Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивач у травні 2023 р. звернувя до суду за позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2023 р. в цивільній справі № 362/571/22 постановлено судовий наказ, яким стягнуто з його на користь [PERSON] аліменти однієї четвертої частини від заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.02.2022 р. і до повноліття. Згідно до\~ухвали Васильківського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 24.03.2023\~р.\~до справи\~№ 362/571/23\~внесено виправлення\~до судового\~наказу виданого\~Васильківським міськрайонним\~судом Київської\~області від\~15.02.2023\~р.\~ за\~заявою [PERSON] ,\~«якою стягнути аліменти в розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2023р. до досягнення дитиною повноліття.» Позивач звернув до виконання судовий наказ № 362/571/23, виданий 15.02.2023 р. шляхом подання відповідної заяви до відділу державної виконавчої служби на підставі якої державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. На даний час весь фінансовий тягар по утриманню спільної дитини лежить лише на позивачі. Вважає за можливе сплачувати аліменти на нашу дитину в розмірі 1/12 (однієї дванадцятої) частини від заробітку (доходу) щомісячно, ця сума буде дорівнювати 14\~866,00 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце справи судом повідомлені належно. Представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду письму заяву, в якій просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає не задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до Довідки Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 25.08.2022 р. № 181, відповідач [PERSON] та її дочка, [PERSON] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Дитина знаходиться на утриманні матері. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.08.2022 р. позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, задоволено, шлюб зареєстрований 20.07.2018 р.у Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 462, розірвано. 15.02.2023 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області видав судовий наказ, яким стягнув із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2023 р. до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 24.03.2023 р. внесено виправлення до судового наказу в частині зазначення максимально граничного розміру аліментів та викладено перший абзац резолютивної частини судового наказу наступним чином: «Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01.02.2023 р. до досягнення дитиною повноліття.». Головним державним виконавцем Васильківського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) Назаренко О.Ю. винесено постанову від 02.03.2023 р. про відкриття виконавчого провадження №71166373 щодо виконання судового наказу №362/571/23. 30.03.2023 р. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження №71166373. Копію постанови направлено до ТОВ «НЕТКРЕКЕР» для виконання. Відповідно до довідки ТОВ «НЕТКРЕКЕР» від 05.06.2023 р. № 20200605-1, [PERSON] працює за сумісництвом з 16.04.2014 р. на посаді старшого інженера-програміста з посадовим окладом 178400,00 грн. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.12.2022 р. у Васильківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ), актовий запис 526. У цьому шлюбі [INFO] народився [PERSON] , де батьком вказано [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до консультаційного висновку ортопеда-травматолога від 03.06.2023 р. [PERSON] має діагноз «лівосторонній коксартоз 3-4 ст. Асептичний некроз голівки лівого стегна». Відповідно до об`єктивного статусу, має задовільний стан. Як вбачається із довідки депутата [PERSON] від 23.06.2023 р., [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади від 15.02.2023 р. позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Перевіркою цільового використання аліментів на дитину, проведеною службою у справах дітей та сім`ї Ставищенської селищною радою Білоцерківського району Київської області від 22.08.2023 р. №97, встановлено, що відповідач розумно та раціонально використовує кошти, отримані на дитину і думає про майбутнє дитини. Так, отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789XII (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12. 2006 р. № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 р., № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Приписами\~статті 141 СК України\~визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга\~статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~статтею 180 СК України\~на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя\~статті 181 СК України). З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що позивач зобов`язаний утримувати спільну з відповідачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з відповідачем. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на наявність підстав для зменшення розміру раніше присуджених аліментів, які визначені частиною першою\~статті 192 СК України, оскільки наявні обставини, за яких він не має матеріальної можливості сплачувати відповідачу аліменти в 1/4 частці від свого доходу, у зв`язку з необхідністю матеріального забезпечення малолітньої дитини від іншого шлюбу, дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, своєї матері та бабусі, які є непрацездатними та перебувають на його утриманні, погіршенням здоров`я. В частині першій\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За роз`ясненнями, що містяться в пункті 23\~постанови Пленуму Верховного суду України від 15.06.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Згідно з положеннями\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частини третя статті\~182 СК України). Згідно із вимогами\~статті 8 Закону України від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального стану, так і зміна стану здоров`я платника аліментів як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Верховний Суд неодноразово у своїх постановах, зокрема від 28.05.2021 р. у справі № 715/2073/20, робив висновки, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відповідно до судового наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2023 р. розмір аліментного зобов`язання позивача відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітину від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, народженої від шлюбу із відповідачем, та суперечитиме її інтересам,\~тобто сама по собі\~наявність другої дитини у платника аліментів не впливає на встановлений у судовому порядку розмір аліментів. Крім того, суд звертає увагу на довідку ТОВ «НЕТКРЕКЕР» від 05.06.2023 р. № 20200605-1, де позивач [PERSON] працює за сумісництвом з 16.04.2014 р. на посаді старшого інженера-програміста з посадовим окладом 178400,00 грн., відповідно ним не вказано місця основної роботи та розміру окладу, відповідно позивачем перед судом не доведено розміру матеріального стану, який не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Тобто, є недоведеним факт того, що з моменту ухвалення судового рішення у вигляді судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини матеріальний стан відповідача погіршився настільки, що він не має змоги сплачувати аліменти у присудженому розмірі. Суд критично ставиться на посилання позивача на консультаційний висновок ортопеда-травматолога від 03.06.2023 р., відповідно до якого [PERSON] має діагноз «лівосторонній коксартоз 3-4 ст. Асептичний некроз голівки лівого стегна». Відповідно до об`єктивного статусу, має задовільний стан, оскільки ним не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між захворюванням і неможливістю забезпечувати малолітню дитину. З матеріалів справи вбачається, що платник аліментів, [PERSON] , є\~особою працездатного віку без розумових та фізичних вад, працює за сумісництвом, він не позбавлений можливості працювати у різних сферах своєї професійної діяльності для збільшення своїх доходів в умовах працевлаштування на неповний робочий день, на відміну від відповідача, з якою проживає дитина, що потребує значного більшого часу і зусиль, а як наслідок повноцінно себе утримувати та підтримувати на належному рівні дитину від попереднього шлюбу, адже батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку усіх своїх дітей. Суд наголошує, що позивач на рівні з відповідачем зобов`язаний в однаковій мірі та у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства утримувати свою дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй гарні умови для проживання та виховання, у тому числі забезпечувати матеріально. Крім того, суд не бере до уваги доводи позивача, що на його утриманні перебувають його мати та бабуся, оскільки дана обставина не підтверджена належними, достатніми докази, довідкою депутата від 23.06.2023 р. підтверджено лише факт їх проживання за однієї адресою із місцем реєстрації проживання. Стягнення аліментів має ціль - найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. При розгляді даної категорії справ також необхідно врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша\~статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» та у справі «М.С. проти України»). Навіть у частині першій\~статті 161 ЦПК України\~передбачено стягнення аліментів у безспірному порядку в наказному провадженні, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (частини друга\~статті 161 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 р.). Суд вважає, що позивач як доросла та зріла людина, порядний сім`янин, створюючи сім`ю, беззаперечно має усвідомлювати всю відповідальність покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення дитини як тієї, з якою він наразі проживає та приділяє більшість своєї уваги, так і тієї, яка залишилася проживати разом з матір`ю (колишньою дружиною позивача) і потребує не менш уваги та матеріального забезпечення, незалежно від будь-яких обставин. Крім того, суд звертає увагу, що у ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2\~ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). За загальним правилом, встановленим\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи з норм чинного законодавства, позивач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. В свою чергу, розмір аліментів, який між тим присуджено в частці від доходу позивача, а не в твердій грошовій сумі, в ще меншому розмірі, ніж наразі відраховується з доходу позивача, не забезпечить виконання вказаних правових норм та призведе до порушення інтересів малолітньої дитини. При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 р. у справі №759/10277/18, які зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25.10.2000 р., «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94, Серія A, № 303-A, параграф 29). Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 р. (остаточне 21.02.2011) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 р.). Відповідно до положень\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 89 ЦК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що суперечать інтересам малолітньої дитини, а отже задоволенню не підлягає. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed