Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] ,\~третя особа\~Орган опіки\~та піклування\~виконавчого комітету\~Руськополянської сільської\~ради про визначення\~місця проживання\~малолітньої дитини у якій просить суд: - визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Заявлені позовні\~вимоги обґрунтовано\~тим,\~що позивач із відповідачем перебували\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~26\~листопада 2011\~року,\~який рішенням\~Шполянського районного\~суду Черкаської\~області від\~02\~лютого 2023\~року,\~розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після припинення шлюбних відносин вони з відповідачем погодили, що донька буде проживати з відповідачем, а син з батьком. Забравши доньку відповідач виїхала до Італії, де наразі тимчасово проживає. Згодом відповідач виявила бажання забрати з собою і їхнього спільного сина, однак позивач вказує, що він проти, щоб відповідач забрала сина до себе. Відтак, позивач вказує, що їхній син [PERSON] , народився в Італії, де вони з відповідачем тимчасово працювали, однак відразу після народження сина вони повернулись до України та з 17 серпня 2015 року зареєстрували місце проживання сина за адресою: [ADDRESS] . Також, позивач стверджує, що після народження сина він влаштувався на роботу, а відповідач продовжила тимчасово працювати за межами України. У зв`язку з тривалою відсутністю матері позивач опікувався сином самостійно, дбав про нього, виховував його, забезпечував його продуктами харчування та одягом. Зокрема, позивач зауважує, що їхній син має проблеми зі здоров`ям та потребує постійного лікування. Син сторін у 2022 році вступив до 1 класу та у зв`язку з сколіотичною хворобою навчається у спеціалізованій школі КЗ «Черкаська санаторна школа Черкаської обласної ради», де в умовах індивідуального ортопедичного режиму проходить курс комплексного консервативного лікування. Позивач щодня відвозить сина до навчального закладу та забирає його звідти. Позивач вважає, що зміна місця проживання сина приведе до негативних наслідків, які вплинуть на його здоров`я. Водночас, позивач вказує, що їхній син за місцем свого проживання має друзів, у нього сформувався тісний контакт з однокласниками та вчителями, він проходить курс лікування, який у разі його перерви може призвести до значних негативних наслідків та він не володіє мовою країни, до якої хоче забрати його мати. Крім того, позивач стверджує, що відповідач у житті сина відігравала незначну роль, оскільки вона постійно була відсутня, між ними відсутній тісний зв`язок, вона не орієнтується в потребах сина, в тому числі і тих, що впливають на його здоров`я. Позивач звертає увагу суду, що відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, діючи в інтересах дитини, орган опіки і піклування Руськополянської сільської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з його батьком. При цьому, позивач вказує, що вказаними органами було обстежено умови проживання сина та встановлено, що у будинку, де проживає дитина, є необхідні речі для побуту та вжитку, будинок вмебльований. Для дитини створені умови для повноцінного та гармонійного розвитку, є окрема кімната, наявні письмовий стіл, шафа для одягу, комп`ютерна техніка та місце для сну. Відтак, позивач вважає, що оскільки він займається вихованням сина, піклується про нього, у нього наявні всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, а тому, на даний час проживання малолітнього сина з позивачем буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному, так і фізичному. У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги. Не заперечував щодо винесення заочного рішення у справі. 20 вересня 2023 року представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Рудик Л.М. через канцелярію суду подала письмову заяву, у якій просила суд проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи та позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась повторно, про час та дату слухання справи повідомлялась належним чином за відомою адресою реєстрації, про що свідчать конверти, які повернулись на адресу суду без вручення, а тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з позовної заяви, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26 листопада 2011 року, було розірвано рішенням Шполянського районного суду Черкаської області 02 лютого 2023 року. Вказане рішення суду набрало законної сили 07 березня 2023 року. Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 січня 2013 року та витягом з акту про народження № 93 від 17 червня 2015 року. З акту про народження № 93 від 17 червня 2015 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , народився в місті Неаполь Італійської республіки. Із витягу з реєстру територіальної громади № 2023/003578456 від 09 травня 2023 року вбачається, що син сторін [PERSON] , [INFO] , з 17 серпня 2015 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , навчається у Комунальному закладі «Черкаська санаторна школа Черкаської обласної ради» в 1-А класі, а також в умовах індивідуального ортопедичного режиму проходить курс комплексного консервативного лікування сколіотичної хвороби, що підтверджуються копією довідки про навчання № 230 від 08 грудня 2022 року. Відповідно до копії Акту обстеження житлового будинку в [ADDRESS] , про фактичне проживання (не проживання) осіб від 29 березня 2023 року, складеного та підписаного комісією у складі: депутата Руськополянської сільської ради Фіалковської М.М., сусідів [PERSON] , [PERSON] та співвласника домоволодіння [PERSON] , які провели обстеження домоволодіння. В результаті обстеження виявлено, що в даному домоволодінні проживає без реєстрації співвласник домоволодіння [PERSON] , [INFO] , з серпня 2015 року по теперішній час, також проживає та зареєстрований його син [PERSON] , [INFO] , з 17 серпня 2015 року по теперішній час. Відповідно до\~копії Акту\~обстеження умов\~проживання,\~затвердженого 24\~травня 2023\~року начальником\~служби у\~справах дітей\~виконавчого комітету\~Руськополянської сіської\~ради Рудик\~Л.М.,\~фахівцем з\~соціальної роботи\~КЗ ЦНСП\~Руськополянської сільської\~ради Шмагайло\~Н.В.,\~секретаря виконавчого\~комітету Руськополянської\~сільської ради\~Шпак Н.А.,\~на підставі\~заяви [PERSON] \~від 09\~травня 2023\~року,\~з метою\~підготовки висновку\~про визначення\~місця проживання\~дитини,\~проведено обстеження\~умов проживання\~за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з п`яти кімнат, кухні, ванної кімнати, санвузла, жилого підвалу. Загальна площа 150 кв.м, житлова 59,7 кв.м. Умови проживання добрі, наявна необхідна кількість меблів та побутової техніки. Санітарно гігієнічні умови відповідають вимогам. У будинку чисто і затишно. Наявний автотранспорт. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: наявна окрема кімната, яка умебльована, ліжком, письмовим столом, наявний планшет та мобільний телефон. Забезпечений шкільним приладдям, одягом. Відвідує 1-А клас КЗ «Черкаська санаторна школа Черкаської обласної ради». Дитина займається з логопедом, вчителем англійської мови, відвідує гуртки по футболу та плаванню. Має собаку по кличці «Дія». За даною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: батько [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] (за кордоном з 02 березня 2022 року), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (за кордоном з 02 березня 2022 року). 18 жовтня 2022 року батько [PERSON] забрав сина [PERSON] додому в Україну за бажанням сина. Мати [PERSON] спілкується із сином відеозв`язком та в Україну не приїжджає. Батько [PERSON] займається волонтерською діяльністю. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області, надав висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , у якому зазначив, що орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 125 від 15 червня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до даних паспорта громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , виданого 11 квітня 2018 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання виїхала за кордон 02 березня 2022 року. Відмітка про повернення в Україну після цієї дати у документі відсутня. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з\~частинами другою,\~восьмою,\~дев`ятою\~статті 7\~СК України\~сімейні відносини\~можуть бути\~врегульовані за\~домовленістю (договором)\~між їх\~учасниками. Регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини,\~непрацездатних членів\~сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Конвенція ООН про права дитини 1989, яка ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в статті 3 закріплює наступне - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 18 та ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Законодавство України не містить жодних норм, які б наділили будь-якого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. За змістом\~статті 160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини 1 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращими інтересами дитини. За змістом статті 19 СК України вбачається, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 в справі № 377/128/18 зазначено, що «тлумачення частини першої ст.161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 у справі № 402/428/16ц викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Забезпечення найкращих інтересів дитини виступає пріоритетним принципом і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 у справі № 357/17852/15-ц про визнання незаконним вивезення дитини, визначення місця її проживання, відібрання дитини та відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи спір про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема беручи до уваги матеріальний, житловий стан сторін, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, а також враховуючи те, що позивач є рідним батьком дитини, який є працездатним, має стабільний регулярний дохід, мешкає в належних для проживання та виховання дитини умовах, наполягає на реалізації свого права доглядати, утримувати та піклуватись сином, має можливість та бажання займатись його вихованням та фактично протягом тривалого часу здійснює піклування над дитиною без матері, відповідача у справі, обставин, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини за вказаною адресою та передачі його на виховання та утримання батьку не встановлено, суд з урахуванням думки представника органу опіки та піклування, переслідуючи принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, залишивши його для подальшого самостійного проживання разом з батьком. Визначення на теперішній час місця проживання малолітнього сина з батьком максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному його вихованню та розвитку у звичному для нього середовищі. При цьому суд, визначаючи місце проживання малолітнього сина з батьком, не позбавляє матір права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь у його вихованні. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено, як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, з наведених вище мотивів та підстав. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073 гривні 60 копійок, які сплачено останнім при зверненні до суду з цим позовом. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 19, 141, 157, 161 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved