Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

26.07.2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 15207,02 грн., моральну шкоди у розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.05.2023 Овідіопольським районним судом Одеської області справа №509/2470/22 винесено рішення, яким визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни 11.06.2021 року реєстровий номер 56048. З моменту подачі позову до суду і до серпня 2022 р. з позивача було стягнуто заробітну плату у сумі 12160,82 грн. та стягнуто пенсії у розмірі 3046,40 грн. Неправомірними діями TOB «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» позивачу було завдано матеріального збитку на суму 15207,22 грн. та моральної шкоди на суму 10000,00 грн. Моральна шкода, яка заподіяна позивачу полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала, у зв`язку з постійними хвилюваннями, витраченням часу та коштів на лікування, як наслідок порушення її укладу життя, погіршення стану здоров`я, вимушених змін у її життєвих стосунках. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач з вимогами позовної заяви погодився частково, не заперечив проти стягнення фактично отриманих коштів у розмірі 13489,31 грн. Зазначив, що сума у розмірі 1717,91 грн. була стягнута, як основна винагорода та/або витрати виконавчого провадження. Вважає, що не підлягає стягненню моральна шкода, у зв`язку із тим, що факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не може бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають саме протиправність поведінки ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» та приватного виконавця, однак цього, в даному випадку доведено не було. Крім того, спір між сторонами виник через невиконання договірних зобов`язань, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди. Просив повернути з державного бюджету позивачу 50% сплаченого судового збору, у зв`язку із визнанням позову відповідачем. В судове засідання, яке відбулось 02.10.2023 року, учасники справи не з`явились, про причини неявки не повідомили. Проте, в матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.05.2023 року у справі №509/2470/22 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни 11.06.2021 року реєстровий номер 56048. Як вбачається із копії довідки про доходи №34 від 28.07.2022 виданої Відділом освіти, культури, молоді та спорту Овідіопольської селищної ради, згідно постанови ВП [NUMBER] від 19.07.2021 року загальна сума боргу складає 20978,08 грн., із заробітної плати [PERSON] виплачено борг 12160,82 грн. Як вбачається із копії довідки з ГУ ПФУ в Одеській області про відраховані суми згідно постанови ВП [NUMBER] від 19.07.2021 року про стягнення з [PERSON] утримано 3046,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Також, зазначена позиція підтверджується зокрема Постановою ВС від 06.03.2019 р. по справі № 910/1531/18. Суд відхиляє доводи відповідача про необхідність стягнення основної винагороди та/або витрат виконавчого провадження з приватного виконавця, з огляду на те, що відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис та на його виконання безпідставно стягнуті кошти, покладається не на виконавця, а саме на належного відповідача кредитора (ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»). Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018р. по справі № 753/4294/17. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до статі 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав відшкодування моральної шкоди здійснюється в обраний спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним та, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, в сумі 2000,00 грн. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис та на його виконання безпідставно стягнуті кошти, покладається не на нотаріуса або виконавця, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом та його примусовим виконанням. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що виконавчий напис №56048 від 11.06.2021 року вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., визнано таким, що не підлягає виконанню, відпали правові підстави для набуття стягувачем коштів у розмірі 13489,31 грн., а також підлягають відшкодуванню сума у розмірі 1717,91 грн. стягнута за проведення виконавчих дій та/або основної винагороди приватного виконавця. Також, судом встановлено, що внаслідок дій ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», які призвели до протиправного стягнення грошових коштів з позивача, останній була заподіяна моральна шкода. Однак, враховуючи усі встановлені судом обставини по справі, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів задоволені в повному обсязі, та відповідачем частково (88,7%) визнано позовні вимоги в цій частині, а тому суд дійшов висновку, що позивачу підлягає поверненню 50% судового збору від 952,28 грн. (88,7% від 1073,60 грн. = 952,28 грн.), що становить 476,14 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 597,46 грн. (1073,60 грн. - 476,14 грн. = 597,46 грн.) Щодо судового збору за подання позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, яка була задоволена частково, то суд звертає увагу, що позивачем не було сплачено судовий збір, а тому, він підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам, та з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 214,72 грн., з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 858,88 грн. Проте, з огляду на те, що на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50% судового збору у розмірі 476,14 грн., та стягнення з позивача на користь держави судового збору у розмірі 858,88 грн., суд дійшов висновку, що з позивача підлягає стягненню на користь держави різниця у розмірі 382,74 грн.

Outcome: partial