Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. В обгрунтування позовних вимог зазначила, 07 жовтня 2015 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, він якого у них народилася дитина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач зазначає, що під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , яку оформили на [PERSON] . Крім того, за спільні кошти сторони придбали меблі та побутову техніку в квартиру. Після розірвання шлюбу відповідач в квартиру позивача не впускає, добровільно поділити майно відмовився. Крім того, відповідач має заборгованість перед позивачем по сплаті аліментів на дитину, а тому просить суд відійти від рівності часток, поділити майно з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини та визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; визнати право власності на шафу-купе для речей ( біла з дзеркалами) вартістю 20 000, 0 грн; телевізор Samsung UA32M5500AUXUA ( чорний) вартістю 11 000, 0 грн; вбудовану посудомийну машину Gorenje GV51211 вартістю 8000, 0 грн; вбудовану духову шафу Gorenje ВО735Е11W ( біла) вартістю 5000, 0 грн; кухонний гарнітур або кухню білого кольору з направляючими довідниками BLUM ( на замовлення); електричну варильну поверхню Gorenje ( біла) вартістю 9200, 0 грн; стіл кухонний круглий білий бук «Модерн Д900» вартістю 3100, 0 грн; мікрохвильову піч Samsung ( біла) вартістю 2000, 0 грн; дитяче ліжко Veres ( біла) з висувним ящиком білого кольору вартістю 3000, 0 грн; витяжку кухонну Perfelli білу з освітленням вартістю 4000, 0 грн; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на Ліжко двоспальне ( біле, шкірзам, м`яка оббивка) вартістю 12 000, 0 грн; холодильник Samsung двокамерний білий вартістю 12000, 0 грн; пральну машину Elektroluks EW653226SUI вартістю 9000, 0 грн; стіл письмови1й з висувними ящиками ( колір-світле дерево) вартістю 1200, 0 грн; роутер ТР-LINK TL-WR841N білий вартістю 500, 0 грн; стільці ( 4 шт по 700, 0 грн) вартістю 2800, 0 грн; бойлер Atlantik білий вартістю 3500, 0 грн; стільницю з тумбою для ящиків у ванну кімнату білу ( на замовлення) вартістю 3000, 0 грн; настільне дзеркало у ванну кімнату з підставкою в дерев`яній білій рамі ( 100Х75) вартістю 1200, 0 грн; Килим на підлогу різнокольоровий візерунок вартістю 1600, 0 грн; Відповідач позов не визнав, звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] в якому просив відмовити у первісному позові [PERSON] та визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . В обгрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що він та [PERSON] не могли придбати у сумісну власність за спільні кошти квартиру вартістю майже шістсот тисяч гривень, оскільки на час придбання спірної квартири їх у подружжя не було. Зустрічний позивач зазначає, що з січня 2014 року по грудень 2014 року вони з [PERSON] проживали в орендованій квартирі. З січня 2015 року позивач та відповідач почали проживати разом з батьками у квартирі за адресою: [ADDRESS] до літа 2017 року. Його дружина, [PERSON] ніде не працювала, мала статус безробітної. Квартиру за власні кошти придбавали батьки зустрічного позивача, які потім за свої кошти зробили ремонт в квартирі та придбали меблі. [PERSON] та її батьки ніякої участі у будівництві спірної квартири не приймали, грошові кошти на ремонт квартири не надавали, оскільки їх у них не було. Зважаючи на викладене вище, просить первісний позов залишити без задоволення, зустрічний позов задовольнити. Третя особа на стороні відповідача, [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, надав пояснення по суті заявлених позовних вимог. В поясненнях зазначив, що він є батьком [PERSON] . На початку 2015 року його син познайомив його зі своєю майбутньою невісткою, [PERSON] . В жовтні місяці 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого у них [INFO] народилася дитина, [PERSON] . Розуміючи, що молодій сім`ї потрібна власна квартира, [PERSON] звернувся до батьків позивачки з питання спільного фінансування будівництва нової квартири для молодої сім`ї, проте отримав відмову у наданні необхідних коштів для придбання однокімнатної квартири, після чого сплатив власні грошові кошти на її будівництво. Так, як повної суми на першочерговий внесок на будівництво квартири у [PERSON] не було, він позичив грошові кошти на будівництво квартири у свого знайомого, які пізніше йому віддав. Після повного внесення грошових коштів на спірну квартиру, на ім`я [PERSON] було придбане спірне житло. [PERSON] зазначає, що за грошові кошти, які належать його сім`ї, був виконаний ремонт у квартирі, а також придбана побутова техніка та необхідні меблі, після чого позивач та відповідач разом з дитиною вселилися у спірне житло. Зважаючи на викладене вище, просить відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 07 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, він якого у них народилася дитина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карпеян Лусіне Рафаелівною за реєстровим № 2049, яку оформили на відповідача. Крім того, за спільні кошти сторони придбали меблі та побутову техніку в квартиру. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона разом із сім`єю мешкає в Херсонській області. Їхня сім`я має у власності земельні паї. Після того, як їхня донька [PERSON] одружилася з [PERSON] , їхня сім`я надала на придбання спірної квартири 200 000 грн, в той час, як вартість всієї квартири становила 612 000, 0 грн. Вважає, що вони сплатили майже половину вартості квартири та вона є спільною власністю позивача та відповідача. Свідок зі сторони позивача, [PERSON] суду пояснив, що для придбання спірної квартири він надав в борг батькам позивачки [PERSON] грошові кошти у сумі 50 000, 0 грн, які ті згодом йому повернули. Допитаний у судовому засіданні зі сторони відповідача свідок [PERSON] суду пояснив, що йому відомо про те, що до укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, [PERSON] та [PERSON] мешкали в квартирі, належної батькам відповідача [PERSON] . У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням надати йому в борг грошові кошти у сумі 150 000, 0 грн, яких не вистачало на придбання квартири для сина та невістки. Свідок надав [PERSON] вказану суму грошових коштів, які той вернув йому частинами до червня 2017 року. Також свідку відомо, що ремонт в квартири робили [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний висновок викладений в Постанові Верхового суду у справі №320/3072/18, провадження №61-5819св19. У справі, яка розглядається, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована. В судовому засіданні зустрічний позивач не надав належних та допустимих доказів, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти. Не надано доказів про придбання меблів, побутової техніка за рахунок власних коштів зустрічного позивача чи отримання їх у подарунок. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За рішенням суду частка майна дружини може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч. 3 ст. 70 СК України). Частина друга статті 70 Сімейного Кодексу передбачає, що в окремих випадках суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 Сімейного Кодексу України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Таким чином, суд може відступити від засад рівності часток подружжя, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав спільне майно, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аліменти - обов`язок утримання, у визначених законом випадках, одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Обов`язок по утриманню може виконуватись як в добровільному порядку, так і у примусовому - при виконанні рішення суду про стягнення аліментів. Тобто для правильного застосування частини третьої статті 70 Сімейного Кодексу України необхідним є встановлення чи є достатніми чи недостатніми аліменти, які отримуються тим з подружжя, з ким залишились проживати діти для їх фізичного і духовного розвитку. Доказів, що відповідає має заборгованість по сплаті аліментів, суду надано не було. Інтересів неповнолітньої дитини, що заслуговують на увагу та можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна, судом не встановлено. За таких підстав суд вважає, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а тому підлягає поділу між ними в рівних частках. Крім того, підлягає поділу побутова техніка та меблі, придбані за спільні кошти позивача та відповідача. Зважаючи на викладене вище,

Outcome: partial