Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.09.2022 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета на стороні відповідача - Бугров В.А . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з грудня 2021 року він працював на посаді заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка та на посаді доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка на умовах сумісництва. Наприкінці липня 2022 року при поданні заяви про надання щорічної відпустки йому було повідомлено про те, що він звільнений з роботи ще у квітні 2022 року. Проте будь-яких наказів про звільнення він не отримував, трудова книжка йому не видавалася. Протягом 2022 року він виконував свої посадові обов`язки, частково дистанційно, зокрема, приймав участь у нарадах та навчальному процесі, протягом квітня-травня 2022 отримував заробітну плату. Волевиявлення щодо звільнення з займаних посад з його боку не було, жодних заяв про звільнення він не подавав. У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутися до суду з позовом про захист порушених трудових прав, у якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення від 21.04.2022 № 08-920-04 з посади заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка; визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення від 21.04.2022 № 08-921-04 з посади доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка на умовах сумісництва; поновити його на посаді заступника директора з науково-педагогічної роботи та доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Ухвалою суду від 06.10.2022 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 07.11.2022 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій останній просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Вказав, що [PERSON] з грудня 2021 рку переведено на посаду заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка на час повноважень в.о. директора Комахи Л.Г. до призначення директора інституту. Тобто, між сторонами був укладений строковий трудовий договір, строк дії якого визначався настанням певної події, а саме: призначення директора навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби. 21.04.2022 наказом ректора № 08-918-04 Комаху Л.Г. призначено директором навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби з 21.04.2022. У зв`язку з настанням події, яка визначала дату закінчення строкового трудового договору, укладеного з [PERSON] , останній звільнений з посади заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням повноважень в.о. директора Комахи Л.Г . При цьому у позивача був відсутній обов`язок попереджати позивача про його звільнення. Остаточний розрахунок з [PERSON] був проведений у травні 2022 року у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану. З тих самих підстав позивача було помилково 21.04.2022 звільнено з посади доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби, у той час як він допускався до роботи в інституті до кінця навчального року. 16.12.2022 позивачем подано заяву про зміну предмету позову. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.01.2023 заяву про зміну предмету позову залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків, а саме: сплати судового збору за вимоги про стягнення моральної шкоди. Ухвалою від 10.04.2023, занесеною до протоколу судового засідання, заява позивача про зміну предмету позову прийнята до розгляду; закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Наполягав на тому, що трудовий договір, на підставі якого позивач працював на посаді заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка не є строковим і позивач не вважав його таким. Керівником навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка протягом квітня-липня 2022 року є одна і та ж особа - Комаха Л.Г . Позивач не був проінформований про вакансії, що відповідають його кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, та не був попереджений про звільнення. Позивач протягом квітня-липня 2022 року виконував свої трудові обов`язки, а тому не зрозуміло, яким чином виникли накази про його звільнення від 21.04.2022. Наказ відповідача від 31.10.2022 про скасування наказу № 08-921-04 від 21.04.2022 про звільнення позивача з посади доцента (0,5 ставки) за сумісництвом є намаганням відповідача уникнути відповідальності за незаконне звільнення. За роботу на якій саме посаді [PERSON] отримав заробітну плату у розмірі 44 840,42 грн. у січні 2023 року йому не відомо. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві. Зазначив, що з посади заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка позивача [PERSON] було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з закінченням строку трудового договору, у зв`язку з закінченням повноважень в.о. директора навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка Комахи Л.Г., про що на нараді було повідомлено позивача та інших заступників в.о. директора. Виплати за цією посадою припинилися. Наказ про звільнення [PERSON] з посади доцента (0,5 ставки) за сумісництвом від 21.04.2022 був скасований як помилковий наказом від 31.10.2022. Позивачу виплачено заробітну плату за весь час роботи на посаді доцента і лише 30.06.2022 [PERSON] звільнено з посади доцента. Третя особа Бугров В.А. у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд прийшов до наступного. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка Бугрова В. від 03.12.2021 № 08-4784-04 [PERSON] , доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби переведено з 01.12.2021 на посаду заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка на час повноважень в.о. директора Комахи Л.Г. до призначення директора інституту в установленому законодавством порядку. Наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка Бугрова В. від 21.04.2022 № 08-918-04 Комаху Л.Г. , виконуючу обов`язки директора навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби, з 21.04.2022 по 20.04.2027 призначено директором навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Того ж дня, 21.04.2022 [PERSON] наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка Бугрова В. № 08-920-04 звільнено з посади заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка з 21.04.2022 у зв`язку з закінчення строку трудового договору, згідно з п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням повноважень в.о. директора Комахи Л.Г . Згідно із Актом інформування що до завершення співпраці, складеним директором Навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Комахою Л. та заступниками директора з науково-педагогічної роботи Гурою В. та Легким С. , 21.04.2022 Комаху Л.Г. обрано директором навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби, після чого на нараді із завідувачами кафедр та заступниками директора, було оголошено про скорочення однієї посади заступника директора з науково-педагогічної роботи у зв`язку з війною та браком фінансування та оголошено [PERSON] про припинення співпраці, на що останній заперечень не висловив. Як убачається з наявних у матеріалах справи розрахункових листів за квітень, травень 2022 року останні виплати [PERSON] як заступнику директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка роботодавцем здійснено у травні 2022 року. Вказане доводить твердження представника відповідача про те, що остаточний розрахунок з заступником директора з науково-педагогічної роботи [PERSON] проведено інститутом з затримкою у травні 2022 року. Позивачем вказані обставини не спростовано. Наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка Бугрова В. від 21.04.2022 № 08-921-04 [PERSON] , доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби, звільнено від сумісництва з 21.04.2022, згідно з п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Вказаний наказ про звільнення сторонами не наданий, проте прийняття такого наказу керівництвом університету щодо [PERSON] під час розгляду справи не заперечувалося та підтверджується даними особової картки працівника [PERSON] . Наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка Бугрова В. від 31.10.2022 № 08-3301-04 наказ від 21.04.2022 № 08-921-04 про звільнення від сумісництва [PERSON] , доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби, скасований. Як убачається з наявного у матеріалах справи розрахункового листа за січень 2023 року [PERSON] як доценту (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби роботодавцем нараховано до сплати кошти за квітень, травень, червень 2022 року, які у розмірі 44840,42 грн. у січні 2023 року виплачено позивачу. Представником позивача у судовому засіданні підтверджено факт отримання позивачем вказаних коштів від відповідача. Вказане доводить твердження представників обох сторін про те, що трудові відносини між позивачем на посаді доцента та відповідачем тривали після 21.04.2022 до червня 2022 року, що також підтверджується наданими позивачем протоколом засідання Вченої ради навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 04 від 05.05.2022; графіком екзаменаційної сесії для студентів 1 курсу денної форми навчання ОС «Магістр» 2 семестру 2021-2022 н.р. навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Проте, не знайшли свого підтвердження посилання сторони позивача на те, що у липні 2022 року він продовжував перебувати у трудових відносинах з відповідачем. Натомість, як було повідомлено представником відповідача та підтверджено даними особової картки працівника [PERSON] , останнього наказом від 31.10.2022 № 08-3302-04 звільнено від сумісництва з посади доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби з 30.06.2022 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Як убачається з наданих представником відповідача довідок про середньоденну заробітну плату, середньоденна заробітна плата [PERSON] на посаді доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби на підставі сумісництва становить 795,28 грн.; на посаді заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби - 2 496,31 грн. Вказані розміри середньоденної заробітної плати позивачем та його представником не заперечувалися. Представником позивача здійснено власний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка станом на 01.06.2023 за посадою доцента складає 227 450,08 грн.; за посадою заступника директора з науково-педагогічної роботи - 713 944,66 грн. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Суд забезпечив сторонам рівні можливості надання доказів та доведеності їх перед судом. Виходячи що спірні правовідносини виникли з трудових правовідносин, на відповідача, як роботодавця, покладено обов`язок довести дотримання вимог законодавства про працю. Спір між сторонами виник з приводу незаконного, на думку позивача, звільнення його з посади доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики та з посади заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Відповідно до ст. 3 КЗпП України - законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно зі ст. 21, 43, 46 Конституції України, ст. 94, 115 КЗпП України, ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Тобто, статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ким орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений, строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. За змістом положень частин третьої, четвертої статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Строк, на який працівник приймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Закінчення строкового трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна із сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Так, судом установлено, що позивача, який займав посаду заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка, на підставі його заяви від 24.11.2021 призначено на цю посаду з 01.12.2021 на час повноважень в.о. директора Комахи Л.Г. до призначення директора інституту в установленому законодавством порядку. 21.04.2022 Комаху Л.Г. , виконуючу обов`язки директора навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби, призначено директором інституту, у зв`язку з чим позивача [PERSON] того ж дня звільнено з посади заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка з 21.04.2022 у зв`язку з закінчення строку трудового договору, згідно з п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з закінченням повноважень в.о. директора Комахи Л.Г . Надаючи оцінку вказаним обставинам суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що між позивачем та відповідачем було укладено строковий трудовий договір, строк якого закінчувався з моменту призначення на посаду директора інституту. Позивач погодився із строковим трудовим договором, з огляду на те, що таке призначення відбулось на підставі його заяви, а також на те, що він не оспорював визначений у наказі ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка Бугрова В. від 03.12.2021 № 08-4784-04 строк виконання ним обов`язків заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Протягом дії договору позивач його умови не оскаржував та не ініціював унесення змін і доповнень до нього; належних і допустимих доказів на підтвердження того, що цей договір він підписував під тиском посадових осіб відповідача, або його волевиявлення на момент укладення не відповідало внутрішній волі, або що він не усвідомлював значення договору чи перебував у хворобливому стані та адекватно не оцінював свої дії, позивач не надав. Не доведено позивачем також і те, що після 21.04.2022 він продовжував виконувати обов`язки заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка та отримувати заробітну плату, адже, як було зазначено вище, останні нарахування за вказаною посадою було здійснено роботодавцем у квітні 2022 року, а виплачено у травні 2022 року. Такі самі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року в справі № 607/3393/18 (провадження № 61-13597св21), від 31 серпня 2023 року в справі № 676/3073/21 (провадження № 61-3886св23). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що звільнення позивача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії строкового трудового договору є таким, що відповідає вимогам закону та умовам договору, а доводи позивача про те, що його призначено на посаду заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби на безстроковій основі є безпідставними, оскільки він за власним волевиявленням уклав з відповідачем трудовий договір з визначеним строком дії, підписавши його. Той факт, що одна і та сама особа - Комаха Л.Г. , була виконуючою обов`язки директора інституту та з 21.04.2022 була обрана директором інституту не впливає на строковий характер трудового договору, укладеного з [PERSON] . Оскільки звільнення позивача з посади заступника директора з науково-педагогічної роботи навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка проведено з дотриманням вимог трудового законодавства і умов укладеного між сторонами трудового договору, суд приходить до висновку, що право позивача на працю відповідач не порушив, у зв`язку з чим правові підстави для поновлення його на роботі відсутні, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. 235 КЗпП України та моральної шкоди є похідними від вимоги про поновлення на роботі, тобто їх вирішення напряму залежить від вирішення вимоги про поновлення на роботі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині також. Щодо вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення [PERSON] з посади доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка на умовах сумісництва від 21.04.2022 за № 08-921-04, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Так, судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка Бугрова В. від 21.04.2022 № 08-921-04 [PERSON] , доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби, звільнено від сумісництва з 21.04.2022, згідно з п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Разом з тим, позивач продовжував виконувати свої обов`язки доцента кафедри регіональної політики, приймаючи участь у засіданнях Вченої ради навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби, в екзаменаційній сесії за 2 семестр 2021-2022 навчального року, що доведено позивачем та не заперечувалося представником відповідача під час розгляду справи. Розрахунковими листами підтверджено те, що за виконувану роботу на вказаній посаді позивачу у період з квітня по червень 2022 року нараховано заробітну плату та виплачено у січні 2023 року. Під час розгляду справи у суді наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка Бугрова В. від 31.10.2022 № 08-3301-04 вказаний вище наказ від 21.04.2022 № 08-921-04 про звільнення від сумісництва [PERSON] , доцента (0,5 ставки) кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби, скасований та відновлено дію трудового договору з позивачем на попередніх умовах. Суд враховує, що роботодавець не обмежений у праві самостійно скасувати наказ про звільнення працівника, якщо таке звільнення відбулося з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (роботодавця), тому скасування наказу про звільнення позивача самим відповідачем безумовно має наслідком поновлення позивача на роботі з дати звільнення та виплату йому заробітної плати за весь період вимушеного прогулу. Таким чином, станом на час розгляду справи та ухвалення рішення за результатами розгляду справи відповідачем самостійно скасовано оспорюваний позивачем наказ про звільнення, а за період, протягом якого позивач помилково вважався звільненим (квітень-червень 2022 року), але продовжував виконувати трудові обов`язки на посаді доцента кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби, виплачено заробітну плату, розмір якої позивачем не оспорюється. Отже вимоги позивача [PERSON] про поновлення на роботі в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка з дати звільнення (21.04.2022) на посаді доцента кафедри регіональної політики навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка шляхом визнання незаконним та скасування наказу від 21.04.2022 № 08-921-04 не направлені на захист його прав, оскільки це право позивача відновлено діями відповідача по скасуванню прийнятого 21.04.2022 наказу про його звільнення, тобто відповідне відновлення прав позивача відбулося шляхом поновлення його на роботі й нарахування заробітної плати до дати наступного звільнення по наказу від 31.10.2022. Отже, враховуючи, що оспорюваний позивачем наказ про звільнення з посади доцента скасований відповідачем, позивача поновлено на роботі з дня незаконного звільнення, нараховано та виплачено заробітну плату за відпрацьований період (з 21.04.2022 по 30.06.2022), розмір якої позивачем не оспорюється, а вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідною від вимоги про поновлення на роботі, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в цій частині. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору за вимоги про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Витрати позивача по сплаті судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 1073,60 грн. відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed