Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала відзив на позов, згідно якого вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у зв`язку із непідтвердженням наведених у позові доводів належними письмовими доказами, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія свідоцтва про народження позивача; копія довідки старости с.Нагірне виконкому Ренійської міської ради від 30.04.2021р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; копія довідки голови СВК «НОВЕ ЖИТТЯ» с. Нагірне Ренійського району від 10.04.2001р. про належність [PERSON] сертифікату про право власності на земельну частку (пай); відповідь завідувачки Ренійської держнотконтори від 12.09.2023р. (після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 12.09.2023р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі являється сином [PERSON] . За життя матері позивача - [PERSON] належало: на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0092720, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 905 - право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «НОВЕ ЖИТТЯ» с.Нагірне Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області, розміром 3,34 в умовних кадастрових га. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини син померлої - позивач (спадкоємець першої черги за законом) із заявою до нотаріальної контори не звернувся, проте він прийняв спадщину на земельну частку в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, поніс витрати на поховання, виконав поминальні обряди. При зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказану земельну частку, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивач надати не може також і у зв`язку із тим, що на час смерті його матері оригінал сертифікату на земельну частку (пай) був загублений. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса. З вищенаведеного виходить, що після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну частку (пай), як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач після смерті своєї матері прийняв спадщину за законом в порядку ст. 549 ЦК України 1963р. і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер у 2003р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця першої черги за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на земельну частку (пай), використовування її за призначенням та ін.). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на земельну частку (пай) з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст.549 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved