Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-28 00:00:00

представник адвокат Вишковська В.І. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду № 559/2490/23 від 28.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18 вересня 2023 року ухвалою суду № 559/2490/23 роз`єднано позовні вимоги у справі за позовом представника адвоката Вишковської В.І., яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя та виділено позовну вимогу про розірвання шлюбу в самостійне провадження. В обґрунтування\~позовних вимог щодо поділу майна подружжя представник позивачки зазначає, що сторонни перебувають у шлюбу з 28.04.2001. За час спільного подружнього життя сторонами було набуто майно за спільні кошти подружжя, зокрема: транспортний засіб "Dacia Duster", 2012 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , двохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована у с. Бортниця, Дубенського району, Рівненської області, кадастровий номер 56:216:820 00:03:001:0001, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 00,2199 га, яка розташована у с. Бортниця, Дубенського району, Рівненської області, кадастровий номер 56:216:820 00:03:001:0002, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Позивачка намагалася вирішити з відповідачем питання щодо поділу майна, що належить сторонами на праві спільної сумісної власності, а саме поділити зазначене нерухоме майно в натурі у рівних частинах та на умовах, які б влаштували сторні. Проте, домовитися з відповідачем є неможливим, оскільки він проживає за кордоном і не має бажання вирішувати питання щодо поділу майна. Тому, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Враховуючи, що позивачка проживає у їхній спільній квартирі, тому квартира має більше значення для позивачки, ніж для відповідача, який проживає за кордоном. При цьому, з метою забезпечення справедливості та рівності часток, позивачка бажає здійснити поділ шляхом виділення їй у особисту власність квартири, вартістю 921\~740 грн, а відповідачу залишити у власності житловий будинок, земельні ділянки та автомобіль, загальною вартістю 926\~230 грн, що відповідатиме принципу рівності. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали пповністю, з підстав, викладених у позовній заяві. Позивачка [PERSON] пояснила, що у них з відповідачем у власності є двохкімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі проживає позивачка та їхня повнолітня донька. Також у їхній спільній власні є дві земельні ділянки, житловий будинок та автомобіль. Оскільки позивачка проживає у квартирі і їй надалі потрібно з донькою десь жити, тому вона бажає, щоб їй залишилася ціла квартира, а все інше майно відійшло до відповідача [PERSON] , оскільки відповідач вже тривали час проживає за кордоном. Вважає, що саме такий поділ буде співмірним та справедливим. Судові витрати просить залишити за нею. Представник позивачки - адвокат Вишковська В.І. вказала, що дійсно, майно, перелічене позивачкою було придбане сторонами за час перебування у шлюбі та вважається їхньою спільною сумісною власністю. Була проведена оцінка вартості данного майна, загальна вартість всього майна становить 1 847\~970 грн, тобто половина вартості майна становить 923\~985 грн. Оскільки у позивачки не має іншого місця проживання, вона проживає у їхній спільній квартирі, сплачує комунальні послуги, оскільки вартість квартири становить 921\~740 грн, тобто якраз половину вартості усього майна, вважає за можливе щоб поділити майно таким чином, щоб за нею визнати право власності за позивачкою, а все інше майно залишити у власності відповідача. Відповідач у судові засідання, призначені на 25.08.2023, 18.09.2023 та 29.09.2023 не з`явився, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «За вказаною адресою адресат відсутній». Крім того, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судова Влада України. У відповідності до ст.128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши доводи, викладені стороною позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 квітня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, актовий запис №344, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що під час перебування у шлюбі, 11 серпня 2003 року була придбана квартира [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.64-65). Вартість даної квартири згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна становить 921\~740,00 грн. (а.с.16). Крім того, під час перебування у шлюбі, 25 червня 2008 року було придбано земельну ділянку площею 0,2199 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку площею 0,25 га , призначену для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та розташований на ній житловий будинок [ADDRESS] , про що свідчить Договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість житлового будинку [ADDRESS] становить 353\~020,00 грн. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею0,2199 га, що розташована у с. Бортниця Дубенського району Ріненської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства серії ЯЖ №287662 виданий на ім`я [PERSON] (а.с.20). Згідно висновку про експертну оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки площею 0,2199 га становить 27\~880,00 грн. (а.с.21). Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована у с. Бортниця Дубенського району Ріненської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку серії ЯЖ №287661, виданий на ім`я [PERSON] (а.с.23). Згідно висновку про експертну оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки площею 0,2500 га становить 103\~680,00 грн. (а.с.24). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб «Dacia» модель «Duster», 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с.26). З\~інформації,\~наданої Територіальним\~сервісним центром\~№5642\~від 05\~липня 20213\~року,\~ даний\~автомобіль був\~зареєстрований за\~ [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №01/1877 від 03.08.2020 року (а.с.27). Відповідно до звіту про оцінку КТЗ, вартість вказаного транспортного засобу складає 545\~330 грн (а.с.28). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділу майна подружжя, які регулюються відповідними нормами СК України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами. Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24.05.2017. Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у цивільній справі №318/1863/17). Зокрема, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя може виключатися в разі набуття такого майна за час шлюбу, але за кошти, які належали одному із подружжя особисто. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Такий висновок приведено у постановах Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року у цивільній справі №664/3661/15-ц, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у цивільній справі №361/4130/16-ц, у постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у цивільній справі №447/3676/14-ц. Конституційний суд України в рішенні № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року у справі №1-8/2012 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, зазначає, що відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у цивільній справі №345/5108/18, постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у цивільній справі № 308/11958/14-ц. У постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі № 394/876/17 акцентується увага на тому, що презумпція спільності майна має бути спростована належними доказами. З огляду на викладені обставини, враховуючи, що спірне нерухоме майно, а саме двохкімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована у с. Бортниця, Дубенського району, Рівненської області, кадастровий номер 56:216:820 00:03:001:0001, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельна ділянка площею 00,2199 га, яка розташована у с.Бортниця, Дубенського району, Рівненської області, кадастровий номер 56:216:820 00:03:001:0002, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а також транспортний засіб "Dacia Duster", 2012 року випуску, придбане подружжям під час перебування у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та поділ спільного майна подружжя. Разом з\~тим, у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю. Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20). Враховуючи думку позивача, конкретні обставини справи, а саме те, що позивачка проживає у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, тому квартира має більше значення для позивачки, ніж для відповідача, з метою забезпечення справедливості та рівності часток у спільному майні подружжя, суд вбачає підстави для поділу спільного майна подружжя шляхом виділення [PERSON] у особисту власність квартири, вартістю 921\~740 грн, а відповідачу залишити у власності житловий будинок, земельні ділянки та автомобіль, загальною вартістю 926\~230 грн, що відповідатиме принципу рівності. Відповідачем, в свою чергу, під час судового розгляду не спростовано належними, допустимими та достатніми доказами презумпцію спільності права власності подружжя на таке майно. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, разом з тим, суд приймає позицію позивачки щодо залишення останніх за нею.

Outcome: approved