Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

В квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог зазначав, що 14.09.2021 рухаючись на своєму автомобілі «Вольксваген» номерний знак [NUMBER] по вулиці Колгоспна навпроти будинку № 78 був зупинений поліцейським ВПД № 3 Шепетівського РУП старшим сержантом поліції Сторожуком О.Л., який склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 163759 за ч.3 ст.130 КУпАП. Протокол було направлено на розгляд до Полонського районного суду Хмельницької області.Постановою названого суду від 11.01.2022 провадження в адміністративній справі № 681/1045/21 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, він з 02.12.2020 зареєстрований як фізична особа - підприємець. З часу винесення постанови суду він був змушений залишити роботу та деякий час не працювати. Враховуючи час перебування справи в суді втратив дохід в сумі 45000 грн. Відповідно неотримання доходу потягло за собою невчасні розрахунки по сплаті обов`язкових платежів до бюджету. Крім того, був змушений оплачувати непередбачувані витрати, а саме отримання правової допомоги, доводячи свою невинуватість у вчиненні адміністративного проступку. Враховуючи, що даний інцидент стався фактично на очах у сусідів та набув швидкого розголосу серед знайомих, вважає, що відповідач по справі наніс йому своїми непрофесійними діями матеріальну шкоду ще й в тому, що йому довелося звертатися за допомогою до лікарів та проходити лікування. Майже на чотири місяці він був позбавлений звичного ритму життя, був темою для обговорення, що допускав собі сідати за кермо в нетверезому стані, втратив клієнтів на роботі, оскільки був там відсутній, з`явилися проблеми зі здоров`ям, були часті суперечки в сім`ї через даний прикрий випадок, був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав. Втрачений ним дохід, а також інші непередбачені витрати, пов`язані із лікуванням, невчасною сплатою податків через відсутність заробітку і витрати на правову допомогу усе в загальному розмірі оцінює у 80000 грн., які просить стягнути з відповідачів, а їхні дії, зокрема, Управління патрульної поліції у Хмельницькій області та Департаменту патрульної поліції - визнати неправомірними. Ухвалою суду від 05.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати без повідомлення (виклику) сторін. 19.04.2023 представник відповідача - Державної казначейської служби України надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог з мотивів, що за положеннями ст.56 Конституції України матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Однак, вважає, що позивач помилково ототожнює Державу Україна з державним органом - Казначейства, що є порушенням ч.2 ст.176 ЦК України, відповідно до якої юридичні особи, створені державою, якою і є Казначейство, не відповідають за зобов`язаннями держави. Також вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх доводів про заподіяння йому матеріальної шкоди. 28.04.2023 позивач надав відповідь на відзив, в якій наполягає на задоволенні позовних вимог. Іншими відповідачами відзивів на позов не подано. Однак, від представника Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 10.04.2023 надійшло клопотання про заміну неналежних відповідачів, котре до розгляду судом не прийнято, з огляду на те, що воно згідно норм ст.51 ЦПК України заявлено неправомочним суб`єктом. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Відповідно до даних копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 163759 (а.с.9), складеного 14.09.2021 поліцейським ВПД № 3 старшим сержантом поліції Сторожуком О.Л., у вказаний день в м. Полонне [PERSON] допущено порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.130 КУпАП. Зідно постанови Полонського районного суду Хмельницької області від 11.01.2022 провадження в адміністративній справі № 681/1045/21 відносно [PERSON] закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП (а.с.10). Як зазначає позивач, у зв`язку з незаконним складенням щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, сума завданої йому майнової шкоди складається із втраченого доходу, непередбачених витрат, пов`язаних із лікуванням і невчасною сплатою податків, та витрат на правову допомогу і загалом становить 80000 грн. За змістом частин першої і другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі й відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно частин першої і другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). У силу частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Так, згідно частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, держава Україна. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Як зауважила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді. У п.30 постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Судом встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача ініціював поліцейський відділу поліцейської діяльності № 3 (м. Полонне) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області Сторожук О.Л. Позивачем, в якості відповідачів у справі, серед інших, вказано Управління патрульної поліції у Хмельницькій області та Департамент патрульної поліції, однак поліцейський Сторожук О.Л. не є посадовою особою цих органів влади. З урахуванням факту підпорядкування автора протоколу як посадової особи Головному управлінню Національної поліції у Хмельницькій області, саме цим органом могло бути заподіяно шкоду [PERSON] . Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З аналізу статті 51 ЦПК України слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Втім, позивачем відповідного клопотання суду не заявлено. Приймаючи до уваги, що [PERSON] позов із матеріально-правовою вимогою про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, пред`явлено до осіб, котрі у даній конкретній справі у межах своєї компетенції не можуть представляти державу та відповідати за законом за заподіяння шкоди позивачу, а останнім не заявлено клопотання про заміну неналежних відповідачів або залучення співвідповідачів, тому дана умова є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Одночасно суд роз`яснює, що позивач не позбавлений права звертатись до суду з позовом до органу, посадовою особою якого являється ініціатор провадження у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed