Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

Мукачівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Верхньокоропецької сільської ради звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди земельної ділянки та розірвання договору оренди земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення 9 сесії 5 скликання Лалівської сільської ради «Про надання в оренду земельної ділянки» від 15.02.2007 року [PERSON] передано в оренду земельну ділянку площею 1,5733 га для ведення фермерського господарства (рибогосподарських потреб) в межах с. Лалово Мукачівського району - урочище «Майорня». На підставі цього рішення 06.06.2006 року між Лалівською сільською радою та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 1,5733 га, у тому числі 0,8011 га - під ставком, 0,7720 га - прибережна захисна смуга, терміном на 49 років. В подальшому 27.01.2015 року між Лалівською сільською радою та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 06.06.2006 року, якою внесено зміни до розміру орендної плати. Проте відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань в частині сплати орендної плати в обумовлені строки за вищевказаним договором. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою в розмірі 14697,72 грн. та розірвати договір оренди земельної ділянки від 06.06.2008 року. Також просить вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 23.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначене на 22.06.2023 року, а згодом відкладено на 19.07.2023 року. Ухвалою суду від 19.07.2023 року підготовче засідання по справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 30.08.2023 року, а згодом відкладено на 29.09.2023 року. Прокурор Запотічний А.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Представник Верхньокоропецької сільської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання з розгляду цієї справи не з`явився повторно, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позицію прокурора, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Вирішуючи питання правомірності дії прокуратури щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди земельної ділянки та розірвання договору оренди земельної ділянки в особі Верхньокоропецької сільської ради, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу Відповідно до правової позиції Великої Палати Верхового Суду, що викладена у постанові від 26.05.2022 року у справі № 912/2385/18, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Вказаного правового висновку також притримується Верховний Суд у постанові від 16.08.2021 у справі № 910/21377/17. Місцевою прокуратурою до Верхньокоропецької сільської ради направлено листи щодо встановленого прокуратурою факту порушення вимог законодавства. Однак, Верхньокоропецькою сільською радою заходи щодо стягнення орендної плати та розірвання договору оренди не вживались, відповідної позовної заяви до суду не подано. Зважаючи на викладене, прокуратурою у повній мірі виконано вимоги, передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, що свідчить про наявність підстав для відповідного представництва. Так, судом встановлено, що відповідно до п. 1 рішення Лалівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області № 140 від 15.02.2007 року вилучено із земель, що перебувають у користуванні приватного підприємця [PERSON] земельну ділянку площею 1,5733 га (договір оренди від 07.12.2004 року № 0404070700061) В п. 2 цього ж рішення вирішено надати в оренду строком на 49 років громадянину [PERSON] земельну ділянку площею 1,5733 га, з них: під ставком - 0,8011 га, під прибережною захисною смугою - 0,7722 га, для ведення фермерського господарства (рибогосподарських потреб) в межах с. Лалово, урочище «Майорня». Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 04.03.2008 року Лалівська сільська рада передала, а [PERSON] прийняв земельну ділянку для ведення фермерського господарства в с. Лалово, урочище «Майорня», площею 1,5733 га. Також зазначено, що межі земельної ділянки закріплені межовими знаками, які показано представникам в натурі. Спірних питань немає. Також судом встановлено, що між Лалівською сільською радою та [PERSON] 06.06.2008 року був укладений договір оренди землі, який зареєстровано у Мукачівському районному відділу Закарпатської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 06.06.2008 року за № 2122785001-0408070700003. В п. 1 договору оренди землі визначено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського призначення (ведення фермерського господарства), яка знаходиться в с. Лалово, урочище «Майорня». Відповідно до п. 2 договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,5733 га, у тому числі 0,8011 га - під ставком, 0,7722 га - прибережна захисна смуга (відкриті землі з незначним рослинним покривом або без рослинного покриву). Згідно з п. 8 договору оренди землі, договір укладено строком на 49 років. Пунктом 9 договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі розміром 86,28 грн. за рік. Кошти вносяться на поточний рахунок власника землі. Орендна плата вноситься щомісячно, що зазначено в п. 11 цього договору. Згідно з п. 16 договору оренди землі цільовим призначенням земельної ділянки є ведення фермерського господарства (рибогосподарських потреб). Пунктом 20 договору оренди землі встановлено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у десятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. В подальшому, а саме 27.01.2015 року, між Лалівською сільською радою та [PERSON] була укладена додаткова угода до договору оренди землі від 06.06.2008 року відповідно до умов якої внесено зміни до розділу «Орендна плата» договору та п. 9 викладено в новій редакції: орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі розміром 3% від нормативної грошової оцінки даної ділянки за рік, кошти вносяться на рахунок власника землі. Пунктом 10 нової редакції розділу «Орендна плата» встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Також встановлено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день (п. 14 договору). Відповідно до листа Головного управління ДПС у Закарпатській області від 07.04.2023 року станом на 07.04.2023 року за [PERSON] рахується заборгованість за договором оренди земельної ділянки, що становить 76787,14 грн. У зв`язку із наявністю протягом тривалого часу податкового боргу у відповідача Головним управлінням ДПС у Закарпатській області подано до Закарпатського окружного адміністративного суду позов про стягнення податкового боргу у сумі 51341,91 грн. (за період 2018-2021 роки), рішенням якого від 20.02.2023 по справі № 260/5080/23 позов задоволено. Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 27.10.2022 року № 14871/221-22 встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим № 2122785001:01:013:0002 становить 437264,74 грн. Також встановлено, що відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 08.05.2023 року оціночна вартість земельної ділянки з кадастровим № 2122785001:01:013:0002 становить 70690548,43 грн. Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються цим Законом, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України «Про оренду землі»). Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Визначення договору оренди земельної ділянки містить і ст. 792 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. За змістом ст.ст. 525. 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом, користування земельною ділянкою в Україні, що випливає з орендних правовідносин та засноване на відповідному договорі (оренди), є платним (ст. 792 ЦК України, ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» тощо). Отже, орендна плата за землю, що є платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі, є однією із обов`язкових умов договору оренди, а також одним із обов`язків орендаря за цим договором (ст.ст. 15, 21, 24, 25 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 759, 762 ЦК України тощо). Порушення цих умов та обов`язків має визначені законом наслідки. Зокрема, положеннями ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. В пункті «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України зазначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи наведені положення законодавчих актів, якими врегульовані відносини, пов`язані з орендою землі, при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» ст. 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. У цьому випадку слід звернутися до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.10.2017 року у справі № 6-1449цс17, а також до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 27.11.2018 року у справі № 912/1385/17. Відтак судом встановлено, що відповідач не сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою згідно з умовами договору за 2022 рік, а також не спростував факту існування заборгованості з орендної плати за договором, так і періоду її нарахування, розміру та правильності відповідного, зробленого позивачем, розрахунку. Таким чином суд робить висновок про допущене відповідачем істотне порушення умов договору у вигляді систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою за договором, що є підставою для його дострокового розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін з підстави, передбаченої пунктом «д» ст. 141 ЗК України та згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, а також стягнення наявної за договором заборгованості в розмірі 14697,72 грн. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі в розмірі 5368,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved