Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Відповідач у підготовче судове засідання не явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала. Позивач у підготовче судове засідання не явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 08.08.2023р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 03.10.2023р. о 09 год. 15 хвл. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 14.12.2022 р. між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] . У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передала відповідачу [PERSON] обумовлену суму, а вона передала нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонувала відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, відповідач, повідомила позивача пре те, що вона не зможе надати нотаріусу правовстановлюючі документи на майно державну реєстрацію яких здійснено у встановленому порядку, необхідних для нотаріального посвідчення договору, оскільки майно, яке було предметом договору купівлі-продажу належало її батьку - [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.02.2000 року № 35, власниками квартири [ADDRESS] , у рівних частках були: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , помер [INFO] . Після його смерті спадщину прийняли: його матір [PERSON] шляхом спільного проживання з сином на момент його смерті, що підтверджується довідкою Виконавчої комітету Ренійської міської ради від 06.06.2023 № 0915, та брат [PERSON] шляхом звернення до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, по часині вказаної квартири. Втім, [INFO] померла матір [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 3/4 частини (1/2 + 1/4) зазначеної квартири. [PERSON] прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, про що свідчать витяги із Спадкового реєстру. Інші спадкоємців після смерті [PERSON] не було. Її чоловік помер ще [INFO] , тобто до її смерті. Таким чином, [PERSON] був власником вказаної кварти [ADDRESS] , але не встиг оформити належним чином у повному обсязі свої права власності на це майно, оскільки [INFO] помер. [PERSON] не залишив заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті.| Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] . Відповідач у встановлений законом строк звернулась до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини всього майна, яке залишилося після смерть батька. Так, відповідач є власницею майна. Права власності на 3/4 частину нерухомого майна відповідач оформила належним чином, та за договором дарування від 02.09.2009 безоплатно передала позивачу, на підставі рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 06.10.2009 у справі №2-1260/2009 р. Проте, права власності на частину квартири, яке належало [PERSON] після смерті свого брата відповідач не оформила. Однак, при укладанні договору та акту приймання-передачі квартири за договором позивач не була обізнана про такі обставини, та їй стало відомо лише нещодавно після розмови з відповідачем. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідач (продавець) не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: [PERSON] передані гроші , а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висунула вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, [PERSON] набула право власності на частину квартири [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкт нерухомості у відповідача, який вона фактично не мала права відчужувати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за [PERSON] судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за ним як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved