Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції. Позивач перебув у трудових відносинах з відповідачем, працюючи водієм автотранспортних засобів. Звільнений 22.02.2022 на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, проте йому не виплатили нараховану заробітну плату в загальному розмірі 53966,81 грн. всупереч ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Просить захистити порушені права і стягнути борг, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а судові витрати покласти на відповідача. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 21.06.2023 ухвалою суду відкрито спрощене провадження в справі, судове засідання для розгляду по суті призначено без повідомлення (виклику) сторін. Позивач просить розглядати справу без його участі, а відповідач належно повідомлений про розгляд справи, до суду із заявами по суті справи не звертався. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] 05.01.2010 прийнятий на роботу водієм за строковим договором, а 06.03.2010 переведений в постійні працівники філії «Дубенська дорожньо-експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» та 22.02.2022 звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін згідно наказу 3-к від 22.02.2022, про що свідчать записи в трудовій книжці [NUMBER] (а.с. 5-6). Згідно довідки №20 від 23.06.2023 філії «Дубенська ДЕД» дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» заборгованість перед [PERSON] станом на 16.06.2023 складає загальний розмір 53966,81 грн., а саме: це зарплата за вересень 2021 року -3423,2 грн, жовтень 2021 року -8495,67 грн, листопад 2021 року -6997,48 грн, грудень 2021 року -10804,64 грн, і за 2022 рік на лютий - 24245,82 грн (а.с. 7). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нарахування відшкодування проводиться згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна заробітна плата розраховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Проте, згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 № 6-113цс16 щодо права суду на зменшення розміру середнього заробітку, вказано критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно ст. 117 КЗпП України. І хоч працівник є слабшою стороною у трудових правовідносинах з роботодавцем, проте і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав. щоб було дотримано розумний баланс інтересів. V. Мотивована оцінка і висновки суду. [PERSON] працював у філії «Дубенська ДЕД» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» і був звільнений 22.02.2022. Відповідач зобов`язаний був виплатити йому заборгованість по зарплаті 53966,81 грн. в день звільнення, проте не зробив цього. Тому порушене право позивача підлягає судовому захисту і первісну позовну вимогу суд задовольняє. Згідно постанови ВП ВС від 26.06.2019 № 6-113цс16 суд враховує, що розмір відшкодування за час затримки розрахунку значно перевищує розмір заборгованості по заробітній платі, що позивач звернувся до суду саме про стягнення цієї заборгованості через 16 місяців після звільнення і це відповідно вплинуло на збільшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку. Суд вважає за необхідне стягнути відшкодування за час затримки розрахунку саме в розмірі заборгованості по зарплаті, що є справедливим, пропорційним і забезпечує дотримання розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця, тому похідну позовну вимогу суд задовольняє частково. Суд, оцінивши надані позивачем докази, враховуючи, що заперечення відповідача проти позову відсутні, в підсумку робить висновок, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково. Позивач згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір вимоги в дохід держави в загальному розмірі, в порядку ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial