Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (Позивач) звернулось до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 14.08.2020 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти, у розмірі 406395,00 грн на строк до 13.08.2022, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,39% річних у межах строку кредитування та 13,39% - за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки, передбачені кредитним договором. Надання кредиту здійснювалось з метою купівлі транспортного засобу - автомобіля «Toyota Rav 4», 2020 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . В цей же день 14.08.2020 між позивачем та [PERSON] (відповідач), з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель [PERSON] поручається перед Банком за повне та своєчасне виконання зобов`язань [PERSON] , які виникають з кредитного договору від 14.08.2020. Також, між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави, згідно з умовами якого предметом застави виступає автомобіль «Toyota Rav 4», 2020 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 09.07.2021 відповідач звернулась до позивача та повідомила, що позичальник [PERSON] помер. Відповідач після смерті позичальника продовжувала здійснювати сплату заборгованості за кредитом, протягом квітня 2021 - березня 2023 років, разом з цим, на теперішній час умови кредитного договору належним чином не виконує, кредит та відсотки за його користування своєчасно не сплачує, у зв`язку з чим станом на 26.03.2023 має заборгованість 255860,69 грн, з яких: заборгованість за кредитом 220556,78 грн.; заборгованість за кредитом прострочена 35303,91 грн. 28.10.2021 відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадщиною є предмет застави. Відповідно до положень ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. До відповідача одночасно із спадковою масою переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.\~ Враховуючи викладене, у позові позивач просить, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль «Toyota Rav 4», 2020 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Також просить стягнути з відповідача судові витрати. З огляду на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін судом повідомлялася належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк, не подала суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подала до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про заставу». Так, судом встановлено, що 14.08.2020 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №0258/08/2020/0183 відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти, у розмірі 406395,00 грн на строк до 13.08.2022, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,39% річних у межах строку кредитування та 13,39% - за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки, передбачені кредитним договором. (а.с. 8) Згідно з п.п. 1.1 кредит надано позичальнику на придбання автомобіля «Toyota Rav 4», 2020 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Поряд з цим, 14.08.2020 між позивачем та відповідачем [PERSON] , з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки №0258/08/2020/0183/П. (а.с. 27-28) Крім цього, 14.08.2020 між позивачем та [PERSON] укладено договір застави (транспортного засобу). Даним договором забезпечується виконання зобов`язань перед заставодержателем за кредитним договором, укладеним між позивачем та [PERSON] 14.08.2020 року, зі всіма додатковими угодами, змінами і доповненнями до нього. Відповідно до п.п. 2.1 договору застави на забезпечення виконання основного зобов`язання заставодавець передає в заставу рухоме майно, а саме: транспортний засіб - автомобіль «Toyota Rav 4», 2020 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Предмет застави належить заставодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 1248 від 13.08.2020 (п.п. 2.2 Договору застави транспортного засобу). [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.04.2021. (а.с. 30) 31.08.2021 позивачем до Першої Криворізької державної нотаріальної контори було направлено вимогу (претензію) про обов`язок спадкодавця, в якій позивач просив довести до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, про задоволення вимог кредитора у сумі 332725,69 грн. (а.с. 31) Згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-1872 від 28.10.2021 після смерті [PERSON] спадщину у вигляді автомобіля «Toyota Rav 4», 2020 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , прийняла відповідач [PERSON] (а.с. 33-34) Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконує, у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та відсотки за його користування не сплачує. Як вбачається із розрахунку заборгованості борг відповідача перед позивачем, станом на 26.03.2023 складає 255860,69 грн, з яких: заборгованість за кредитом 220556,78 грн.; заборгованість за кредитом прострочена 35303,91 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). За приписами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа надає кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 1218 Цивільного кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст. 1281 і 1282 ЦК України. Згідно зі ст. 1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст. 1282 ЦК України. Отже, у цій справі до відповідача [PERSON] , відповідно до ст. 1218 ЦК України, перейшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, у тому числі й обов`язок перед позивачем з повернення грошових коштів за кредитним договором №0258/08/2020/0183 від 14.08.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 584 ЦК України у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Отже, звернення стягнення на предмет застави на підставі договору застави та зареєстрованого обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є належним та ефективним способом реалізації прав позивача, передбаченим статтями 16, 589 ЦК України, статтею 20 Закону України «Про заставу» та пунктом 6.2 Розділу 6 договору застави від 14.08.2020. Беручи до уваги зміст п. 6.2 Розділу 6 договору застави від 14.08.2020, саме позивачеві (заставодержателю) належить право вибору способу звернення стягнення на предмет застави, а саме за рішенням суду або ж в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі. Тобто, умовами договору визначено право позивача на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, або ж застосування позасудових способів звернення стягнення на заставлене майно: набуття предмета застави у власність заставодержателем, або продаж заставодержателем вказаного майна третім особам. У цій справі, позивач реалізував право на звернення стягнення на предмет застави в судовому порядку, а саме звернення стягнення на предмет застави шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, що узгоджується з умовами договору та нормами ст. 590-591 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави відповідно до договору застави транспортного засобу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 3837,91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved