щодо розподілу спільного майна подружжя. Але враховуючи, що спірні автомобілі під час перебування сторін у шлюбі було відчужено, вказане майно вибуло з власності сторін, а тому не підлягає розподілу. До початку розгляду справи по суті позивач свої позовні вимоги не змінювала, в тому числі в частині підстав позову. Таким чином, розглянувши справу на підставі наявних у справі доказів, в межах позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача покладаються на неї та не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed