Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у сумі 206 916,69 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 червня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 35/07/840, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 60 000 дол. США на строк з 18 червня 2007 року по 18 червня 2019 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 12,5% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено з [PERSON] та [PERSON] договори поруки від 18 червня 2007 року, відповідно до яких поручителі поручаються перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № 35/07/840 від 18 червня 2007 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за кредитним договором та поручителями за договорами поруки, банк звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2011 року позов банку задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у сумі 744 651,55 грн, яке набрало законної сили 23 червня 2011 року. Разом з тим, з ухваленням рішенням про стягнення боргу, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду. Тож, у зв`язку з невиконанням відповідачами умов рішення суду та кредитного договору, банк має право вимагати від відповідачів сплатити 206 916,69 грн, з них: 3% річних від простроченої суми в сумі 67 010,01 грн за період з 09 лютого 2019 року по 08 лютого 2022 року; інфляційні втрати за період з 09 лютого 2019 року по 08 лютого 2022 року - 139 906,67 грн, тому позивач звернувся до суду з указаними позовом за захистом своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін за вищевказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, просив позов задовольнити та зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмоїстатті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суд не повідомили. Крім того, у встановлений судом строк, не скористалися своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмоїстатті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачів. Частиною першоюстатті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представник позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 18 червня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 35/07/840, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 60 000 дол. США на строк з 18 червня 2007 року по 18 червня 2019 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 12,5% річних (пункт 1.1. договору). В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 18 червня 2007 року було укладено з [PERSON] та [PERSON] договори поруки, відповідно до яких поручителі поручаються перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 35/07/840 від 18 червня 2007 року (пункт 1.1. договорів поруки). У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] та [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором і договором поруки, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2011 року, яке набрало законної сили, позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість в сумі 744 651,55 грн. В частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ АБ «Укргазбанк», [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, Національний банк України про визнання недійсними договорів та відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. Як вбачається з виписки з особового рахунку за вказаним кредитним договором, станом на 09 лютого 2019 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2011 року боржниками ані в добровільному, ані в примусовому порядку не виконано, заборгованість не сплачена. У зв`язку із невиконанням позичальником та поручителями умов кредитного договору і рішення суду, позивач на підставі частини другої статті 625 ЦК України здійснив нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на прострочену суму боргу (744 555,70 грн) за період з 09 лютого 2019 року по 08 лютого 2022 року, розмір яких становить 206 916,69 грн. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, судом було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 35/07/840 в сумі 744 651,55 грн і на підставі частини четвертої статті 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі частини другої статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2011 року у справі № 22-ц/2690/7537/11, яке набрало законної сили. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц. Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за кредитним договором, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Правовий аналіз норм статей 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13ц (провадження № 14-154цс18). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання. В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням наведених норм матеріального права і правових висновків Великої Палати Верховного Суду, необхідно дійти висновку про те, що грошове зобов`язання це - цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей. Судом установлено, що у період часу з 09 лютого 2019 року по 08 лютого 2022 року в [PERSON] та [PERSON] існував юридичний обов`язок перед ПАТ АБ «Укргазбанк» здійснити відповідний платіж на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2011 року, яким з них стягнуто заборгованість на користь кредитора. Це грошове зобов`язання не виконано боржниками, тому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України вони мають сплатити позивачу 3 % річних та інфляційні втрати. Водночас, що стосується вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат з [PERSON] , то суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачем не доведено, що на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2011 року між ним та [PERSON] виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за кредитним договором, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, зокрема, при ухваленні зазначеного рішення взакагалі не досліджувались обставини та підстави щодо стягнення заборгованості з [PERSON] . Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 09 лютого 2019 року по 08 лютого 2022 року, виконаного з урахуванням вимог чинного законодавства, розмір трьох процентів річних становить 67 010,01 грн, інфляційних втрат - 139 906,67 грн. Правильність розрахунку перевірена судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] 3% річних в сумі 67 010,01 грн та інфляційних втрат - 139 906,67 грн. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на спростування доводів позивача відповідачами суду не надано та матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовним вимог та про їх часткове задоволення. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене підлягає стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь позивача сума судового збору, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом в розмірі 3 103,75 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial