Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача про розірвання шлюбу (а.с. 2-4). Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 02 жовтня 2021 року вони з відповідачем уклали шлюб, від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, несумісність характерів, розходження поглядів на сімейні цінності та відносини. З 2023 року сторони разом фактично не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. Таким чином, позивачка дійшла до висновку, що шлюбні відносини фактично припинені, подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і наполягає на розірванні шлюбу, у зв`язку з чим звернулась до суду із зазначеною позовною заявою. У судове засідання позивачка та її представник не з`явились, але до суду від представника позивачки надійшла письмова заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити без надання строку для примирення. Відповідач у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив їх задовольнити без надання строку для примирення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 02 жовтня 2021 року Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між [PERSON] (а.с. 5) та [PERSON] (а.с. 31), про що було зроблено відповідний актовий запис за № 81 (а.с. 6). Сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Як вбачається з довідки № 1387 від 17 липня 2023 року, виданої Арцизькою міською радою Одеської області, малолітня дитина [PERSON] проживає разом із [PERSON] , позивачкою у справі, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують. Суперечок матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них немає, спірне майно відсутнє. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, родина розпалася остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище « [PERSON] », позивачка не виявила бажання після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у позовній заяві, поданій до суду, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав після припинення шлюбу між сторонами змінювати прізвище позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивачки, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 60 від 17 липня 2023 року (а.с. 1). На підставі викладеного ст. ст. 56, 104, 110-113, 114, 115 СК України,

Outcome: approved