Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Позивачі звернулись з вищезазначеним позовом до суду, у якому просять: визнати дійсним договір купівлі-продажу, зареєстрований 31 липня 1996 року на Товарній біржі "Українська біржа Десятинна", укладений між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені доньки [PERSON] , [INFO] , на виконання біржевого контракту, зареєстрованого на біржі 29 липня 1996 року за № 5267; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки у праві власності квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки у праві власності квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 31.07.1996 між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені доньки [PERSON] , [INFO] , укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який було укладено на виконання біржевого контракту, зареєстрованого на біржі 29.07.1996 за № 5267. Предметом договору є двокімнатна квартира, загальною площею 44,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Договір укладено на товарній біржі "Українська біржа Десятинна" за реєстраційним № 5267-A/2772. 27.07.1986 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Після розірвання шлюбу [PERSON] повернула дошлюбне прізвище [PERSON] . 01.03.2002 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. 01.08.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [PERSON] померла [INFO] . Приватним нотаріусом КМНО Садиховою Л.С. 13.07.2022 заведено спадкову справу № 12/2022. До спадкового майна належали: 1/2 частки у праві власності квартири [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 3221810100:01:055:0155, площею 0,053 га, за адресою: [ADDRESS] . Між [PERSON] та [PERSON] 08.12.2022 укладеного договір про поділ спадщини, за умовами якого сторони дійшли згоди щодо поділу спадкового майна, однак 08.12.2022 приватним нотаріусом прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 45/02-31, оскільки умовами договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, однією зі сторін була неповнолітня особа, яка не може бути членом біржі, а тому нотаріус не може прийняти документи, які не відповідають вимогам закону. З цих підстав просять позов задовольнити. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву, роз`яснено право третіх осіб на подання пояснень протягом 15 днів. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року клопотання представників позивачів про витребування доказів задоволено частково. Розпорядженням т.в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва Іваницької А. від 17.05.2023 № 210 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, відповідно до п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, оскільки суддю [PERSON] звільнено у відставку (рішення Вищої ради правосуддя № 468/0/15-23 від 09.05.2023). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2023, визначено головуючого суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження, продовжено розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів Гапека Т.В. та позивачі [PERSON] , [PERSON] просили задовольнити позов з підстав, викладених у позовні заяві. Зазначили, що позивачі позбавлені можливості зареєструвати за собою право власності на квартиру, частина якої є спадковим майном, отже єдиним способом відновлення порушеного права є рішення суду. До початку судового розгляду від третьої особи - приватного нотаріуса надійшов лист про розгляд справи за її відсутності. Відповідач та третя особа - Товарна біржа у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Третя особа - Товарна біржа також пояснення не подала. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.07.1996 між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені доньки [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу на Товарній біржі "Українська біржа Десятинна", реєстраційний № 5267-А/2772, на виконання біржевого контракту, зареєстрованого на біржі 29.07.1996 за № 5267. Предметом договору є квартира [ADDRESS] , яку [PERSON] та [PERSON] купили в рівних долях у [PERSON] . Право власності на квартиру зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації міста Києва 15.08.1996, запис в реєстровій книзі № 241/30252. При укладенні даного договору купівлі-продажу сторони (продавець та покупець) прийшли до згоди щодо всіх умов договору та виконали його. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.07.1986, [PERSON] та [PERSON] 27.07.1986 уклали шлюб, присвоєно прізвище після одруження: [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 17.11.1988, [PERSON] народилась [INFO] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . 22.07.1993 [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03.10.1995, прізвище після розірвання шлюбу громадянки: [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про одруження [NUMBER] від 01.03.2002, [PERSON] та [PERSON] 01.03.2022 одружились. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.08.2020, [PERSON] та [PERSON] 01.08.2020 зареєстрували шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу: [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2022. З копії спадкової справи № 12/2022 вбачається, що 13.07.2022 [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садихової Л.С. із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . [PERSON] та [PERSON] 08.12.2022 уклали договір про поділ спадщини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садиховою Л.С., зареєстрований в реєстрі № 452, відповідно до якого сторони за взаємною згодою досягли домовленості поділити спадщину наступним чином: [PERSON] перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, з урахуванням домовленостей за цим договором, право власності на: 1/2 частку у праві власності квартири [ADDRESS] ; [PERSON] перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, з урахуванням домовленостей за цим договором, право власності на: квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер 3221810100:01:055:0155, площею 0.053 га, цільове призначення для колективного садівництва, місце розташування: [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2022 № 45/02-31 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Садихова Л.С. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 частку у праві власності квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 31.07.1996 на Товарній біржі "Українська біржа "Десятинна", реєстраційний номер 5267-А/2772, право власності зареєстроване Бюро технічної інвентаризації міста Києва 15.08.1996 і записано у реєстрову книгу за № 241/30252. Постанова мотивована тим, що нотаріусу не подано відомості (інформацію), необхідні для вчинення нотаріальної дії. Оскільки неповнолітні та малолітні особи не можуть бути членами біржі, відтак нотаріус для вчинення нотаріальних дій не приймає документи, які не відповідають вимогам законодавства. Так, згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Отже, правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК Української РСР (в редакції 1963 року). Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.1991 угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно зі ст. 153 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Так, сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу необхідно визнати дійсним. Щодо визнання права власності в порядку спадкування, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ст. 1278 ЦК України). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Встановивши, що договір купівлі-продажу квартири зареєстровано та виконано сторонами, спадкоємцями за законом є [PERSON] та [PERSON] , які, крім іншого, уклали нотаріальний договір про поділ спадщини, також [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії, відтак суд приходить до висновку, що у даній справі права позивачів підлягають судовому захисту, оскільки останні позбавлені можливості захистити відповідні права у позасудовому порядку. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-р\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Outcome: approved