Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, у якій просить суд: - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 січня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2022 року. Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо та періодично надавав матеріальну допомогу на утримання дітей. Однак, на даний час відповідач відмовився надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивач звертає увагу суду, що вона має під опікою двох неповнолітніх братів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також, позивач зазначає, що відповідач на даний час працює, отримує заробітну плату та має матеріальну можливість утримувати своїх дітей. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 11 вересня 2023 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 27 вересня 2023 року, у межах строку, встановленого судом, відповідачем [PERSON] , подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копії позивачу, у якому відповідача вважає позовну заяву необґрунтованою та безпідставною. В обґрунтування\~своєї позиції відповідач\~зазначає,\~що розмір аліментів, які просить задовільнити позивач, є занадто великим зважаючи на рівень доходу відповідача та понесенні ним витрати на утримання дітей, які він постійно надсилає позивачу. Відповідач зазначає, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України. На військову службу до лав Збройних Сил України він був призваний 25 лютого 2022 року. На даний час, розмір його середнього заробітку становить 57 500 гривень і надалі може бути зменшений, зважаючи на скорочення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України. Крім того, відповідач стверджує, що він постійно надсилає грошові кошти позивачу для утримання їхніх з позивачем дітей. Відтак, на думку відповідача обґрунтований розмір аліментів для утримання неповнолітніх дітей буде становити 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну неповнолітню дитину, а 1/3 частини від заробітку на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому просить суд стягнути з нього аліменти на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду із даним позовом. Дана заява по суті справи прийнята судом та долучена до матеріалів справи. Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористалася. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. З клопотаннями про відкладення розгляду справи учасники справи не звертались. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви, шлюб між сторонами, зареєстрований 12 січня 2013 року, було розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2022 року. Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] від 25 квітня 2019 року та серії [NUMBER] від 05 серпня 2013 року. Також, судом встановлено, що позивач [PERSON] , є опікуном двох неповнолітніх братів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області № 179 від 14 травня 2018 року. Із копії посвідчення офіцера серії [NUMBER] від 11 травня 2023 року встановлено, відповідач [PERSON] , є військовослужбовцем. Відповідно до копій платіжних інструкцій вбачається, що за період з березня 2022 року по 08 липня 2023 року відповідачем сплачувалися кошти в рахунок аліментів, до звернення позивача до суду із даним позовом. Дані обставини не спростовано позивачем. Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 1\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти. Частинами 2, 3\~статті 181 СК України\~встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з частинами 1, 2\~статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, закон встановлює та гарантує, що частки усіх дітей, на яких судом стягуються аліменти, у єдиній загальній частці від заробітку (доходу) того з батьків, на кого покладається обов`язок сплачувати аліменти, що визначається судом, є рівними. Причому таке правило діє лише до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2\~статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частин 2, 3\~статті 70 Закону України «Про виконавче провадження»\~із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів 50 % заробітної плати боржника. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Статтею 179 СК України\~передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що малолітні діти сторін проживають разом із позивачем і даний факт відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що діти потребують стабільної, щомісячної матеріальної допомоги з боку батька, який має обов`язок по утриманню своїх малолітніх дітей. Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище сторін. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Водночас, беручи до уваги положення статей 182, 183, 184 СК України; встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дітей відповідного віку; зважаючи на те, що обов`язок утримувати неповнолітніх дітей є в рівній мірі обов`язком як матері, так і батька; враховуючи той факт, що позивачем не надано доказів можливості відповідача сплачувати аліменти в запропонованому нею розмірі; а також виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості; суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, у повній мірі може забезпечити дітям належний рівень життя та умови для розвитку, які гарантовані державою. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За вказаних обставин, зважаючи на те, що позивач у порядку статті 141 ЦПК України, звільнена від сплати судового збору, а відповідач (як учасник бойових дій, що підтверджено копією посвідчення серії [NUMBER] від 22 вересня 2023 року) є звільненими від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 430 ЦПК України\~суд вважає необхідним, з метою забезпечення інтересів дітей, допустити рішення суду про стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: partial