Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаною позовною заявою до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з листопада 2012 року по липень 2017 рік позивач проживав спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає та зареєстрований з позивачем за адресою [ADDRESS] . Посилаючись на те, що з липня 2017 року відповідач самоусунулась від виховання сина і з того часу не цікавиться його долею, уїхала та з того часу проживає в м. Миколаєві . Позивач має можливість забезпечити належні умови для нормального утримання, догляду та виховання сина, так як проживає у приватному будинку з частковими зручностями, що належить йому на праві приватної власності, де створені всі необхідні умови для проживання дитини, здійснює його матеріальне забезпечення, працював охоронцем у ФГ Петровський-Україна ", на теперешній час не працює, займається підсобним господарством , має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, тому позивач прохав визначити місце проживання неповнолітнього сина разом з ним як батьком дитинита сягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина. Ухвалою суду від 02.08.2023 року цивільну справу призначити до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження з викликом сторін по справі. Ухвалою суду від 02.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу з викликом сторін по справі. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити, на підставі викладених в ньому мотивів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в суді в порядку ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов та клопотань про розгляд справи без її участі не подала. Предстаник органу опіки та піклування в особі Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечують щодо задоволення позову позивача, оскільки відповідач залишила сина в липня 2017 року та уїхала проживати до м. Миколаєва та самоусунулась від виховання сина і з того часу не цікавиться його долею. Позивач має можливість забезпечити та забеспечує належні умови для нормального утримання, догляду та виховання та навчання сина, так як проживає у приватному будинку з частковими зручностями, що належить йому на праві приватної власності, де створені всі умови для проживання дитини, виховання тта навчання дитини, здійснює його матеріальне забезпечення, працював охоронцем у ФГ Петровський-Україна ", на теперешній час не працює, займається підсобним господарством ,тобто має належні умови для проживання сина, опікується його навчанням. Суд відповідно до ст. 280 ЦПК України постановив розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини . Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З листопада 2012 року по липень 2017 рік позивач проживав спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина постійно проживає та зареєстрований з позивачем за адресою [ADDRESS] . З липня 2017 року відповідач самоусунулась від виховання сина і з того часу не цікавиться його долею, уїхала та з того часу проживає в м. Миколаєві . Позивач має можливість забезпечити належні умови для нормального утримання, догляду та виховання сина, так як проживає у приватному будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , в якому створені часткові зручності, що належить йому на праві приватної власності, де створені всі умови для проживання , навчання та виховання дитини, здійснює його матеріальне забезпечення, працював охоронцем у ФГ Петровський-Україна ", на теперешній час не працює, займається підсобним господарством , має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває. Згідно копії паспорту [NUMBER] від 1105.2000 року. позивач [PERSON] [INFO] , народився в с. Володимирівка Казанківського району Миколаївської області, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 09.10.2013 року, [PERSON] народився [INFO] , в графі «батько» зазначено [PERSON] , в графі "мати» зазначено [PERSON] , тобто відповідачку. З довідки виконкому Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 05.09.2023 року вбачається, малолітня дитина [PERSON] [INFO] дійсно повністю перебуває на утриманні батька [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . З характеристики Володимир івської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 05.09.2023 року вбачається, що малолітня дитина, [PERSON] [INFO] дійсно повністю перебуває на утриманні батька [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , який сам виховує сина, працював охоронцем у ФГ Петровський-Україна ", на теперешній час не працює, займається підсобним господарством, позитивно характеризуюсь за місцем проживання. Відповідно до акту підтвердження на предмет фактичного проживання, складеного депутатом Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області Пшеничний В.В. вбачається, що малолітня дитина, [PERSON] [INFO] , дійсно повністю перебуває на утриманні батька [PERSON] , [INFO] , який проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . Згідно актів обстеження умов проживання, складених секретарем виконкому Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області вбачається , що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] за даною адресою з сином [PERSON] , [INFO] , в приватному будинку з частковими зручностями, який належить позивачу на праві приватної власності, де створені всі належні умови для проживання, виховання , навчання, розвитку дитини та здійснює його повне матеріальне забезпечення. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.07.2015 року вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку виконавчого комітету Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 14.08.2023 року № 75, з якого вбачається, що громадянка [PERSON] , ( [PERSON] ) , [INFO] , свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Доцільно залишити неповнолггнього сина проживати з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . З копії витягу про зарєєстрованих в будинку по [ADDRESS] зазначено факт проживания та рєєстрації позивача з сином сина в будинку за адресою: [ADDRESS] . З психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , учня Володимирівського ліцею та акту відвідин учня педагогами на дому, засвідчується вихованість дитини, його навчання, турботу i виховання його з боку батька i відсутність у вихованні та турботі з боку матері. Позивач, працював охоронцем у ФГ Петровський-Україна ", на теперешній час не працює, займається підсобним господарством, проживає у житловому будинку, що належить йому на праві приватної власності, може забезпечити всі необхідні умови для проживання сина, про що свідчить акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї . Дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його неповнолітньої доньки. Відповідно до ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, а позивач перебуває у важкому матеріальному становищі і потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, оскільки офіційно не працює та самостійно виховує сина, який знаходиться на його повному матеріальному забеспеченні. Виходячи з принципу справедливості та розумності, вимог ст.183 СК України та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. За таких умов, оскільки дитина тривалий час проживає з батьком, який створив всі необхідні умови для повного і гармонійного розвитку його особистості, він надає сину житло, своєчасне медичне обслуговування, якісне харчування, виховання та розвиток, це середовище для дитини є звичним та природнім, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, необхідність забезпечення дитини турботою, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити місце проживання його батька, що буде відповідати його інтересам та вимогам закону. При цьому, визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати дитину, утримувати його, спілкуватися з ним. Приймаючи до уваги те, що мати з 2017 року самоусунулася від виховання сина, уїхала та проживає в іншій місцевості, вік дитини, ставлення батьків до своїх батьківських обов`язків, створені позивачем, батьком дитини умови для проживання та виховання дитини, а також враховуючи інтереси дитини для забезпечення його стабільних та гармонійних умов життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати які складаються з судового збору, в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved