Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

В серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому просив суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10 квітня 1992 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №163 та визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] , разом\~з нею, [PERSON] ; судові витрати покласти на відповідача. Представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просив задовольнити їх в повному обсязі (а.с.25). Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення(а.с.24). Судом встановлено, що сторони з 10 квітня 1992 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було складено відповідний актовий запис №163. Від шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON] [INFO] (а.с.10) та [PERSON] [INFO] (а.с.9). Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства припинені. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, між сторонами часто виникали сварки, які впливали на психологічний стан подружжя та їх спільних дітей. Згідно із ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Встановлено, що між сторонами відсутні будь-які взаємні сімейно-шлюбні права та обов`язки, оскільки кожен з подружжя почав фактично жити окремим життям. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач на розірвання шлюбу згоден, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі та суперечили б інтересам обох з подружжя. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] просить суд залишити їй післяшлюбне прізвище « [PERSON] ». Судом встановлено, що на даний час спільні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю. В той же час судом встановлено, що батьками не вирішувалось питання щодо визначення місця проживання дітей і спір з цього питання між ними відсутній. [PERSON] проживає окремо від дітей . Відповідно до ч.1, 2 та 3\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання\~про залишення\~проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. На вказаній відмінності визначення місця проживання дитини при наявності спору між батьками від залишення дитини з одним із батьків при відсутності спору наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19). Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Відповідач не подавав до суду своїх заперечень щодо проживання спільних дітей разом із матір`ю. Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132). Так, ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). На підставі ч. 1\~ст. 160 СК України, оскільки спору між батьками відносно місця проживання їх спільних дітей немає, суд, враховуючи, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] постійно проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні, суд вважає, що дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати із матір`ю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: approved