Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

У липні 2023 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 30 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №\~11377993000, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 51400,00 доларів США, а остання у свою чергу зобов`язалась в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором рішенням Зарічного районного суду м.\~Суми від 26 травня 2011 року у справі № 2-1473/2011 з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 433\~134 грн 63 коп. та судові виграти в сумі 1820\~гри., а всього 434\~954 грн 63 коп. На виконання вказаного рішення суду державним виконавцем ВДВС Сумського МУЮ було відкрито виконавче провадження № 27620851. Відповідно до договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитним договором №\~1137799300 від 30\~квітня 2008 року та за всіма забезпечувальними зобов`язаннями відступлено на користь ТОВ «Кей-Колект». Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 січня 2013 року у справі №\~1805/12334/2012 замінено стягувача у виконавчому провадженні №\~27620851 з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект». На сьогоднішній день відповідачкою рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2011\~року у справі № 2-1473/2011 не виконано. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму 3% річних за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022\~року у сумі 62883 грн 72 коп. та інфляційних втрат за період з 01 травня 2017\~року по 23 лютого 2022 року у сумі 205\~158 грн 73 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У письмових поясненнях відповідачка [PERSON] у задоволенні позову просить відмовити та зазначає, що 20\~березня 2023 року заступником начальника відділу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Товарниченко Є.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 27620851 на підставі п. 3 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено наслідки закінчення виконавчого провадження, за приписами, якої виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження»). А тому, кредитор втрачає право на стягнення заборгованості з боржника за судовим рішенням в примусовому порядку. Враховуючи наведене, підстави для застосування ст. 625 ЦК України до правовідносин відсутні. Також зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки пред`явлено до стягнення заборгованість, що нарахована на підставі ст. 625 ЦК України за період з 01\~травня 2017 року по 23 лютого 2022 року, тобто майже за п`ять років. У письмових поясненнях позивач ТОВ «Кей-Колект» зауважує, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2011 року у справі № 2-1473/2011 захищено права кредитора у зобов`язальних правовідносинах, що виникли з кредитного договору, у зв`язку з чим зобов`язання відповідача трансформувались в деліктне, тобто в таке, що виникло з рішення суду, на вимоги за яким позовна давність не поширюється. Крім того, зазначає, що ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 липня 2023 року у справі № 591/3242/23 визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника відділу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Товарниченко Є.А. від 20 березня 2023 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 201473, виданим 09 червня 2011 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Щодо строку нарахування 3\~% річних та інфляційних втрат, то враховуючи те, що закінчення загального строку позовної давності на початок періоду (01.05.2017) розрахунку 3\~% річних та інфляційних втрат припадає на час карантину (01.05.2020), через що строк позовної давності продовжився, а тому заявлена до стягнення сума нарахована в межах строку позовної давності. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Кей-Колект» - адвокат Пилипенко С.В. позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] заперечила проти позову. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11377993000, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в іноземній валюті в сумі 51140,00 доларів США зі сплатою процентів за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором, на строк до 27\~липня 2029 року (а.с. 7-10). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2011 року у справі №\~2-1473/2011 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного комерційного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 433134 грн 63 коп., судовий збір в сумі 1700 грн та витрати з ІТЗ 120 грн (а.с. 15-18). Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 07 липня 2011 року відкрито виконавче провадження №\~27620851 з виконання виконавчого листа № 2-1473, виданого 09\~червня 2011 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 433134 грн 63 коп. (а.с. 21). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 січня 2013 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № 27620851 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 19-20). Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до частини четвертої\~статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі №\~6-2491цс15, за яким дія статті 625\~ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11\~ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625\~ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України\~передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625\~ЦК України підлягають застосуванню». Звернувшись до суду з позовом, ТОВ «Кей-Колект» просить стягнути з [PERSON] інфляційні втрати за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 205158 грн 73 коп. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 62883 грн 72 коп. Однак, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що вищевказаний розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних нарахований у зв`язку з невиконанням рішення суду як в частині повернення заборгованості за кредитним договором в сумі 433134 грн 63 коп., так і в частині стягнення судового збору в сумі 1700 грн та витрат на ІТЗ в сумі 120 грн. Додавши вказані суми, позивач самостійно визначив розмір заборгованості в сумі 434954 грн 63 коп., нарахувавши на цю суму інфляційні втрати та 3\~% річних. Проте, суд не може погодитись з такою позицією позивача, оскільки судові витрати за своєю правовою природою не можна віднести до розміру заборгованості за кредитним договором, яка стягнута на підставі рішення суду і на яку підлягають нарахуванню інфляційні втрати та 3\~% річних на підставі ч.\~2 ст. 625 ЦК України, оскільки є судовими витратами, які понесла сторона у зв`язку з розглядом справи в суді. За таких обставин, суд не погоджується з наведеним позивачем розрахунком інфляційних втрат та 3\~% річних, оскільки до суми заборгованості, яка стягнута на підставі судового рішення позивач неправомірно включив суму судових витрат, у зв`язку з чим наводить власний розрахунок. Інфляційні витрати за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року розраховуються за формулою: 433134,63\~грн * 1,47167845 433134,63\~грн = 204\~300 грн 27 коп.; 3\~% річних за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року розраховуються за формулою: 433134,63\~грн * 3\~% * 1760 днів / 365 днів = 62620 грн 59 коп. За таких обставин, ураховуючи, що рішення Зарічного районного суду м.\~Суми від 26\~травня 2011 року у справі №\~2-1473/2011, яке набрало законної сили, відповідачем [PERSON] виконано не було, тому наявні підстави, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у межах трирічного строку позовної давності за період з 01\~травня 2017 року по 23 лютого 2022 року, нарахованих на вказану суму. Заперечення відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд відхиляє, з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності з 02 квітня 2020 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року за №\~211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, що діяв до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Крім того, Указом Президента України №\~64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хв. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №\~2120-ІХ, що набрав чинності з 17 березня 2022 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктами 18, 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Отже, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3\~% річних з 01 травня 2017 року, тобто в межах трирічного строку з початку дії карантину, до 23 лютого 2022 року, тобто до початку дії в Україні режиму воєнного стану здійснено на підставі закону та у межах строку позовної давності. За таких обставин, з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ «Кей-Колект» підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 204\~300 грн 27 коп. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 01 травня 2017 року по 23\~лютого 2022 року в сумі 62620 грн 59 коп. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено частково, а саме: на 99,58 % (266920,86 грн * 100 % / 268041,73 грн), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4003 грн 75 коп. (4020,64\~грн * 99,58 %) (а.с. 25).

Outcome: partial