Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Позивач 11.07.2023 звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання комплексу послуг банківського обслуговування в розмірі 20 534,89 грн. Посилається в позові на те, що 21.12.2020 року з відповідачем було укладено договір на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом подачі заяви-анкети приєднання до вказаного договору, яким встановлено ліміт овердрафту. Відповідно до умов договору банком відкрито позичальнику картковий рахунок № [NUMBER] програмою кредитування овердрафт «Запасочка» для фізичних осіб клієнтів ПАТ КБ «Глобус» та встановлено ліміт дозволеного овердрафту на наступних умовах: ліміт овердрафту - 10 000 гр., строк дії ліміту овердрафту 12 місяців з 21.12.2020 року до 20.12.2021 року, фіксована процентна ставка у разі непогашення кредитної заборгованості у пільговий період кредитування (річних) - 46,8 %. Оскільки, відповідачем не здійснено своєчасне погашення грошових коштів за овердрафтом після завершення пільгового періоду та не сплачено процентів за користування дозволеним овердрафтом, позивачем нараховані проценти у розмірі 46,8% на суму існуючої заборгованості за овердрафтом. Позичальником не виконано умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, яка станом на 01.05.2023 року складає 20 534,89 грн., в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту - 10 004,29 грн., прострочена заборгованість по процентам - 10 530,60 грн. Ухвалою суду від 13.07.2023 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. (а.с.38) Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направляв, відзив на позов не подавав. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд встановлено, що 21.12.2020 року між Акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» та [PERSON] був укладено договір на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом подачі заяви-анкети приєднання до вказаного договору, яким встановлено ліміт овердрафту (а.с.14). Відповідно до умов договору банком відкрито позичальнику картковий рахунок № [NUMBER] програмою кредитування овердрафт «Запасочка» для фізичних осіб клієнтів ПАТ КБ «Глобус» та встановлено ліміт дозволеного овердрафту на наступних умовах: ліміт овердрафту - 10000 гр., строк дії ліміту овердрафту 12 місяців з 21.12.2020 року до 20.12.2021 року, фіксована процентна ставка у разі непогашення кредитної заборгованості у пільговий період кредитування (річних) - 46,8 %. Оскільки, відповідачем не здійснено своєчасне погашення грошових коштів за овердрафтом після завершення пільгового періоду та не сплачено процентів за користування дозволеним овердрафтом, позивачем нараховані проценти у розмірі 46,8% на суму існуючої заборгованості за овердрафтом. Позичальником не виконано умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, яка станом на 01.05.2023 року складає 20 534,89 грн., в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту - 10 004,29 грн., прострочена заборгованість по процентам - 10530,60 грн. Позивачем на адресу відповідача направлялася вимог аза вих. №1-1750 від 02.05.2023 року. Вимоги не виконано, заборгованість не погашено (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення щодо сплати процентів міститься у додатку до договору, що є невід`ємною його частиною. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Натомість відповідачем не надано до суду будь-яких заперечень щодо розміру заборгованості, а тому даний позивачем є чинним, а відтак приймається судом до уваги. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за цим договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять 20534,89 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається із матеріалів справи 05.12.2022 між позивачем та адвокатом Прохоренком В.П. (що діє на підставі Свідоцтва про на заняття адвокатською діяльністю №3352 від 29.05.2008 виданого КМКДКА) укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 051222 (а.с. 23). Представництво інтересів позивача у суді адвокатом здійснювалося на підставі довіреності від 05.12.2022 (а.с. 24). У позовній заяві позивач в особі представника просить стягнути з відповідача суму витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 6000 грн 00 коп. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами ч. 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення позивач витрат на професійну правничу допомогу за гонорар за наданні послуги до суду подано платіжне доручення від № 3741 від 06.07.2023 на суму 6 000 грн. (а.с.27). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial