Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог вказує, що починаючі з вересня місяця 2014 року став проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] в м. Кривому Розі, вели спільне господарство, був спільний бюджет, з якого мали спільні видатки на придбання предметів домашньої обстановки та ужитку, одягу, взуття, продуктів харчування та таке інше. В листопаді 2014 році [PERSON] виїхав працювати до м. Виборгу Ленінградської області Російської Федерації.В квітні 2015 року відповідачка приїхала до позивача до м. Виборгу Ленінградської області Російської Федерації та [INFO] [PERSON] народила дитину - доньку [PERSON] . В свідоцтві про народження дитини її прізвище було вказано [PERSON] , ім`я [PERSON] , по-батькові [PERSON] , в графі "Батько" відсутній запис . На момент народження дитини ні позивач, ні відповідач у зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували. В 2016 році позивач разом з відповідачкою та нашою донькою повернулися мешкати до м. Кривого Рогу до батьків позивача, а з лютого 2019 року взаємовідносини між сторонами були припинені та відповідачка стала проживати у своєї матері за адресою: [ADDRESS] , а позивач залишився проживати за офіційною реєстрацією в [ADDRESS] . Позивач пропонував відповідачці в офіційному порядку визнати себе батьком [PERSON] , але вона не погоджувалася з цим, вважаючи, що його батьківство буде перешкоджати їй виїздити разом з дитиною за кордон без його згоди.У позивача з донькою склалися дуже добрі стосунки, вона знає, що він її батько, дуже чекає зустрічей з ним. Позивач зазначає, що дуже люблю свою дитину і бажаю дбати про неї, частіше спільно проводити час. Останнього разу, в жовтні 2019 року позивач дізнався від відповідача, що вона збирається вийти заміж та виїхати на постійне місце мешкання разом з донькою до Турції. На всі запитання відповідач стосовно її майбутнього чоловіка, відповідач заявила, що це його не обходить, забрала дитину та стала обмежувати час спілкування з дитиною. Оскільки позивач є батьком [PERSON] , то питання стосовно майбутнього вітчима викликані не простою цікавістю, а з`ясуванням відомостей про особу, з якою в подальшому буде проживати донька та чи не несе він загрози інтересам дитині. Мирне врегулювання питання визнання батьківства позивача відносно дитини [PERSON] неможливе, оскільки за взаємною згодою матері та батька в установленому законом порядку визнати батьківство відносно доньки [PERSON] та внести відповідні зміни в актовий запис про її народження, відповідач не погодилася.Тому визнання батьківства відносно дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] , можливе тільки в судовому порядку. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати [PERSON] , батьком дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] , зобов`язав Управління реєстрації актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення «Виборзький район» Ленінградської області Російської Федерації в актовому записі про народження від 26 травня 2015 року, складеного Управлінням реєстрації актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення «Виборзький район» Ленінградської області Російської Федерації внести відомості в актовий запис про народження [PERSON] , записавши батьком дитини: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , прізвище дитини вказати за прізвищем батька [PERSON] , ім`я дитини [PERSON] , по-батькові дитини [PERSON] . В судовому засіданні позивач підтвердив обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити та визнати його батьком дитини, оскільки відповідач обмежує його у спілкуванні з дитиною. Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`являлася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Третьою особою в позовній заяві зазначене Управління реєстрації актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення «Виборзький район» Ленінградської області Російської Федерації. Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року вирішено направити судове доручення до Міністерства юстиції України, для передачі компетентним органам Російської Федерації - щодо вручення Уряду Російської Федерації копії позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа Управління реєстрації актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення «Виборзький район» Ленінградської області Російської Федерації про визнання батьківства та внесення відомостей про батька в актовий запис про народження дитини для надання письмових пояснень стосовно заявлених позовних вимог. На виконання міжнародного доручення надано документи про отримання копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви, а також надана заява Управління реєстрації актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення «Виборзький район» Ленінградської області Російської Федерації про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи Виконавчий комітет Металургійної районної у місті Кривому Розі Ради в особі органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала позовну заяву щодо визнання батьківства, крім того пояснила суду, що як стало їм відомо дитина виховується бабусею, мати дитини перебуває за кордоном, фізичної участі у вихованні дитини не приймає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив обставини викладені у позовній заяві. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що з 2014 року по 2019 рік [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року клопотання [PERSON] про витребування доказів судом було задоволено та вирішено витребувати від компетентних органів Російської Федерації належним чином засвідченої копії актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , громадянки України, що вчинене Управлінням реєстрації актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення «Виборзький район» Ленінградської області Російської Федерації. На виконання міжнародного доручення Управлінням реєстрації актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення «Виборзький район» Ленінградської області Російської Федерації надано актовий запис про народження №1057 від 16.09.2015 року, відповідно до якого [INFO] [PERSON] народила дитину - [PERSON] в м. Виборг, Ленінградська область, росія. Відомості про батька дитини відсутні (а.с. 57). Як зазначає позивач, він є батьком [PERSON] , [INFO] на підтвердження даного факту надав фотознімки проведеного часу разом з дитиною (а.с. 18). Щодо позовних вимог про визнання батьківства суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом. (стаття 55). Відповідно до ч. 1 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Згідно положень ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини та за рішенням суду. Частиною 1 статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. За статтею 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22.03.2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» ("Kautzor v. Germany"), та від 22.03.2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» ("Ahrens v. Germany")). Як зазначено у статті 122 СК України, права та обов`язки батька та дитини ґрунтуються на походженні дитини від нього. Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Європейський суд з прав людини у рішенні «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, від 07.05.2009 року зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства». [PERSON] на підтвердження факту того, що він є батьком дитини подав клопотання про призначення судово-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 08.12.2022 року клопотання позивача [PERSON] про призначення судово-генетичної експертизи задоволено. Призначено у цивільній справі судово-генетичну експертизу.Проведення експертизи доручено експертам КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР.На вирішення експертизи поставлено питання:Чи є [PERSON] , [INFO] біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] ?. Крім того, зазначено, що у разі неявки відповідачки [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] , [INFO] , провести судово-генетичну експертизу за участю представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі Ради. Розгляд цивільної справи на час проведення експертизи був зупинений. 31.03.2023 року цивільна справа була повернута на адресу суду без виконання вищевказаної ухвали, в зв`язку з неявкою громадянкою [PERSON] разом з дитиною 20.02.2023 року та 06.03.2023 року на експертизу. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином у зв`язку з тим, що відповідач ухилилася від явки до експертної установи разом з дитиною для проведення експертизи, а проведення даної експертизи має суттєве значення для розгляду справи, суд вважає доведеним факт, того що [PERSON] , [INFO] є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Суд враховує, що спірні правовідносини зачіпають права та інтереси дитини [PERSON] , стосуються досить делікатної сфери суспільних відносин й пов`язані із особистим та сімейним життям сторін. Встановлення батьківства належним чином гарантує інтереси дитини, щодо встановлення її походження. Право дитини на отримання важливої інформації стосовно свого походження захищається положеннями Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Таке право за жодних обставин не може бути обмежене, як і право позивача, доводити своє батьківство стосовно дитини, у передбачений законодавством спосіб. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, оцінивши в сукупності докази, щодо їх належності, допустимості та достатності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги про зобов`язання внести відповідні відомості в актовий записи про народження щодо батьківства позивача суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 134 СК України у разі визнання батьківства, материнства вносяться зміни до актового запису про народження : на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, регулюються Законом України від 01.07.2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 2398-VI відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Частинами 1, 2, 3 ст. 9 Закону № 2398-VI передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Внесення змін до актового запису цивільного стану передбачено статтею 22 Закону № 2398-VI. Частинами 1-4 та частиною 6 вказаної статті, визначено: 1) внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку ; 2) внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви ; 3) заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану ; 4) зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стану у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану; 6) після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану. Відповідно до частини 5 статті 22 Закону № 2398-VI у разі, якщо актовий запис цивільного стану, до якого необхідно внести зміни у зв`язку з усиновленням, скасуванням усиновлення, визнанням усиновлення недійсним, визнанням та встановленням факту батьківства, материнства, а також доповненням і виправленням відомостей, що в ньому містяться, було складено компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок внесення змін, відмінний від передбаченого законодавством України, актовий запис цивільного стану попередньо поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Про поновлення актового запису цивільного стану та внесення до нього відповідних змін повідомляється компетентному органу іноземної держави. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану визначений Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793 (далі - Правила № 96/5). Пунктом 1.1 Правил № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктом 1.3 Правил № 96/5 визначено, що заяви громадян України про поновлення актових записів цивільного стану, які були складені компетентними органами іноземних держав, розглядаються на загальних підставах з дотриманням вимог цих Правил. Абзацом 6 пункту 2.1. Правил № 96/5 визначено, що іноземці, особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, подають заяву про внесення змін до актового запису цивільного стану, складеного органом державної реєстрації актів цивільного стану України, до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання або за місцем зберігання першого примірника актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стану на тимчасово окупованій території України заява подається за межами цієї території на їх вибір. Абзац 9 пункту 2.1 Правил № 96/5 передбачає, що заява про визнання батьківства, яка є підставою для внесення змін, може бути подана до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про народження (крім випадків, коли актовий запис про народження складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) або за місцем постановлення рішення суду про визнання батьківства. Пунктом 2.13.1 Правил № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В пункті 2.16.7 Правил № 96/5 зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно з пунктом 2.28 Правил № 96/5, у разі якщо актовий запис цивільного стану, до якого необхідно внести зміни у зв`язку з усиновленням, скасуванням усиновлення, визнанням усиновлення недійсним, визнанням та встановленням факту батьківства, материнства, а також доповненням і виправленням відомостей, що в ньому містяться, було складено компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок внесення змін, відмінний від передбаченого законодавством України, або неможливості його направлення органами іноземної держави (стихійне лихо, військові дії тощо), що підтверджується відповідними документами, актовий запис цивільного стану попередньо поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Про поновлення актового запису цивільного стану та внесення до нього відповідних змін повідомляється компетентному органу іноземної держави. У разі необхідності внесення змін до актового запису цивільного стану, що зберігається на тимчасово окупованій території України, цей запис попередньо поновлюється у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, до якого подано відповідну заяву громадянами України, що проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї; у відділі державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання громадянина України, яке знаходиться за межами тимчасово окупованої території України. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Позивач, звертаючись до суду, окрім іншого, просив зобов`язати Управління реєстрації актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення «Виборзький район» Ленінградської області Російської Федерації в актовому записі про народження від 26 травня 2015 року, складеного Управлінням реєстрації актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення «Виборзький район» Ленінградської області Російської Федерації внести відомості в актовий запис про народження [PERSON] , записавши батьком дитини: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , прізвище дитини вказати за прізвищем батька [PERSON] , ім`я дитини [PERSON] , по-батькові дитини [PERSON] . При цьому, суд зауважує, що у зв`язку із збройною агресією проти України, здійсненою російською федерацією в порушення основоположних принципів і норм міжнародного права, та повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 року, Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, та відповідно до Закону № 2783-ІХ вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, що у свою чергу, унеможливлює виконання рішення суду у даній справі щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження органом реєстрації актового запису, який провів реєстрацію народження дитини [PERSON] , а тому в даній частині позову суд відмовляє. У зв`язку з викладеним, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial