Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона та відповідач перебували у шлюбі з 20.09.2008 року по 17.12.2010 року, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , яку відповідач не забрав з пологового будинку, оскільки з грудня 2009 року шлюбні відносини були фактично припинені і відповідач проживає окремо. Чугуївським міським судом Харківської області від 16.09.2010 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі частини усіх видів доходу щомісяця на її (позивача) користь. Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не допомагає, має велику заборгованість за аліментами, не контактує з дочкою та її навчальним закладом. Фактично вихованням дитини займається вона та її чоловік [PERSON] , шлюб з яким уклала у 2019 році. Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про духовний і фізичних розвиток дочки, матеріальну допомогу на її утримання не надає, наявні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. До суду надійшли заяви позивачки та її представника про проведення судового засідання без їх участі, позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про місце та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. До суду 20.03.2023 року надійшла заява [PERSON] , в якій відповідач просив розгляд справи перенести на іншу дату та ознайомити його з матеріалами справи. Подалі відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не подав. У зв`язку з чим та відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалює у справі заочне рішення. Представник третьої особи надав клопотання про проведення судового засідання без участі представника служби, рішення просила ухввалити згідно чинного законодавства. Суд, розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 20.09.2008 року. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17.12.2010 року їх шлюб розірвано(а.с. 10). 07 грудня 2019 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та прийняла його прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.27). [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис №33 від 25.05.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Малинівською селищною радою Чугуївського району Харківської області. Батьками дитини записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17.09.2010 року(справа №2-1886/10) з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] (а.с.9). у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця до повноліття дитини та виданий виконавчий лист за № (а.с.11,12). З інформації державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 28.12ю2020 року вбачається, що з серпня 2010 року по 28.12.2020 року [PERSON] має заборгованість по аліментах в розмірі 91357,10 грн. (а.с. 13-15). Згідно акту обстеження депутатом Малинівської селищної ради Гудзенко О.С. домоволодіння по [ADDRESS] , де зареєстрована та проживає позивач з дитиною, відповідач [PERSON] не проживав за вказаною адресою з дня народження дочки [PERSON] , жодної участі у її вихованні не приймав. Дитиною опікується мати [PERSON] (а.с.7,9,18). Як вбачається з інформації Служби у справах дітей та сімї Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 01.12.2020 № 01-28/608 та Чугуївського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 07.12.2020 № 5466 будь-яких звернень [PERSON] щодо перешкоджання йому з боку [PERSON] у спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , до них не надходило (а.с.19-20). Згідно відповіді КНП «Малинівська АПМСД» неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в Малинівській амбулаторії з дня народження і знаходилася під медичним наглядом до 2019 року. Відвідувала сімейного лікаря з мамою. Батько участі не приймав. З 2019 по 2020 рр була зареєстрована в АЗПСМ м. Чугуїв. В листопаді 2020 року уклала декларацію із сімейним лікарем в КНП «Малинівська АПМСД», на реєстрацію [PERSON] приходила з мамою [PERSON] (а.с. 21). Згідно довідки від 25.11.2020 № 01-20/218 КЗ «Малинівський ліцей №1» Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області про ступінь участі батьків у вихованні дітей [PERSON] навчалася у цьому закладі з 01 вересня 2016 року по 14.06.2019 року. Навчанням, вихованням, матеріальним утриманням учениці займалася мати [PERSON] та бабуся, які відвідували батьківські збори, підтримували зв`язок з класним керівником. Єлизавета була забезпечена необхідним шкільним приладдям, завжди чисто та охайно одягнута. Батько [PERSON] за три навчальні роки жодного разу до класу та на батьківські збори не приходив, навчанням доньки не цікавився(а.с.23). Аналогічна за своїм змістом інформація міститься й довідці від 21.12.2020 № 01-30/352 Чугуївського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа 1-111 ступенів - гімназія №5 Чугуївської міської ради Харківської області» , де [PERSON] навчається з 01 вересня 2020 року (а.с. 24). 06 липня 2021 року Служба у справах дітей та сімї Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області дійшла висновку про існування правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , і цей висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 09 липня 2021 року за № 88/16 (а.с.50-54). Суд погоджується із зазначеними висновками органу опіки і піклування, оскільки ці висновки узгоджуються з наданими доказами. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Досліджені судом докази свідчать про те, що батько неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться її здоров`ям, не приїздить до неї, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та умисне ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому, в даному випадку, суд, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, вважає доцільним та необхідним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення його батьківських прав, та вважає, що у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, де буде забезпечено належні умови для зростання та розвитку дитини. Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved