Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

в позові вказано, що 08.12.1995 року на станції Копиченці Тернопільської області поїздом № 676 Івано-ФранківськШепетівка, що належав Львівській залізниці позивача було травмовано і віднято обидві ноги. 20.05.1996 року Івано-Франківським бюро МСЕК її визнано інвалідом 1 групи без подальшого перегляду та призначено пенсію. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.01.1998р. з Львівської залізниці на її користь стягнуто 52 507,08 гривень шкоди завданої ушкодженням здоров`я та 2 550 гривень моральної шкоди, а всього 55 057, 08 гривень, в тому числі 11 623 грн. на придбання автомобіля з ручним управлінням. Починаючи з 01 листопада 1998 року визначено відшкодування щомісячно по 223,16 гривень, виходячи з середньомісячного заробітку 197,66 гривень. З 01.11.1998 року мінімальна зарплата та прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність постійно зростали. Однак Львівська залізниця перерахунок розміру відшкодування не здійснювала. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.06.2004р. стягнуто на її користь з Львівської залізниці відшкодування шкоди з врахуванням сум доплат на 01.07.2004 р. - 6 961,98 грн., а починаючи з 01 липня 2004 року ухвалено щомісячно стягувати по 1 025 гривень. Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2018 року у справі № 344/3366/17 (провадження 22-Ц/779/209/2018) вирішено: «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] 96 000 гривень відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати за період з лютого по грудень 2017 року. Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» з 01.01.2018 року у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної зарплати виплачувати [PERSON] по 18 615,00 гривень відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки щомісячно». Тому позивач просив суд змінити розмір платежів за заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 25/05/2022 в справі №344/17435/21, зобов`язавши акціонерне товариство «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) виплачувати щомісячно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 33500 гривень у зв?язку з каліцтвом з 01/01/2023. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав пояснення про те, що розмір відшкодування збільшується щорічно у зв?язку із підвищенням мінімальної заробітної плати; судовим рішенням вже встановлено спірні обставини щодо права позивача на виплати, однак заробітна плата зростає кожного року, а тому через дії державної виконавчої служби він змушений подавати позов про збільшення виплат. В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов та надала пояснення про те, що відповідач самостійно сплачує позивачу грошові кошти та їх розмір не повинен бути змінений, оскільки їх вже виплачено. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.05.2022р. у справі № 344/17435/21 - позов [PERSON] до акціонерного товариства «Українська залізниця» про збільшення розміру відшкодування шкоди, задоволено та зобов`язано акціонерне товариство «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815) з 01 грудня 2021 року у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати виплачувати [PERSON] по 32500,00 гривень матеріальної шкоди у зв`язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки, щомісячно. Відповідно п. 5 ст. 38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік. Мінімальна зарплата в Україні\~в 2023 складає\~6700\~гривень. Відповідно до ч. 2 п.1 ст. 1187 ЦК України середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. В ст. 1208 ЦК України вказано, що за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Таким чином позивачем однозначно доведено перед судом право позивача на збільшення виплати у зв?язку з ушкодженням здоров`я з підстави збільшення встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати. В судовому засіданні представник відповідача надала перед судом пояснення про те, що відповідач не може самостійно збільшити розмір виплати позивача, оскільки потребує для цього судового рішення. У зв`язку з тим, що заробітна плата збільшується на підставі закону з січня поточного року, відповідно позивач може звернутись з позовом щодо збільшення відповідних платежів саме після виникнення відповідної правової підстави. Таким чином, позивачем доведено право на збільшення відповідних платежів за весь період поточного року. Заперечення представника відповідача щодо вже здійснених виплат на користь позивача не визначено процесуальним та матеріальним законодавством в якості правової підстави відмови в позові, а також стосуються обставин перерахунку відповідного розміру на стадії виконання відповідного судового рішення. Крім цього відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отже, з урахування змісту резолютивної частини цього рішення про збільшення вже встановлених іншим судовим рішенням платежів відсутня будь-яка колізія щодо виконання рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача періодичних платежів, оскільки даним судовим ухвалено збільшити розмір платежів, а не встановити новий самостійний вид платежів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов?язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак, відповідач та його представник не подали суду будь-якого обґрунтованого заперечення правових підстав позову, не подали розрахунку на спростування розрахунку позивача. Саме по собі не визнання позову відповідачем не визначено законом в якості правової підстави у відмові в позові. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved