Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , вихованням та утриманням якої відповідач не займається, долею дитини не цікавиться, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. На даний час дитина проживає разом з нею - її матір`ю - позивачем у цій справі, а також з вітчимом, якого вважає своїм батьком - чоловіком позивача - [PERSON] та дочкою від їхнього шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Позивач у судове засідання надала до суду письмову заяву, в якій пред`явлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та долучити до матеріалів справи висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Допитаний у минулому судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що позивач - це його сусідка по площадці, яку він знає більше 10 років, відповідача також знає, часто бачив його напідпитку, проте з 2019 року перестав його бачити, так як він розлучився з позивачем та виїхав, але куди йому невідомо. Зауважив, що з того часу він жодного разу відповідача не бачив. Допитана у минулому судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивач - це її добра подруга, яку вона знає біля 20 років та з якою постійно спілкується та часто буває у неї в гостях, знає, що відповідач - це колишній чоловік позивача, який біля 4-х років виїхав із квартири позивача і більше вона його не бачила. Також зазначила, що добре знає дитину позивача, яка татом називає нового чоловіка позивача, а відповідача - свого рідного батька навіть не знає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, як убачається зі змісту позову, [PERSON] та [PERSON] приблизно з початку 2016 року по квітень 2019 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання позивача та відповідача є одна малолітня дитина - дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно свідоцтва про шлюб від 20.12.2019 року серії [NUMBER] , 20 грудня 2019 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , від якого [INFO] народилась дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.06.2021 року серії [NUMBER] (а.с.12,18). Згідно акту №31/01 від 31.10.2022 року, складеному мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїми неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також понад 3 роки за зазначеною адресою проживає її чоловік - [PERSON] (а.с.15). Згідно акту обстеження умов проживання від 24.10.2022 року, за адресою: [ADDRESS] , де проживають [PERSON] , [PERSON] та малолітні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , створено необхідні санітарно-гігієнічні умови для проживання малолітніх дітей, їх розвитку, забезпечено необхідними речами, іграшками, продуктами харчування (а.с.14). Разом з тим, згідно акту №31/02 від 31.10.2022 року, складеному мешканцями будинку [ADDRESS] , приблизно з квітня 2019 року [PERSON] не проживає разом зі своєю цивільною дружиною - [PERSON] та дочкою - [PERSON] (а.с.16). Відповідно до характеристики [PERSON] , вихованки Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №180 КМР, виданої за підписом директора Рожко Катерини, протягом всього часу відвідування дитиною дошкільного закладу освіти із дитячого садочку дитину забирала мама та вітчим, батько участі в житті дитини не приймав, ніколи не цікавився вихованням дитини, не з`являвся на батьківські збори, жодного разу не забирав дитину після занять (а.с.13). Згідно наданого виконкомом Саксаганської районної у місті ради висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, виконком розглянувши зібрані матеріали та враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини встановив, зокрема, що відповідно до інформації наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР, малолітня [PERSON] перебуває під наглядом лікаря від народження, за інформацією лікаря батько жодного разу не приводив дитину на прийом, педіатр бачила батька лише під час патронажу новонародженої дитини, після виписки із пологового будинку. Криворізький міський центр соціальних служб не може надати пропозицій щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній відмовився від проведення оцінки потреб сім`ї/особи та обстеження його умов проживання, про що у телефонному режимі фахівцю із соціальної роботи повідомив його адвокат. Під час анкетних опитувань та роботи з вихователем групи Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №180 КМР, малолітня [PERSON] вказувала, що вважає своїм батьком вітчима. Служба у справах дітей запрошувала відповідача, на що останній погодився, але жодного разу не з`явився, під час повторних телефонних розмов завжди відкладав зустріч. Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківські обов`язки, виконком Саксаганської районної у місті ради у вирішенні питання про доцільність або недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON] покладається на розсуд суду. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Однак, судом установлено, що відповідач від виконання своїх обов`язків ухиляється, вихованням дитини тривалий час не займається, не з`являється у дитячому закладі, який відвідує його дочка, долею дитини не цікавиться, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, стан її здоров`я, не готує дитину до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. При цьому, в розумінні п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами позивача та уважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, він має право звернутись до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, у зв`язку з тим, що позивач у позовній заяві просила залишити понесені судові витрати за нею, суд,

Outcome: approved