Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконними дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з карткового рахунку, повернення безпідставно стягнених грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №CSR0GA0000000129, згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язувався надати [PERSON] кредит у розмірі 67 300, 00 грн. на термін до 02.04.2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань за даним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та нею був укладений договір поруки. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Городищенського районного суду Черкаської області із позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] та з неї, [PERSON] та рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28.12.2018 року у справі № 691/1085/16-ц було задоволено вимоги позивача та було вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CSR0GA0000000129 від 02.04.2008 року в розмірі 85266 грн. 55 коп. Однак, апеляційний суд Черкаської області змінив рішення, скасувавши його в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором №CSR0GA0000000129 від 02.04.2008 року. Загальна сума до стягнення за рішенням суду складала 65600,78 гривень. Відповідно до відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області станом на 06.10.2022 року залишок заборгованості по виконавчому провадженню, відкритому на підставі вищевказаного рішення суду становить 57578, 43 гривень, включаючи витрати на виконавчий збір. Згодом, вона отримала у відділенні АТ КБ «Приватбанк» картку без встановленого кредитного ліміту для отримання цільових виплат. Нею, було підписано заяву про приєднання до договору та отримано картку [NUMBER] та присвоєно рахунок IBAN [NUMBER] . Отже, вона отримувала і продовжує отримувати банківські послуги від АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» вона є споживачем фінансових послуг відповідача. Підставою звернення до суду став факт самовільного списання грошових коштів з рахунку [PERSON] , що призначений для отримання цільових виплат. 01.09.2022 року [PERSON] отримала від Черкаського обласного Територіального Центру Комплектування та Соціальної Підтримки грошові кошти у розмірі 225142,11 гривень виплату за зниклого безвісти чоловіка під час виконання бойового завдання в м. Сєвєродонецьк, Луганської області, що підтверджується довідкою від Черкаського районного ТЦК СП. 01.09.2022 року АТ КБ «Приватбанк» одноособово стягнув з її карткового рахунку грошові кошти у розмірі 82934,80 гривень на автоматичне погашення простроченої заборгованості та отримувачем вказано [PERSON] . Оскільки у [PERSON] немає жодної кредитної заборгованості у АТ КБ «Приватбанк», а лише наявний договір поруки за кредитним договором [PERSON] , відповідно автоматичне списання грошових коштів відбулося саме за кредитним договором, щодо якого уже є рішення суду, поза межами виконавчого провадження. З такими діями АТ КБ «Приватбанк» вона не погодилась, та направила претензію, відповідь на яку на час складання даного позову не надходила, працівник АТ КБ «Приватбанк» в телефонному режимі підтвердив, що грошові кошти стягнені за договором поруки, однак не в межах виконання судового рішення, а окремо, що її обурило. Банк безпідставно почав проводити автоматичне списання грошових коштів з належного їй поточного карткового рахунку, на якому знаходились кошти, отримані як заробітна плата, оскільки згідно ст. 1071 ЦК України, можливість такого списання передбачена виключно за розпорядженням клієнта. Вона стверджує, що не надавала банку будь-якої згоди або розпорядження на списання грошових коштів з її карткового рахунку. За відсутності такого розпорядження кошти можуть бути списані за рішенням суду, а також у випадках встановлених законом або договором. Також, повідомила суд про відсутність у неї заборгованості по картці [NUMBER] за рахунком IBAN [NUMBER] , що підтверджується відсутністю претензій/судових справ про стягнення з позивача будь-яких коштів у якості заборгованості по картці [NUMBER] за рахунком IBAN [NUMBER] . Вона ніколи не погоджувала з банком умов стягнення з неї неустойки та відсотків, її ніколи не ознайомлювали з можливістю стягнення з неї неустойки та відсотків у сумі, що перевищує розмір тіла заборгованості. Крім того, відповідно до п.7, ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин від 13.01.2006 року), кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув (аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладена Верховним судом у постанові від 18.04.2018 року, справа №234/10860/16-ц). Враховуючи, що термін дії договору між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] закінчився 02.04.2018 року, рішенням суду була зафіксована сума боргу, то, відповідно, відповідач не мав права вимагати у позасудовому порядку повернення кредитних коштів. Порушення даних вимог ставить споживача у нерівне становище, оскільки позбавляє можливості опротестувати наявну заборгованість, а доведення факту відсутності заборгованості ускладнюється через втрату документів через значний проміжок часу, що минув з моменту виникнення спірних правовідносин. Таким чином, позивач вважає, що банк не мав обґрунтованих законних підстав для примусового списання коштів з її карткового рахунку. Вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують її права як споживача фінансових послуг, внаслідок яких відповідач отримав грошові кошти без достатньої правової підстави, а тому повинен їх повернути. Вона не була ознайомлена з умовами договору, оскільки їй надавалась лише заява приєднання до договору, яка не містила усіх істотних умов договору таким, чином списані за даним договором грошові кошти є безпідставно набутим майном. У зв`язку з цим, просила визнати незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з картки [PERSON] [NUMBER] за рахунком IBAN [NUMBER] , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк, в рахунок автоматичного погашення простроченої заборгованості, де отримувачем вказано [PERSON] та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь безпідставно списані грошові кошти в сумі у розмірі 82934,80 гривень. Діями відповідача, які полягали у завданні негативних наслідків в результаті списання грошових коштів, які позивач отримала від держави за зниклого безвісти чоловіка, було завдано позивачу також моральної шкоди. Після дій АТ КБ «Приватбанк» щодо списання грошових коштів з її рахунку, вона відчуває себе ошуканою та незахищеною. ЇЇ чоловік зник безвісти, захищаючи державу під час повномасштабного вторгнення на територію України, вона отримала соціальну виплату від держави, яка ніколи не буде співмірна тому болю, який вона переживає, але ці кошти були б витрачені на дітей та на їх потреби та розвиток, а АТ КБ «Приватбанк» нахабно, без будь яких нормативних на це підстав, списав ці кошти з її рахунку. Вона від цього страждає, думає, що буде змушена звернутись до психолога після таких дій з боку банку. На підставі викладеного вважає правомірним стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених на момент подання позовної заяви до суду, що становить 2589 грн. х 10 = 25890 гривень (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», згідно з якою установлено з 01.12 2022 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень), що не являється завищеною сумою та співвідноситься до понесеного дискомфорту та відношення відповідача. Також нею понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень, які вона також просила стягнути з відповідача АТ КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити у повному обсязі. Представник відповідача заявлені вимоги не визнав, посилаючись на позицію банку викладену у відзиві на позовні заяву, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» ознайомившись\~з позовними\~вимогами [PERSON] \~про визнання\~незаконними дій\~АТ КБ\~«ПриватБанк» щодо\~автоматичного списання\~коштів з\~карткового рахунку,\~повернення безпідставно\~стягнених грошових\~коштів, заперечує проти їх задоволення в повному обсязі. Згідно Анкети-Заяви № б/н позичальника від 15.06.2022 року між позивачем та АТ КБ ПриватБанк був укладений Договір про надання банківських послуг, про що і не заперечує позивач в позовній заяві. Відповідно до умов укладеного договору, договір складався із заяви позичальника, пам`ятки клієнта, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою, а також тарифів. Даний договір укладений між сторонами шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне обслуговування фізичних осіб. Позивач стверджує, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Вказаний текст є лише електронною версією такого документу, яка не містить будь-яких необхідних для даного виду документа реквізитів, в тому числі дати та підпису як представника банку так і позивача. Тому положення зазначених Умов та правил не можуть бути застосовані до договірних відносин, які виникли між сторонами. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді можливість банку здійснювати списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості з усіх рахунків позивача. В той час, викладені вище твердження не відповідають дійсності, оскільки, під час підписання кредитного договору Позичальнику були роз`яснені його умови та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти ці пропозиції на вкрай невигідних для себе умовах. Тобто, своїм підписом на кредитному договорі Позивач підтвердила наявність домовленостей між Банком та Позичальником. Жодних дій, щодо спонукання до підписання кредитного договору зі сторони Банку не було та не могло бути, оскільки відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивача в письмовій формі було ознайомлено з тарифами банку, а також умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна». На підтвердження цього Позивач поставив свій підпис в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк». Так відповідно до п. 21. Заяви про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги «Картка для виплат», Клієнт підтверджує, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщено на сайті https://privatbank.ua/terms. п. 12. Заяви про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги «Картка для виплат», Сторони домовились, що права та обов`язки Сторін встановлені в п.п. 2.1.3.2 -2.1.3.5 Умов та Правил. п. 22. Підписанням Заяви Клієнт підтверджує, що Банком надано йому інформацію, передбачену ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, договір укладений з дієздатною особою, у спосіб і у формі, що не суперечать чинному законодавству. В договорі передбачені всі права та обов`язки сторін, умови щодо його виконання, а також умови його припинення. Отже підстав для задоволення позову немає. Щодо договірного списання коштів Банком, то [PERSON] , підписавши заяву про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги, тим самим уклала з відповідачем договір, який відповідно до ст.634 ЦК є договором приєднання. Згідно анкети-заяви, підписаної позивачем, позивач погодився на укладення договору з відповідачем та з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua. Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який іншій заборгованості, яка виникла у Клієнта, зважаючи невиконаних зобов`язань перед Банком. Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до Умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором, який наданий представником позивача, таким чином відповідачка у порушення умов кредитного договору, та статей 509,526,1054 ЦК України зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1059, ч.2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Також, важливим аспектом є договір поруки, про який зазначає позивач, від 19.08.2013 року, а саме відповідно до п.8 поручитель доручає кредитору списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті Кредиту або у валюті, відмінній від валюти Кредиту, при наявності на них необхідної суми грошових коштів, не наданих в кредит, в межах сум, що підлягають сплаті кредитору за цим Договором, при настанні строків платежів згідно п.6. цього договору (здійснювати договірне списання). Списання грошових коштів здійснюється у відповідності до встановленого законодавством порядку. У випадку недостатності чи відсутності у поручителя коштів у національній валюті України для погашення заборгованості за кредитом у національній валюті України і/чи відсотків за його користування, і/чи винагороди, і/чи штрафів (пені), кредитор має право на списання коштів в іноземній валюті, у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості по Кредитному договору в національній валюті України на дату погашення, і продаж стягненої іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України (далі МВРУ) (за курсом МВРУ для цієї операції на дату її проведення), з відшкодуванням кредитору витрат на сплату зборів, комісій і вартості наданих послуг. При цьому поручитель доручає кредитору оформити заявку на продаж іноземної валюти на МВРУ від імені поручителя. П. 9 Договору поруки встановлює, що у випадку невиконання поручителем зобов`язань боржника за Кредитним договором на протязі 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п.5 цього Договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 0,15% відсотків за день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний календарний день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за цим Договором. Враховуючи вищевикладене, списання грошових коштів, з рахунку є договірним списанням коштів в рахунок погашення заборгованості, яка обліковується за Позивачем у Банку. Отже, порушень з боку ПриватБанку не допущено, адже АТ КБ "ПриватБанк" діяв згідно з нормами чинного законодавства України, а також у рамках договірних відносин з клієнтом. Щодо стягнення моральної шкоди, то згідно вимог чинного законодавства, вона повинна буди доведена відповідними доказами, розрахунками і т.д. саме відповідачем. В нашому випадку відсутні будь-які докази, що підтверджували б визначені ст. 23 ЦК України умови відшкодування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved