Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Комунальне підприємство (далі - КП) «Васильківтепломережа» звернулося до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 80323,86 грн. В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що відповідач мешкає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Квартира обладнана централізованою системою опалення. Позивач надає відповідачу послуги з централізованого опалення. Однак, відповідач оплату за опалення не проводить, внаслідок чого станом утворився значний борг, що стало передумовою звернення до суду з даним позовом. Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2022 року вищевказаний позов задоволено, та стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Васильківтепломережа» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 80232,86 грн. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2023 року заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2022 року у справі за позовом Комунального підприємства "Васильківтепломережа" до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасувано і призначено справу до судового розгляду в порядку за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Представник позивача подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 117112, 25 гривень, 3 % річних в сумі 2635,29 гривень, інфляційні втрати в сумі 16310,28 гривень грн.. Відповідач в своєму відзиві заперечувала щодо позовних вимог, при цьому зазначила що відповідно до її розрахунку підлягає стягненню лише 63858,76 гривень, однак і дану суму вважає не підтвердженою та просить застосувати строки позовної давності до олсновної суми заборгованості. Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та суми інфляційних втрат, то відповідач вважає, що через воєнний стан останні не підлягають стягненню. Позивач в своїх запереченнях зазначає, що розрахунок 3 % річних та суми інфляційних втрат здійснено до введення воєнного стану, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. В силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Як вбачається із п. 3.1 статуту КП «Васильківтепломережа», основною метою діяльності КП «Васильківтепломережа», як виробника комунальної послуги, є забезпечення якісного та безперебійного постачання теплової енергії, централізованого опалення гарячого водопостачання споживачам міста: підприємствам, організаціям, установам відомчого і комунального житла та іншим. Судом встановлено, що, відповідач проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого опалення квартири, які надає КП «Васильківтепломережа», даний факт ніким зі сторін не оспорюється та не спростовується. Згідно зі ст.68 ЖК України споживачі повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 162 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21 червня 2005 року «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», відповідач повинен сплачувати за отримані комунальні послуги в установленому законом порядку. Разом з цим, за змістом ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якісні показники житлово-комунальних послуг мають відповідати вимогам законодавства. Також факт відсутності договору про надання послуг, не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з ч. 1 ст. 10 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають з дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється спеціальна позовна давність тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебігу загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить при визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Суд першої інстанції встановив, що платежі за житлово-комунальні послуги здійснюються регулярно, що стверджується довідкою про нарахування та сплату, тому в даному випадку строк позовної давності переривається регулярним внесенням платежів. Окрім того, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено виконання грошового зобов`язання щомісячними платежами, право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28.08.2019 року у справі №456/2900/14. Як вбачається із наданого суду розрахунку, позивач просить стягнути заборгованість з вересня 2018 року по травень 2023 року (з урахуванням збільшення позовних вимог), а з позовом до суду позивач звернувся в січні 2022 року, а відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з вересня 2018 року по грудень 2019 року задоволенню не підлягають, так як заявлені з пропущеним строком позовної давності. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги КП «Васильківтепломережа» про стягнення нарахованої основної заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення підлягають задоволенню частково, за період з січня 2019 року по травень 2023 року та становить 89973,69 гривень. Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення із відповідача штрафних санкцій відповідно до цивільного законодавства. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] три проценти річних, відповідно до ст. 625 ЦК України; [Кількість днів] різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку розрахунку; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році.

Outcome: partial