Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

07.09.2023 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити факт смерті - громадянки України, [PERSON] , [INFO] , місце народження: смт. Михайлівка, Запорізької області, яка померла [INFO] , в смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, що на даний час є тимчасово окупованою територією. За життя [PERSON] склала заповіт від 16.06.2006 р., яким заповіла належне їй майно заявнику. В зв`язку чим, встановлення факту смерті [PERSON] та тимчасово окупованій території, у визначеному судом порядку, має значення для реалізації заявником своїм спадкових прав. Заявник в судове засідання не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні заяви про встановлення факту смерті наполягає. Представник заінтересованої особи повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направив, причини його неявки суду невідомі. Суд, розглянувши заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що вимоги заявникапро встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ст. 293 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що 16.06.2006 р. громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка смт. Михайлівка, Запорізької області, склала заповіт, яким заповіла належне їй майно [PERSON] , [INFO] , - заявнику по справі. Даний заповіт наразі є чинним, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру станом на 26.09.2023 р.. Згідно з копією паспорту громадянина України, [PERSON] , [INFO] , народилася в смт. Михайлівка, Запорізької області. Відповідно до\~копій довідки\~про смерть,\~свідоцтва про\~смерть,\~ витягу\~з медичного\~закладу,\~виданих медичним\~закладом та\~установою реєстрації\~актів цивільного,\~які знаходиться\~в АРК\~Крим (на\~тимчасово окупованій\~території),[INFO] в смт. Михайлівка, Василівського району Запорізької області померла [PERSON] , [INFO] , причини смерті: сенігальна дегенерація міокарда. Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою\~ забезпечення\~ реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.\~ Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в\~ певний час або про оголошення її померлою.\~ Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~\~\~\~наказом\~Міністерства\~\~\~ Юстиції\~\~ України\~\~ 18 жовтня\~\~ 2010 р.\~\~ №\~\~ 52/5\~ (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. В судовому засіданні встановлено, що надані заявником документ на підтвердження факту смерті [PERSON] , видані установою, що знаходиться на тимчасово окупованій території. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини\~ у справах\~ «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування) тощо. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту її смерті та реалізації спадкових прав заявника, у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи, вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті, що\~є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Outcome: approved