Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

21.12.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить встановити факт родинних відносин між [PERSON] (син) та [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати); та визнати за позивачем право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач є єдиною спадкоємицею за своїм батьком [PERSON] який помер [INFO] , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 13.06.2018 за заявою позивача ПН ХМНО Назаренко О.О. була відкрита спадкова справа №13/2018. 16.12.2019 ПН ХМНО [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого Виконкомом Велико-Данилівської сільської Ради депутатів трудящих 23.11.1957. [PERSON] був сином [PERSON] та [PERSON] , та на момент смерті проживав разом з ними, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, то в силу ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину. За життя право власності на вищевказане домоволодіння [PERSON] не оформив. Єдиним спадкоємцем на майно [PERSON] є його донька позивач по справі. Також необхідно встановити факт, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , оскільки відомості в книгах реєстрації актів цивільного стану за 1940 рік не збереглись. Вказаний факт родинних відносин підтверджується відомостями зазначеними в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, та в Акті про прийняття домоволодіння в експлуатацію від 11.01.1994. Від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що у зв`язку з великою кількістю протирічь у поданих документах нотаріусу, останньою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що оскаржено не було. Від представника відповідача ХМР надійшов відзив по справі, в якому він просить поновити строк на його подання, та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, оскільки надані позивачем документи не є достатніми, належними та допустимими доказами у розумінні чинного цивільного процесуального законодавства. Однак, враховуючи, що 18.04.2023 представник ХМР звернувся до суду з клопотанням про відкладення судового розгляду, та відзив поданий до суду лише 06.10.2023, тому доводи, на які посилається відповідач є не поважними, тому строк поновленню не підлягає, та суд враховує поданий відзив як письмові пояснення по справі. Представник позивача адвокат Мотильова-Кравець В.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити, та вказала, що докази, на які посилається сторона позивача встановлені нотаріусом у постанові про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник відповідача ХМР Кукуєва В.І. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на недоведеність позовних вимог. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності третьої особи. 21.12.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зубу Г.А. 15.02.2022 судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування позивача. Ухвалою судді від 15.02.2022 вказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 17.02.2023 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження, та задоволено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору. Ухвалою суду від 16.06.2023 закрито підготовче провадження по вказаній справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 09.07.1983 по теперішній час. З наданої до суду копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 130,9 кв.м., житловою площею 76,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належав на праві приватної власності [PERSON] , який помер. Позивач звернулась до ПН ХМНО Назаренко О.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак постановою нотаріуса від 16.12.2019 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини, та у зв`язку з тим, що неможливо встановити адресу та обсяг спадкового майна. Дружина спадкодавця [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Відповідно до вказаної постанови інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права. На підтвердження вказаних позовних вимог до суду надано копію паспорта позивача, копію її РНОКПП, копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.12.2019, копію свідоцтва про народження [PERSON] , копію технічного паспорту на будинок [ADDRESS] , копію заяви [PERSON] від 21.04.1987 про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , копію акту про прийняття будинку з надвірними будівлями в експлуатацію від 11.01.1994, копію свідоцтва про право приватної власності на будівлю від 23.11.1957, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 09.11.2018. Позивач зазначає, що єдиним спадкоємцем [PERSON] є батько позивачки [PERSON] , який прийняв спадщину фактично, та після його смерті єдиною спадкоємицею є сама позивачка. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 552/7358/18-ц зазначено, що «з системного аналізу частини шостої статті 294, статті 315 ЦПК України вбачається, що за наявності спору про право суд в порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення в тому числі й факту родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення». Юридичні факти - це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Посилання сторони позивача на те, що обставини, які викладені в позові підтверджуються постановою приватного нотаріуса є необгрунтованими, оскільки в ній викладені обставини за сповіщенням самої позивачки, інших доказів на підтвердження факту родинних відносин до суду також не надано. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Суд, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у зв`язку з недоведеністю. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св 19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення\~факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в\~будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (статті 1216,1217 ЦК України) Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~Відповідно до\~ст.\~1258\~ЦК України,\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 12 ч.4 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За вказаних обставин, враховуючи, що стороною позивача не доведений факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю позовних вимог за наведених вище підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed