Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач посилається на те, що [PERSON] в позовній заяві зазначає, що вона є дружиною [PERSON] , який загинув [INFO] внаслідок нещасного випадку на виробництві. Смертю чоловіка позивачу завдана моральна шкода, яку позивач оцінює у 540 000 грн і просить стягнути з відповідача на підставі ст.23, 1168 ЦК України. 04 травня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність правових підстав, заявлених позивачем [PERSON] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 23 березня 2023 року провадження у цивільній справі відкрито [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві (а.с.40). Від позивача надійшла заява про розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги він підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Фактичні обставини встановленні судом. Судом встановлено, що 22 травня 2013 року під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку на виробництві в структурному підрозділі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» загинув [PERSON] , який перебував з відповідачем у трудових відносинах. Факт нещасного випадку підтверджується Актом Н-5 від 09.06.2013 (а.с. 18-24) та Актом Н-1 від 09.06.2013 (а.с. 26-32). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обгрунтовуючи свій позов тим, що [PERSON] є дружиною загиблого [PERSON] , остання посилається на свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 28.11.2003року і зазначає, що його копія додається до позову. Однак, позивачка додала до позову копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 30 липня 2013 року, тобто через місяць після загибелі [PERSON] . У свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] від 30.07.2013 року зазначено, що [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 28 листопада 2003року, про що 28 листопада 2003 року складено відповідний актовий запис № 897. Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 30.07.2013 року має позначку «Повторно». (а.с.14). З Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/24664246 ) встановлено про наявність в Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області цивільної справи №429/5078/12 про розірвання шлюбу. Позивачем в цій справі є [PERSON] , а відповідачем - [PERSON] . 06.06.2012 року суддею Павлоградського міськрайонного суду Болдирєвою У.М. по справі №429/5078/12 ухвалено заочне рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.11.2003р. відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області згідно актового запису №897. Як зазначено в судовому рішенні від 06.06.2012р. по справі №429/5078/12, позивач звернулася до суду з позовною в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 28 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 897 -розірвати. В резолютивній частині заочного рішення по справі № 429/5078/12 визначено, що позов [PERSON] задоволено, шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 28 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області згідно актового запису № 897, розірвано. Після розірвання шлюбу прізвища позивачки і відповідача залишено без змін. 11.07.2013р. в Апеляційному суді Дніпропетровської області позовної заяви [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, справа № 185/3712/23. З Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/32329043 ) встановлено, що [PERSON] при розгляді справи в апеляційній інстанції в судовому засіданні 11 липня 2013 року надала заяву про відмову від позову та просить закрити провадження у справі, при цьому зазначила, що [PERSON] помер. Апеляційна скарга подана лише в червні 2013 року, тобто після смерті [PERSON] на виробництві. Колегія суддів зазначила, що за положеннями ст.306 ЦПК України в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Відповідно до вимог ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу. В мотивувальній частині ухвали від 11.07.2013року колегія суддів зазначила, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 23 травня 2013 року, [PERSON] помер [INFO]. З урахуванням наведених обставин, колегія суддів 11.07.2013року прийняла відмову [PERSON] від позову до [PERSON] про розірвання шлюбу, скасувала заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2012 року, провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу закрила. Приписами ч.2 ст.1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Однак, оскільки [PERSON] відмовилася від позову про розірвання шлюбу не для відновлення подружніх стосунків, а виключно з підстави смерті [PERSON] і отримала повторне свідоцтво про шлюб вже після смерті [PERSON] , оскільки подання апеляційної скарги на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 14 червня 2013 року (тобто вже після смерті [PERSON] ) про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] та відмова від позову в суді апеляційної інстанції свідчить саме про це, а твердження [PERSON] про те, що чоловік [PERSON] завжди був для неї опорою та підтримкою, і втративши свого чоловіка, рідну людину, опору в житті, вона зазнала душевних страждань, вони з чоловіком мали чудові стосунки, побудовані на довір`ї та взаємоповазі, були справжньою міцною сім`єю не відповідає фактичним обставинам подружнього життя [PERSON] та [PERSON] в період, що передував його смерті та на момент його загибелі [INFO] , оскільки фактичні шлюбні відносини між [PERSON] і [PERSON] припинено з 01 вересня 2011 року, причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут, втрата почуття любові та поваги, загальне господарство не ведеться, шлюб до 06.06.2012 року носив формальний характер (а.с. 79-83). З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Питання про судові витрати, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed