Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] (даліпо тексту позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач), в якому просила розірвати договір довічного утримання (догляду), укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 20.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І. за реєстровим номером № 613. Вимоги обґрунтовано тим, що 20.11.2017 між позивачем та відповідачем було укладено Договір довічного утримання (далі по тексту Договір), посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І. за реєстровим номером 613. Відповідно до умов Договору відповідач взяла на себе зобов`язання довічного матеріального забезпечення позивача, а також усі види догляду. За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується відповідачем позивачу складає 1000 грн. на місяць. Дана сума повинна була сплачуватись не пізніше 20 числа кожного місяця за наступний місяць. Також догляд (опікування) повинен був включати в себе: забезпечення позивача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в квартирі позивача; надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення позивача всіма засобами, предметами домашнього вжитку. В свою чергу, за даним Договором позивач передала, а відповідач отримала у власність кв. [ADDRESS]. Проте, не зважаючи на існування даного Договору відповідач його не виконує, матеріальне забезпечення не сплачувала жодного разу ані готівкою, ані в безготівковій формі, не забезпечувала медикаментами та лікарськими засобами та не надавала медичної допомоги, шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників протягом усього часу з моменту укладення Договору. У зв`язку з хронічними хворобами, позивач потребує постійного медичного догляду та лікування. У зв`язку з вище викладеним, позивач вважає за необхідне розірвання договору довічного утримання. В судове засідання позивач не з`явилась, при цьому надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явилась, при цьому надала до суду заяву, в якій просить провести судове засідання у її відсутність та зазначила, що не заперечує проти розірвання договору довічного утримання, наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б від 09 серпня 2023 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Як встановлено судом, 20 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір довічного утримання (догляду) (далі Договір) посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І. за реєстровим номером 613. Відповідно до умов Договору відповідач взяла на себе зобов`язання довічне матеріальне забезпечення позивача, а також усі вигляди догляду. В свою чергу, даним Договором позивач передала, а відповідач отримала у власність кв. [ADDRESS]. Відповідач не виконує по відношенню до позивачки взяті на себе зобов`язання, матеріальне забезпечення не сплачує згідно Договору, не забезпечує медикаментами та лікарськими засобами. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Згідно з ч.1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Положення ч.1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Тлумачення п. 1 ч.1 ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Частина друга статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилалася на те, що відповідач з моменту укладення договору довічного утримання, не виконувала передбачених нею обов`язків. Судом установлено, що згідно з п. 5 договору довічного утримання визначено, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду) яке помісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами в суму 1 000 грн. на місяць та догляд (опікування), що надається відчужувачу набувачем, включає в себе: забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача; надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, тощо. Разом з тим, за доводами позивача, відповідач не виконувала умови укладеного договору. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень ст.ст. 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. Таким чином, враховуючи вищевикладене позивач вважає за необхідне розірвання договору довічного утримання на її вимогу. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, під час розгляду справи було встановлено, що факт невиконання умов договору довічного утримання не заперечується відповідачем, будь-яких доказів відсутності обставин, наведених позивачем, [PERSON] не надала, зазначивши, що не заперечує проти задоволення позову. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved