Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані на [ADDRESS] (далі - будинок [ADDRESS] ), в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] . Позов обґрунтовується тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємцями за законом є позивач [PERSON] та дружина померлого - [PERSON] , однак остання не оформила своїх спадкових прав і [INFO] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яку позивач прийняв. З метою оформлення спадкових прав після матері, [PERSON] звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (на 1/2 частину будинку [ADDRESS] ) через відсутність правовстановлюючих документів на це майно. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов. Позивач [PERSON] давав пояснень близькі за змістом до обгрунтувань позову. З пояснень представника позивача [PERSON] слідує, що будинок [ADDRESS] належав батьку позивача, після смерті якого [PERSON] і [PERSON] залишилися проживати у цьому будинку. У 2021 році померла мати позивача з якою [PERSON] , на момент відкриття спадщини, постійно спільно проживав. Представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, у судове засідання не з`явилися. До суду від голови Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області та завідувача Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області надійшли заяви про розгляд справи у відсутності їх представників. Зі змісту цих заяв слідує, що проти заявлених вимог не заперечують. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Судом з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Положенням п. 4 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що відкриття спадщини після померлого [PERSON] відбулося у день його смерті - [INFO] , тому правовідносини щодо спадкування його майна регулюються законодавством, яке діяло на той час, - положеннями ЦК (в редакції 1963 року). Згідно із ст. 524 ЦК (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК в редакції 1963 року). Нормою ст. 529 ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 ЦК (в редакції 1963 року) спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У копії довідки Рожищенської державної нотаріальної контори від 4 квітня 2023 року № 197/01-16 значиться про те, що до складу спадкоємців [PERSON] , який помер [INFO] , входять [PERSON] і [PERSON] . З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 28 березня 2023 року № 00039042640 вбачається, що 19 вересня 1961 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб (актовий запис № 54), прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками позивача [PERSON] записані [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до копії довідки Відділу «ЦНАП» Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 28 березня 2023 року № 244/06-31/2-23 [PERSON] , який помер [INFO] , до дня своєї смерті проживав на [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . З копії спадкової справи № 95/2023 до майна померлого [PERSON] вбачається, що 28 червня 2023 року позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на частку у спадковому майні - земельної ділянки (кадастровий номер: 0724510100:13:032:0423) площею 0,0700 га, яка розташована на [ADDRESS] . Крім того, спадкоємцем іншої частки цієї земельної значиться дружина померлого - [PERSON] . Отже, [PERSON] і [PERSON] прийняли спадщину після померлого [PERSON] , оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, і позивач [PERSON] частково оформив свої спадкові права. Даних щодо інших спадкоємців першої черги, що у встановленому законом порядку прийняли спадщину після [PERSON] , матеріали справи не містять. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] підтверджено, що [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК). За змістом частин 1, 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до копії довідки Відділу «ЦНАП» Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 28 березня 2023 року № 245/06-31/2-23 [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня своєї смерті проживала на [ADDRESS] разом з сином [PERSON] . З копії спадкової справи № 155/2023 до майна померлої [PERSON] вбачається, що 28 червня 2023 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину - частку земельної ділянки (кадастровий номер: 0724510100:13:032:0423), яка розташована на [ADDRESS] і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Отже, [PERSON] прийняв спадщину після померлої [PERSON] шляхом постійного спільного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та частково оформив свої спадкові права. Даних про інших спадкоємців першої черги, що у встановленому законом порядку прийняли спадщину після [PERSON] , матеріали справи не містять. Постановою державного нотаріуса Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області Демчук Т.М. від 28 червня 2023 року № 336/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину ( частину будинку [ADDRESS] ) за законом після [PERSON] у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують право власності на це нерухоме майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом. Тобто, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з копії рішення виконкому Рожищенської селищної ради депутатів трудящих від 25 січня 1972 року, копії акту про відведення (вибір) земельної ділянки для будівництва 26 січня 1972 року, копії проекту забудови земельної ділянки індивідуальним жилим будинком від 26 січня 1972 року, копії договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 7 лютого 1972 року [PERSON] виділено в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку земельну ділянку в [ADDRESS] ). Згідно з копією рішення виконавчого комітету Рожищенської міської ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 24 січня 1996 року № 6 [PERSON] передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] . Із копії повідомлення Комунального підприємства «Волинське обласне Бюро технічної інвентаризації» від 9 червня 2023 року № 2666/01-14 вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Довідкою Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 13 вересня 2023 року № 1432/02-25/2-23 підтверджено, що будинок [ADDRESS] (1979 року побудови) належав [PERSON] . З копії технічного паспорта, виготовленого 28 вересня 2023 року слідує, що загальна площа приміщень будинку [ADDRESS] (1978 року побудови) складає 84,3 кв. м. Отже враховуючи, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , до складу якої увійшло, зокрема майно, яке [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] - частину будинку [ADDRESS] , але нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, то суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати слід залишити за позивачем згідно з його клопотанням.

Outcome: approved