Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначив, що з 18.09.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] , який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.06.2022 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10.03.2016 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №442. Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом із батьком [PERSON] та має реєстрацію місця проживання за адресою проживання батька: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №6622 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління Дніпровської міської ради від 23.12.2022 року. У листопаді 2022 року відповідачка виїхала за межі України та стала проживати у місті Ташкенті, республіки Узбекистан. Дитина має вроджені вади здоров`я, йому встановлено патологічний стан розумової відсталості помірного рівня, значні відхилення у поведінці. На теперішній час малолітній син проживає разом із батьком, який займається його вихованням та матеріальним забезпеченням. Позивач створив належні умови для проживання та розвитку сина, підготовки до уроків, ігор та відпочинку. Мати участі у матеріальному забезпеченні сина не приймає. Позивач зазначив, що син почувається спокійним та захищеним поруч із ним, бо вони знаходяться у тісному контакті. Батько приділяє багато уваги здоров`ю та розвитку дитини, проте, питання щодо проживання дитини з батьком сторонами не врегульоване. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду надала заяву, у якій заперечувала проти визначення місця проживання дитини разом із батьком, оскільки має бажання, аби син проживав із нею. Додатково зазначила, що станом на теперішній час перебуває за кордоном. Представник третьої особи Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Поскуріна Є.К. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутності, ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини та взяти до уваги висновок №4/5-455 від 29.08.2023 року про доцільність проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18.09.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2022 року (а.с.17). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10.03.2016 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №442 (а.с.7). Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати із батьком [PERSON] та має реєстрацію місця проживання за адресою проживання батька: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №6622 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління Дніпровської міської ради від 23.12.2022 року (а.с.9). У листопаді 2022 року відповідачка виїхала за межі України та стала проживати у місті Ташкенті, республіки Узбекистан. Ухвалою суду від 31.07.2023 року витребувано із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформаційну довідку із бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» стосовно перетинання кордону України громадянкою України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у період із березня 2022 року по теперішній час. Згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , 05.11.2022 року перетнула державний кордон України. Станом на 15.08.2023 року відомості стосовно в`їзду на територію України відсутні (а.с.45). На теперішній час малолітній син проживає разом із батьком, який створив для нього належні умови для проживання, займається його вихованням та матеріальним забезпеченням. Позивач створив належні і безпечні умови для розвитку сина, підготовки до уроків, ігор, відпочинку. Мати участі у матеріальному забезпеченні сина не приймає. У зв`язку із ухиленням відповідачки від матеріального утримання сина, судовим наказом Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.06.2023 року стягнуто щомісячно із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.35). Як вбачається із виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1514/2 та медичного висновку №83 від 09.05.2023 року, [PERSON] , [INFO] , має патологічний стан розумової відсталості помірного рівня, значні відхилення у поведінці (а.с.20,21). Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради складено індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда №89 від 09.05.2023 року (а.с.22-23). Згідно з розпорядженням від 27.02.2023 року №46-р адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.18-19). Відповідно до висновку від 29.08.2023 року №4/5-455 Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.49-51). Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належність та допустимість доказів регламентуються ст.ст. 77, 78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. За ч.ч.1,4 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст.160 СК України). При вирішенні даного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги надані до матеріалів справи докази, які підтверджують відповідальне ставлення батька [PERSON] до виконання своїх батьківських обов`язків. Суд критично ставиться до заперечень відповідачки, оскільки [PERSON] тривалий час перебуває за кордоном, участі у вихованні сина бере та жодним доказом не довела своє бажання встановити місце проживання дитини із нею. Згідно з п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року №39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що позивач самостійно займається вихованням малолітнього сина, піклується про нього, має всі необхідні умови для проживання та належного розвитку дитини, із урахуванням віку та стану здоров`я дитини, суд вважає доцільним позов задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Витрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.

Outcome: approved