Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

24.07.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду через свого представника [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем перебували у цивільному шлюбі. Від фактичних шлюбних відносин без реєстрації, під час спільного проживання у них народилось двоє дітей [PERSON] та [PERSON] . Спільні діти зареєстровані в [ADDRESS] , проте з оголошенням військового стану в країні з 24.02.2022 року позивач із дітьми вимушено переїхала до республіки Австрія, де зареєстрували своє місце проживання та перебувають і на даний час. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дітей несе позивач самостійно. Відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання малолітніх дітей, а також від виконання своїх батьківських обов`язків щодо їх виховання, у зв`язку з чим, позивач просить, стягнути на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, щомісячно, до їх повноліття. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.08.2023 року дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов не визнав зазначивши, що на початку війни він дітей з дружиною вивіз за кордон. На даний час він не може спілкуватися з дітьми, оскільки виїхати за кордон не може, проте від утримання дітей не відмовляється, хоче утримувати самостійно, не за рішенням суду. В судовому засіданні представник відповідача також зазначила, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти в добровільній формі. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у цивільному шлюбі. Дана обставина не заперечується сторонами. Від спільного проживання мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого (повторно) 23.02.2017 року Відділом ДРАЦС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 778 та сина [PERSON] , [INFO] - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого (повторно) 23.02.2017 року Відділом ДРАЦС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1115. Згідно Витягів з реєстру територіальної громади № 2023/000692645 від 27.01.2023 року та № 2023/000692643 від 27.01.2023 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з 17.12.2020 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки-підтвердження від 01.06.2023 року, переклад якого з німецької мови на українську мову виконано перекладачем [PERSON] , посвідченого 06.07.2023 року, Чигрін А.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 25834, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають статус біженців в Австрії на підставі параграфа 62 Закону про надання притулку як «вимушено переміщені особи з території України» та дозвіл на проживання, чинний до 04.03.2024 року. З 25.04.2022 року та по сьогоднішній день вони перебувають під постійною опікою [PERSON] , діоцезія Форарльберг, Австрія, та отримують базове забезпечення від землі Форарльберг, [PERSON] . Вони постійно проживають у житлі/квартирі, яке організувала [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] і там же мають зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання. Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначили відповідач та його представник в судовому засіданні, відповідач не заперечує проти сплати ним аліментів в добровільній формі, проте заперечує їх сплату за рішенням суду, тобто в примусовому порядку. Враховуючи, що відповідач має працездатний вік, відомостей про наявність тяжких захворювань або інших вад здоров`я суду не надано, а також не повідомлено будь-які інші обставини, що свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу, суд вважає, що позов, підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 1073,60 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved