Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

30.08.2023 [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Товкун А.В., звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на свою користь 9\~651,50 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що вона з 14 листопада 1984 року працює на підприємстві Відповідача - у СП «Вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» машиністом крана. За період з 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки їй надавались щорічні тарифні відпустки та вона користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі. За невідомих їй обставин, їй не була надана матеріальна допомога у повному обсязі. Так, за 2017 рік їй було виплачено\~2000,00 грн., за 2018 рік 2301,25 грн., за 2019 рік\~ 2401,25 грн., за 2020 рік\~-2627,50 грн., за 2021 рік\~ 2837,50 грн. А мала бути у розмірі: за 2017 рік - 3200,00 грн., за 2018 рік\~3723,00 грн., за 2019 рік - 4173,00 грн., за 2020 рік - 4723,00 грн., за 2021 рік -\~6000,00 грн. Отже, сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 9651,50 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. 04 вересня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 27\~вересня 2023\~року відповідач подав до суду відзив, з якого вбачається, що відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що вважає зазначений спір таким, що виник з виконання умов колективного договору, угоди або окремих їх положень, тому повинен вирішуватись в іншому порядку, тобто такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, посилаючись на те, що пунктом 7.1.9. Колективного договору, укладеного між адміністрацією та первинною профспілковою організацією, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 % відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Зокрема, у пункті 5 розділу II\~Прикінцеві та перехідні положення\~Закону України\~Про внесення змін до деяких законодавчих актів України\~визначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Закон не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, вимога щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше мінімальної заробітної плати не відповідає вимогам п.п. 3, 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06грудня 2016 року і невнесення до теперішнього часу відповідних змін до колективного договору не надає права вимагати виплати, які суперечать Закону України. Також, представник відповідача зазначив, що при вирішення вказаного спору суд має керуватись актуальними правовими висновками, що викладені в постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі №200/9195/19-а. Крім того, просив застосувати строк позовної давності. Також, вказував, що стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 2500 грн. є неспівмірним із складністю справи, оскільки вказана категорія справи не потребує значного часу на виконання адвокатом робіт по її підготовці, так як адвокатом Товкун А.В. було скеровано до суду протягом 2021 року близько 60 аналогічних справ. Згідно ст.\~279\~ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] з 14 листопада 1984 року працює на підприємстві Відповідача - у СП «Вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» машиністом крана, що підтверджується копією трудової книжки. У періоди з 24.04.2017 по 01.06.2017, з 15.10.2018 по 19.11.2018, з 22.04.2019 по 30.05.2019, з 02.06.2020 по 09.07.2020, з 07.05.2021 по 12.06.2021 позивачу надавались щорічні тарифні відпустки. Відповідно наданих суду розрахункових листів позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: за 2017 рік виплачено\~2000,00 грн., за 2018 рік 2301,25 грн., за 2019 рік\~ 2401,25 грн., за 2020 рік\~-2627,50 грн., за 2021 рік\~ 2837,50 грн. Пунктом 7.1.9 Колективного договору на 2014-2015 рік, укладеного між начальником вагонного депо Батуринська та головою профкому вагонного депо Батуринська, схваленого на конференції трудового колективу 18.04.2014р., який було внесено 11.02.2016 року Постановою №2/СП «Про внесення змін до колективного договору вагонного депо Батуринська», укладеною між керівництвом СП «Вагонне депо Батуринська» та Первинною профспілковою організацією вагонного депо Батуринська встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Згідно з п. 1.2 Колективного договору, зміни та доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін та затверджуються на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету депо. Дія Колективного договору продовжена у 2017,2018,2019, 2020 та 2021 році і до укладання колективного договору АТ «Укрзалізниця» (копії постанови №П-11/3 від 09.02.2017, №П-21/3. від 08.02.2018, №31/2 від 07.02.2019, №-2/СП від 27.01.2020, №19-СП від 28.01.2021 «Про продовження дії Колективного договору»(а.с.20-24). Відповідно до\~спільної Постанови\~керівництва регіональної\~філії «Придніпровська\~залізниця» і\~голови Дорожньої\~профспілкової організації\~Придніпровської залізниці\~Букреєва О.В.\~№ Н32/20,\~П-4-5г\~від 31.03.2017\~року постановлено\~застосовувати з\~01.04.2017\~року замість\~мінімальної заробітної\~плати,\~як розрахункової\~величини для\~визначення посадових\~окладів,\~заробітної плати\~та інших\~виплат передбачених\~колективними договорами,\~величину «125\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб,\~встановленого законом» (а.с.27). Надалі, Постановою керівництва структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська» РФ «Придніпровської залізниці» та Первинною профспілковою організацією вагонного депо Батуринська №-11/4 від 31.03.2017 року постановлено, застосовувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі СП «Вагонне депо Батуринська» замість величини "мінімальна заробітна плата", розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Відповідно до постанови керівництва структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська» РФ «Придніпровської залізниці» та ППО Вагонного депо Батуринська №252/549-П від 10.06.2021 року постановлено, внести зміни до колективного договору СП «Вагонне депо Батуринська», а саме: пункт 7.1.9 викласти в новій редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу її на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року».(а.с.32). Відповідно дост.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно\~ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно дост.13 КЗпП України та ст.7 Закону України Про колективні договори і угоди, зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України\~визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно\~ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч.2\~ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 7.1.9 Колективного договору на 2014-2015 рік, укладеного між начальником вагонного депо Батуринська та головою профкому вагонного депо Батуринська, схваленого на конференції трудового колективу 18.04.2014р., який було внесено 11.02.2016 року Постановою №2/СП «Про внесення змін до колективного договору вагонного депо Батуринська», укладеною між керівництвом СП «Вагонне депо Батуринська» та Первинною профспілковою організацією вагонного депо Батуринська встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. При цьому, відповідно до Постанови керівництва структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська» РФ «Придніпровської залізниці» та Первинною профспілковою організацією вагонного депо Батуринська №-11/4 від 31.03.2017 року постановлено, застосовувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі СП «Вагонне депо Батуринська» замість величини "мінімальна заробітна плата", розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Законом України Про державний бюджет України на 2017 рік\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2000 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3200 грн. Законом України Про державний бюджет України на 2018 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1860 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2325 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3723 грн. Законом України Про державний бюджет України на 2019 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1921 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2401,25 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4173 грн. Законом України Про державний бюджет України на 2020 рік\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2102 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2627,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4723 грн. Законом України Про державний бюджет України на 2021 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2270 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2837,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 6000 грн. Згідно з п. 1.2 Колективного договору, зміни та доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін та затверджуються на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету депо. Отже, постанова керівництва структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська» РФ «Придніпровської залізниці» та Первинної профспілкової організації вагонного депо Батуринська №-11/4 від 31.03.2017 року постановлено, застосовувати з 01.04.2017 року, якою прийнято рішення про застосовування з 01.04.2017 року розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величини125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом замість величини\~не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, призвела до погіршення становища працівників порівняно із законодавством. Виходячи зі змісту п.1.2 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що призводять до погіршення соціального становища працівників, повинні були прийматися на конференції трудового депо, а отже самостійне вирішення керівництвом структурного підрозділу\~«Вагонне депо\~Батуринська» РФ\~«Придніпровської залізниці»\~та Первинної\~профспілкової організації\~вагонного депо\~Батуринська щодо застосування розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами суперечить вимогам Колективного договору, а отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення величина 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Крім того, судом не приймаються доводи відповідача про те, що пунктом 5 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України\~Про внесення змін до деяких законодавчих актів України\~№ 1774-VIII від 06 грудня 2016 року встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так,\~стаття 58 Конституції України\~передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до\~ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Ст.9КЗпП\~не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Стаття 22 Конституції України\~гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією\~Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Проаналізувавши у сукупності положення ст.ст.22,\~58 Конституції України,\~ст.9 КЗпП України, суд дійшов висновку, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотньої сили. Закон України\~Про внесення змін до законодавчих актів України\~погіршив становище позивача та інших працівників підприємства щодо розміру матеріальної допомоги, звузив її право на матеріальну допомогу, а тому не має зворотньої сили та не може бути застосований при визначення розміру цієї допомоги. Суд також вважає, що прийняття Закону України Про внесення змін до законодавчих актів України № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків та перешкод для застосування п.7.1.9 Колективного договору в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається виключно Колективним договором. Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на правові висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 листопада 2020 року у справі № 200/9195/19-а, судом не приймаються, так як рішення не стосуються норм права при виконанні умов Колективних договорів, а стосуються суддівської винагороди, тобто, інших правовідносин. Таким чином, під час розрахунку та виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення підлягають застосуванню вимоги п.7.1.9 Колективного договору, згідно якого матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, яку обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Перевіривши наведені позивачем розрахунки, суд погоджується з ними частково і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 9651,50 грн., яка складається з: - 1200,00 гривень недоплаченої допомоги за 2017 рік (3200 грн.- 2000,00 грн.); - 1421,75 гривень недоплаченої допомоги за 2018 рік (3723 грн.\~-2301,25грн.); - 1771,75 гривень недоплаченої допомоги за 2019 рік (4173 грн.- 2401,25 грн.); - 2095,50 гривень недоплаченої допомоги за 2020 рік (4723 грн.\~-2627,50 грн.); - 3162,50гривень недоплаченої допомоги за 2021 рік (6000 грн.- 2837,50 грн.). Вирішуючи заяву представника відповідача щодо застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, суд вважає її необґрунтованою, виходячи з наступного. Нормами ч.2\~ст.233 КЗпП\~(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Матеріальна допомога на оздоровлення, виплата якої передбачена п.3.1.15 Колективного договору на 2015-2016 роки, яка діяла і у 2017-2021 роках усім працівникам АТ\~Українська залізниця\~та носить систематичний характер, входить до структури заробітної плати, у розумінні ст.2 Закону України\~Про оплату праці. Законом України від 01.07.2022 року № 2352-ІХ\~року, який набрав чинності 19.07.2022 року, внесені зміни до\~ст.233 КЗпП України, якими визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Указаним Законом скасовано норми колишньої редакції ч.2\~ст.233 КЗпП, згідно з якою,\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч.ч.3, 4\~ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Отже, що стосується клопотання представника відповідача про застосування до вимог позивача тримісячного строку позовної давності, то воно судом оцінюється критично з урахуванням ч. 2ст.\~2\~Закону України\~«Про оплату\~праці» та ч. 2\~ст. 233 КЗпПУ\~(в редакції, яка діяла станом до 19.07.2022 року), згідно якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яких строків. Відповідно дост.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано: договір про надання правової допомоги від № 21/08/01 від 28 серпня 2023 року, укладений з адвокатом Товкун А.В.; акт № 1 про надання правової допомоги від 28 серпня 2023 року, у якому міститься опис наданих послуг, а саме: усна консультація позивача щодо підстав для звернення до суду із вказаною позовною заявою, правовий аналіз документів, що надані позивачем 500 грн., складення позовної заяви (підготовка правової позиції, аналіз судової практики, ксерокопії позовної заяви та доданих до неї документів у кількості відповідно до сторін, подання позову до суду) 2000 грн.; квитанцію № 3253970 від 28 серпня 2023 року про сплату грошових коштів на користь адвоката у розмірі 2500 грн. (а.с.39-44, 45). Аналізуючи наведені докази, суд визнає заявлені позивачем витирати на професійну правничу допомогу співмірними з складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому твердження представника відповідача проте, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, заявлений позивачем є неспівмірним та таким, що підлягає значному зменшенню, з причини того, що дана справа не є справою значної складності, що потребує значного часу на виконання адвокатом робіт по її підготовці, суд визнає голослівним та таким, що не містить конкретних доводів з приводу наданих позивачем доказів; а посилання на ту обставину, що представником позивача складено значну кількість аналогічних позовів в інтересах інших осіб, суд визнає недоречним, враховуючи характер правничої допомоги. Вивчивши вказані докази, враховуючи недоведеність відповідачем неспівмірності понесених витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2500 грн. Також, відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, з урахуванням результатів розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved