Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

В червні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання та просив стягнути з відповідача на користь позивача 134458,88 грн., що складається з інфляційного збільшення боргу в сумі 114670,46 грн. та 3% річних в сумі 19788,42 грн., а також понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.04.2018 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого, відповідач отримав від позивача в борг 15000,00 доларів США і зобов`язався повернути їх позивачу в строк до 31.12.2018, в підтвердження отримання від позивача грошей відповідач написав розписку. Рішенням Жмеринського міськрайонного суд Вінницької області від 23.07.2020 (справа №130/253/20) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 13.04.2018 станом на 23.07.2020 в сумі 253540,34 грн., а також судові витрати у розмірі 1963,33 грн. На виконання рішення суду [PERSON] було сплачено [PERSON] 11.06.2021 - 17785,10 грн. та Жмеринським ВДВС в межах виконавчого провадження №70889383 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] наступні суми: 14.03.2023 - 130000,00 грн.; 01.05.2023 - 65000,00 грн.; 17.05.2023 - 42718,50 грн. Кількість днів прострочки рахується з дня винесення судом рішення, яким зафіксовано заборгованість в гривневому еквіваленті: На суму 17785,10 грн.- з 23.07.2020 по 11.06.2021 складає 323 дні, 3% річних складають 17785,10 грн.* 3% : 365 * 323 дні = 472,00 грн., втрати від інфляції складають - 1761,25 грн. На суму 130000,00 грн. - з 23.07.2020 по 14.03.2023р. складає 964 дні, 3% річних складають 130000,00 грн. * 3% : 365 * 964 дня = 10300,00 грн.; втрати від інфляції складають - 60304,91 грн. На суму 65000,00 грн. - з 23.07.2020 по 01.05.2023р. складає 1012 дні, 3% відсотки річних складають 65000,00 грн. * 3% : 365 * 1012 дня = 5407,00 грн., втрати від інфляції складають - 31722,90 грн. На суму 42718,50 грн. - з 23.07.2020 по 17.05.2023р. складає 1028 дні, 3% відсотки річних складають 42718,50 грн. * 3% : 365 * 1028 дня = 3609,42 грн., втрати від інфляції складають - 20881,40 грн. Загальна сума нарахувань 3% річних складає: 472,00+10300,00+5407,00+3609,42 = 19788,42 грн., загальна сума нарахувань інфляційних втрат складає: 1761,25+60304,91+31722,90+20881,40 = 114670,46 грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гуща Я.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пославшись на обставини викладені в позовній заяві, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Шкрабалюк Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити. Крім того, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області встановлено, що станом на день вирішення спору судом залишок неповернутої заборгованості визначено в сумі 9026 доларів США та визначено еквівалент у національній валюті України у розмірі 253540,34 грн. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих ціп) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. В даному випадку зобов`язання боржника були в іноземній валюті, а тому розрахунок інфляційних втрат, які поніс позивач за вказані періоди стягненню не підлягають. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Жмеринського міськрайонного суд Вінницької області від 23.07.2020 (справа №130/253/20) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 13.04.2018 станом на 23.07.2020 в сумі 253540,34 грн., а також судові витрати у розмірі 1963,33 грн. Повернуто [PERSON] з державного бюджету 1963,33 грн. судового збору. Вказане рішення набуло чинності 26.08.2023 та видано виконавчий лист (а.с. 7), який було пред`явлено до примусового виконання, що не заперечується сторонами. За приписами ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання вищевказаного рішення суду [PERSON] було сплачено [PERSON] 11.06.2021 - 17785,10 грн. Жмеринським ВДВС в межах виконавчого провадження №70889383 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] наступні суми: 14.03.2023 - 130000,00 грн.; 01.05.2023 - 65000,00 грн.; 17.05.2023 - 42718,50 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку та не заперечується сторонами по справі (а.с. 11-13). Позивач, звертаючись до суду, вказує на невиконання відповідачем своїх зобов`язань та просить стягнути відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних за період з 23.07.2020 по 17.05.2023 в загальній сумі 134458,88 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі №686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, враховуючи невиконання грошового зобов`язання, розмір якого визначений рішенням суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних. Щодо розміру інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню на користь позивача, суд зазначає наступне. Рішенням Жмеринського міськрайонного суд Вінницької області від 23.07.2020 (справа №130/253/20) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 13.04.2018 станом на 23.07.2020 в сумі 253540,34 грн. Рішення суду набрало законної сили 26.08.2020, а отже період прострочення починається з 26.08.2020. У резолютивній частині вказаного рішення суду відсутні висновки про стягнення з відповідача боргу в іноземній валюті. Отже, існує судове рішення, за яким стягнуто з боржника заборгованість у національній валюті, а тому боржник несвоєчасно виконав грошове зобов`язання, визначене рішенням суду в гривнях. З урахуванням вказаного, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача інфляційних за прострочення виконання грошового зобов`язання, тому що позика надавалася в іноземній валюті, оскільки рішенням суду з відповідача було стягнуто заборгованість у національній валюті і відповідач сплатив визначений рішенням суду борг у національній валюті. Також при визначені суми заборгованості по процентам, визначеним відповідно до ст. 625 ЦК України, слід враховувати, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні введений з 24 лютого 2022 року. Тобто, з урахуванням викладеного, нарахування процентів, визначених ст. 625 ЦК України, можливе лише до 23 лютого 2022 року. Позивач, заявляючи вимогу про стягнення 3% річних за рішенням суду та визначаючи їх розмір, невірно визначив період прострочення грошових коштів, а саме здійснив нарахування 3% річних з 23.07.2020, тобто до дня набрання рішенням суду законної сили по день повного погашення боржником суми боргу, тобто по 17.05.2023, не враховуючи вимоги п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та дату набрання рішенням суду законної сили. У даному випадку 3% річних слід розрахувати з урахуванням простроченої суми заборгованості визначеної рішенням суду від 23.07.2020 в розмірі 253540,34 грн., а також 1963,33 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються із дня, наступного за днем після набрання рішення законної сили по день наступного часткового погашення боргу та остаточно по день введення в Україні воєнного стану, тобто до 23 лютого 2022 року, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році, що становить 11720,50 грн. При розрахунку 3% річних також суд бере до уваги, що сума боргу зменшувалася на кожну дату платежу, оскільки відповідач здійснював часткове погашення боргу, що було враховано судом. Що стосується розміру інфляційних витрат, то суд також не в повній мірі погоджується з проведеним позивачем розрахунком, так як останнім невірно визначено період прострочення з огляду на положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Слід також зазначити, що за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17 липня 2003 року затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення, пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку). Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Втрати від інфляції розраховуються за формулою: Втрати від інфляції= (сума боргу)х(Індекс інфляції) /100 - (сума боргу). Прострочення мало місце з 26.08.2020 до 23.02.2022 року, а отже інфляційні втрати складають 41736,57 грн. Отже, загальна сума заборгованості 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання становить в загальному розмірі 53457,07 грн., що підлягає стягненню з відповідача для захисту прав позивача. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Визначаючись з\~розподілом судових\~витрат позивача\~по справі\~суд враховує,\~що позивач\~ [PERSON] \~скористався правовою\~допомогою адвоката Гущі Я.В., яка приймала участь у судових засіданнях, що підтверджується ордером про надання правничої допомоги серії АВ №1080045 (а.с. 22) та протоколами судових засідань по справі, сплатив за послуги адвоката кошти в розмірі 10000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 05.06.2023 (а.с. 18). При зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1344,58 грн. (а.с. 3). Оскільки позов [PERSON] задоволено частково (на 39,76%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3976,00 грн. та 534,61 грн. судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial