Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т.», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області про визнання недійсними договорів комісії та купівлі-продажу транспортного засобу, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння, в якому позивач просить суд визнати недійсним договір комісії №7466/20/021676 від 11.09.2020р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т.» в особі Репецької Ірини Олександрівни та [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності серії НОВ №138234 від 12.11.2019р. діяв [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №7466/20/021676 від 11.09.2020р., укладений на підставі договору комісії №7466/20/021676 від 11.09.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т.» в особі [PERSON] та [PERSON] , предметом якої є транспортний засіб марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] ; визнати на позивачем право власності на автомобіль марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] та витребувати транспортний засіб автомобіль марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] з володіння [PERSON] у власність [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 11.09.2020р. [PERSON] , діючий нібито в інтересах [PERSON] на підставі довіреності серії НОВ №138234 від 12.11.2019р., уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т.» в особі [PERSON] (надалі комісіонер) договір комісії №7466/20/021676, за умовами якого Комісіонер зобов`язався укласти від свого імені договір купівлі-продажу з покупцем на придбання останнім транспортного засобу марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, держ.номер [NUMBER] , колір червоний, який є власністю [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Вартість продажу транспортного засобу, яка була узгоджена сторонами у договорі, становила 268000грн. 11.09.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т.», яке діяло на підставі договору комісії №7466/20/021676 від 11.09.2020р., та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу №7466/20/021676, на підставі якого у власність [PERSON] переданий транспортний засіб засобу марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, держ.номер [NUMBER] , колір червоний номер, кузов (шасі, рама) [NUMBER] . У заяві №273579052 від 11.09.2020р. на ім`я начальника ТСЦ 5141 [PERSON] просила провести операцію з перереєстрації транспортного засобу марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, держ.номер [NUMBER] , колір червоний, номер кузов (шасі, рама) [NUMBER] на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ). До вказаної заяви доданий укладений у СГ договір купівлі-продажу ТЗ №7466/20/021676 від 11.09.2020р. У зв`язку з перереєстрацією транспортного засобу на нового власника співробітниками ТСЦ вилучені номерні знаки транспортного засобу [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] на ім`я [PERSON] та видано нові номерні знаки та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Як зазначала позивач, довіреність серії НОВ №138234 від 12.11.2019р. була цільовою, видана [PERSON] з метою уповноваження [PERSON] бути її представником з питань реєстрації фізичної особи- підприємця та постановки на облік, а також бути в подальшому представником як фізичної особи-підприємця, що випливає з її змісту та не передбачає вчинення [PERSON] будь-яких дій щодо розпорядження належним на праві власності [PERSON] майном, у тому числі транспортним засобом марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, держ.номер [NUMBER] , кузов (шасі, рама) [NUMBER] , не містить серед переліку державних органів такого органу, як Регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області (5141), дія довіреності припинена [PERSON] 09.09.2020р., про що усно та письмово було повідомлено [PERSON] , а приватним нотаріусом Місік О.В. внесено в Єдиний реєстр довіреностей відомості про припинення. Таким чином [PERSON] не мав повноважень 11.09.2020р. підписувати з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т.» договір комісії №7466/20/021676 та домовлятися про продаж належного позивачу транспортного засобу. З приводу зазначеного позивач звернулася до правоохоронних органів по факту незаконного заволодіння її транспортним засобом, про що внесено відомості до ЄРДР за №120921162240000029 та здійснюється досудове розслідування. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином. В попередньому судовому засіданні представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник третьої особи направив суду заяву про слухання справи у його відсутності. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності відповідачів та його представників, які своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 910/12842/17, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, законодавець передбачив, що явка до суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Суд може розглянути справу за відсутності її учасників. При цьому суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень суду. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про наявність відсутність підстав для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як способи захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки викладені в п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 року у справі № 923/876/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 року у справі № 48/340). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є\~справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] належав транспортний засіб марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, держ.номер [NUMBER] , кузов (шасі, рама) [NUMBER] , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . (т.1 а.с.15-16) 12.11.2019р. [PERSON] оформила на [PERSON] довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. на бланку НОВ 138234 та зареєстрована в реєстрі за №5373, в якій уповноважила його бути її представником у різних установах, в тому числі з питань реєстрації її як фізичної особи-підприємця та постановки на облік а також бути у подальшому її представником як фізичної особи-підприємця з питань: подачі бухгалтерсько-звітної, фінансової, податкової та статистичної документації, зміни та виключення видів діяльності (КВЕД), з правом отримання документації, в тому числі на бланках суворої звітності у відповідних центрах зайнятості з питання укладання та підписання трудових договорів тощо, з правом їх розірвання, а також у разі необхідності з правом перереєстрації, реєстрації припинення її діяльності як фізичної особи-підприємця. (т.1 а.с.21) Суд зазначає, що у зазначеній довіреності відсутні повноваження щодо розпорядження належним позивачу майном та зокрема не містить серед переліку державних органів такого органу, як Регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області. Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №42717013 від 09.09.2020р. дія довіреності від 12.11.2019р., яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрована в реєстрі за №5373 була припинена 09.09.2020р. за заявою [PERSON] від 09.09.2020р. (т.1 а.с.22) В матеріалах справи наявна копія листа позивача, який датований 09.09.2020р., направленого на ім`я [PERSON] , в якому повідомляється про скасування нею довіреності від 12.11.2019р. (т.1 а.с.23) 11.09.2020р. [PERSON] на підставі довіреності серії НОВ №138234 від 12.11.2019р., уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т.» в особі [PERSON] (надалі комісіонер) договір комісії №7466/20/021676, за умовами якого Комісіонер зобов`язався укласти від свого імені договір купівлі-продажу з покупцем на придбання останнім транспортного засобу марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, держ.номер [NUMBER] , колір червоний, який є власністю [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Вартість продажу транспортного засобу, яка була узгоджена сторонами у договорі, становила 268000грн. (т.1 а.с.18-19) 11.09.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т.», яке діяло на підставі договору комісії №7466/20/021676 від 11.09.2020р., та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу №7466/20/021676, на підставі якого у власність [PERSON] переданий транспортний засіб марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, держ.номер [NUMBER] , колір червоний номер, кузов (шасі, рама) [NUMBER] .(т.1 а.с.24-25). У заяві №273579052 від 11.09.2020р. на ім`я начальника ТСЦ 5141 [PERSON] просила провести операцію з перереєстрації транспортного засобу марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, держ.номер [NUMBER] , колір червоний, номер кузов (шасі, рама) [NUMBER] на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ). До вказаної заяви доданий укладений у СГ договір купівлі-продажу ТЗ №7466/20/021676 від 11.09.2020р. У зв`язку з перереєстрацією транспортного засобу на нового власника співробітниками ТСЦ вилучені номерні знаки транспортного засобу [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] на ім`я [PERSON] та видано нові номерні знаки та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.(т.1 а.с.26-27) Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було надано письмові пояснення, з яких вбачається, що на час реєстрації транспортного засобу марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, колір червоний, номер кузов (шасі, рама) [NUMBER] на [PERSON] інформація про накладені обмеження у сервісного центру була відсутня та орган реєстрації правомірно здійснив реєстраційні операції. Також у цих поясненнях зазначено, що 06.08.2021р. транспортний засіб марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, колір червоний, номер кузов (шасі, рама) [NUMBER] був перереєстрований на [PERSON] за договором купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ, видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та присвоєно номер [NUMBER] . (т.1 а.с.60, 70-75) Згідно ст.ст.\~203,\~215,\~216\~Цивільного кодексу\~України зміст\~правочину не\~може суперечити\~цьому Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам.\~Особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності. Волевиявлення\~учасника правочину\~має бути\~вільним і\~відповідати його\~внутрішній волі. Правочин\~має вчинятися\~у формі,\~встановленій законом. Правочин\~має бути\~спрямований на\~реальне настання\~правових наслідків,\~що обумовлені\~ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до\~ст.ст.\~237,238\~Цивільного кодексу\~України представництвом\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(представник)\~зобов`язана\~або має\~право вчинити\~правочин від\~імені другої\~сторони,\~яку вона\~представляє. Представник\~може бути\~уповноважений на\~вчинення лише\~тих правочинів,\~право на\~вчинення яких\~має особа,\~яку він\~представляє. Представник\~не може\~вчиняти правочин,\~який відповідно\~до його\~змісту може\~бути вчинений\~лише особисто\~тією особою,\~яку він\~представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Таким чином судом встановлено, що на дату укладання договору комісії №7466/20/021676 від 11.09.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т.» та [PERSON] у останнього не було повноважень на укладення цієї угоди, оскільки позивач не уповноважувала його на відчуження належного їй на праві власності автомобіля і крім того, надана нею довіреність на його ім`я була скасована. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із\~статтею 387 ЦК України\~власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Цивільним Кодексом України\~передбачено як один зі способів захисту порушених прав - віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою\~статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом\~статті 388 ЦК України\~випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення\~статті 388 ЦК України\~застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Згідно із частиною першою\~статті 388 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій\~статті 388 ЦК України. Відтак, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Власник із дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові\~\~від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах і ефективним захистом прав власника у випадку вибуття з його володіння майна поза його волею є саме витребування майна з чужого незаконного володіння, відповідно до положень статей\~387,\~388 ЦК України. Таким чином, встановивши, що спірний автомобіль вибув з власності позивача поза його волею шляхом відчуження його особою, яка не мала права відчужувати спірне майно, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом витребування автомобіля від останнього набувача. Подібні висновки щодо застосування норм права узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 08 вересня 2021 року в справі\~№ 757/40111/19-ц в постанові від 22 квітня 2020 року в справі № 730/556/17 та постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі №759/1692/18. При цьому суд враховує інтереси позивача як власника спірного транспортного засобу, який здійснює захист порушеного права власності, надаючи їм оцінку з точки зору балансу з правами та інтересами добросовісного набувача, та вважає, що права та інтереси власника, який позбувся володіння автомобілем внаслідок протиправних дій, за обставин цієї справи, перевищують інтереси добросовісного набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно зі\~статтею 388 ЦК України\~майно не може бути витребуване в нього. Суд звертає увагу, що власник із дотриманням вимог\~статті 388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є обов`язковим. Позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль не підлягають задоволенню, оскільки\~правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Отже, звернення особи до суду з позовними вимогами про визнання права власності не є необхідним для ефективного відновлення її права, оскільки державний реєстратор може відновити право власності за позивачем на підставі судового рішення про витребування спірного майна. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року в\~справі № 759/15556/18 (провадження № 61-15236св20). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині витребування у [PERSON] на користь [PERSON] транспортний засіб марки «Toyota» модель Camry Ceдан-В, 2017 року випуску, колір червоний, номер кузов (шасі, рама) [NUMBER] . В задоволенні інших позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю. Разом з тим суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частинах судовий збір за одну позовну вимогу в сумі 2724 грн.

Outcome: partial