Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому покликалася на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 листопада 2018 року між нею та [PERSON] розірвано шлюб. За час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . З часу розлучення син проживає разом з нею. До досягнення сином повноліття з відповідача стягувалися аліменти на утримання сина. У листопаді 2022 року син досягнув повноліття. У 2022 році син поступив на навчання до Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу на денну форму навчання. Вартість оплати за навчання 2022-2023 рр. становить 25500 гривень. На час навчання син не може працевлаштуватися, навчання платне, тому потребує матеріальної допомоги, яка полягає у необхідності отримувати кошти для оплати за навчання, проїзду до місця навчання, придбання одягу, харчування, придбання канцелярських приладів, підручників, тощо. Кошти, які вона заробляє, не дають можливості їй повністю забезпечити вказані потреби. Відтак, позивачка просить стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у вищому навчальному закладі, у розмірі 25 % від всіх видів доходу але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму до закінчення навчання або досягнення ним двадцяти трьох років; стягнути половину вартості за навчання у розмірі 12750 гривень; витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги у розмірі 1500 гривень. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Як вбачається з копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.11.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис 2231, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] , [INFO] , досягнув повноліття. Встановлено, що [PERSON] є студентом групи ФІЛ-22-2 І курсу денної форми навчання інституту гуманітарної підготовки та державного управління Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. Вартість оплати за навчання 2022-2023 рр. становить 25500 гривень (а.с. 10, 11). Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення віку 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Нормою ч. 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абзацу 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З наведених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для сплати аліментів на навчання є досягнення дитиною повноліття, факт продовження навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається на першому курсі денної форми навчання інституту гуманітарної підготовки та державного управління Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, що призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи. Отже, повнолітній [PERSON] об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину сторін можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 346/103/17 суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. При цьому, на переконання суду, несправедливим є покладення обов`язку по матеріальному утриманню повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, лише на матір дитини, на утриманні якої перебуває син. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище повнолітнього сина сторін, який навчається на денній формі навчання, безспірно потребує матеріальної допомоги, перебуває на утриманні позивачки. Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, наявні підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини на період навчання. Зважаючи на вище встановлені судом обставини, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання повнолітньої дитини сторін, яка продовжує навчатись, слід визначити у розмірі 25 % з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23-х років, за умови, що він буде продовжувати навчання. Стягнення аліментів у такому розмірі, на переконання суду, поряд з аналогічним обов`язком матері брати рівнозначну фінансову участь в утриманні сина, буде більш достатнім для забезпечення належного матеріального становища повнолітнього сина, який продовжує навчання. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині є підставними. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звернулася до суду 26.05.2023 року, тому аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. Щодо стягнення з відповідача половину вартості за навчання у розмірі 12 750 гривень, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивачем надано довідку розрахунків за навчання у ІФНТУНГ ст. [PERSON] від 12.05.2023 № 111 (а.с. 11), з якої вбачається, що за навчання [PERSON] у 2022/2023 р.р. оплачено кошти в сумі 25 500 грн. Таким чином, представленими доказами позивача є достовірно і належно підтверджено факт понесення нею витрат на оплату навчання сина у ІФНТУНГ. Положеннями статті 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Однак, у своїй постанові від 16 жовтня 2019 року Верховний Суд, за результатами розгляду подібних правовідносин у справі № 219/1766/18, дійшов висновку, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Аналогічного висновку Верховний Суд притримувався і в своїх постановах від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18 та від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19. З урахуванням вищенаведеного, оскільки навчання спільної дитини сторін [PERSON] у вищому навчальному закладі для здобуття вищої освіти на платній основі не відноситься до особливих обставин, передбачених статтею 185 СК України, у суду відсутні підстави покладати на відповідачку обов`язок нести витрати на навчання дитини в порядку, передбаченому статтю 185 СК України, як додаткові витрати на дитину. А тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов"язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов"язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено критерії, за якими визначається співмірність витрат на оплату послуг адвоката. Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката визначаються, в тому числі на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду позивачем було надано квитанцію № 03/23 від 25.05.2023, згідно якої позивач перерахувала адвокату Клюбі П.Р. за надання консультації, підготовку позовної заяви грошові кошти в сумі 1500 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати в сумі 1500 грн. підлягають до стягнення з відповідача. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: partial