Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що року 25.03.2008 року між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 67. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» і та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 25.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим №1748, відповідно до умов якого Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку земельну ділянку розміром - 0,111 га, кадастровий номер 3221455300 01 010 0126, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, 05.05.2010 року Васильківським міськрайонним судом Київської області винесено хвалу у справі № 2-789/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «БГ Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором - про затвердження мирової угоди, відповідно до умов якої, [PERSON] та [PERSON] визнають заборгованість перед Відкритим акціонерним товариством «БГ Банк» на момент укладення мирової угоди згідно Кредитного договору № 67 від 25.03.2008 року у розмірі 338 584,74 грн. При цьому, [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються в день винесення судом ухвали про затвердження мирової угоди передати Відкритому акціонерному товариству «БГ Банк» правовстановлюючі документи, а саме Державний акт на право власності на заставне майно. [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються протягом 30 днів з дня винесення ухвали про затвердження мирової угоди сплатити різницю між сумою позовних вимог оціночної вартості заставного майна, визначеною незалежним експертом, а саме 54 584,71 грн. Як вбачається з акту прийому-передачі оригіналів документів, які засвідчують право власності на предмет іпотеки, на виконання Мирової угоди від 05.05.2010 року, [PERSON] та [PERSON] передали, а Відкрите акціонерне товариство «БГ Банк» прийняло оригінал Державного акту № серії ЯА № 596112, виданого 8 серпня 2005 року Глевахівською селищною радою на підставі рішення Глевахівської селищної ради 13 сесії 24 скликання від 26 грудня 2003 року за № 257, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010532600654. Позивач вказує, що ним було сплачено 54 584,74 грн. заборгованості за кредитним договором № 67 від 25.03.2008 року згідно ухвали суду про затвердження мирової угоди від 05.05.2010 року. Однак, він отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» лист № 06/874 від 11.12.2019 року, відповідно до умов якого його повідомлено, що 03.12.2019 року між ПАТ «БГ БАНК» та ТОВ «Мані Флоу» укладено договір № 11/2019-40 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03.12.2019 року, за яким Банк відступив, шляхом продажу Новому кредитору права вимоги за Кредитним договором № 67 від 25.03.2008 року та договором іпотеки від 25.03.2008 року за реєстровим № 1748, відповідно з чим Товариство вимагає від позичальника та поручителя в тридцяти денний строк з дня отримання вказаної вимоги погасити заборгованість за кредитним договором № 67 від 25.03.2008 року у розмірі 35 543,10 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 01.12.2019 року становить 852 049,00 грн. Враховуючи викладене, при укладенні Договору про відступлення (купівлі- продажу) прав вимоги № 11/2019-40 від 03.12.2019 року та Договору про відступлення прав вимоги від 03.12.2019 року за Договором іпотеки від 25.03.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1748, були порушені права та законні інтереси [PERSON] , як позичальника за Кредитним договором № 67 від 25.03.2008 року. Позивач надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач, надіслала до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа - [PERSON] надіслала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надіслав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що щодо задоволення позову заперечує з викладених в поясненнях підстав. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №596112-49164, виданого 8 серпня 2005 року Глевахівською селищною радою на підставі рішення Глевахівської селищної ради 13 сесії 24 скликання від 26 грудня 2003 року за № 257, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010532600654, [PERSON] являється власником земельної ділянки кадастровий номер 3221455300 01 010 0126, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 25.03.2008 року між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 67. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» і та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 25.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим №1748, відповідно до умов якого Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку земельну ділянку розміром - 0,111 га, кадастровий номер 3221455300 01 010 0126, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Васильківського міськрайонного сду Київської області від 05.05.2010 року у справі № 2-789/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «БГ Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором - про затвердження мирової угоди, відповідно до умов якої, [PERSON] та [PERSON] визнають заборгованість перед Відкритим акціонерним товариством «БГ Банк» на момент укладення мирової угоди згідно Кредитного договору № 67 від 25.03.2008 року у розмірі 338 584,74 грн. При цьому, [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються в день винесення судом ухвали про затвердження мирової угоди передати Відкритому акціонерному товариству «БГ Банк» правовстановлюючі документи, а саме Державний акт на право власності на заставне майно. [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються протягом 30 днів з дня винесення ухвали про затвердження мирової угоди сплатити різницю між сумою позовних вимог оціночної вартості заставного майна, визначеною незалежним експертом, а саме 54 584,71 грн. Відповідно до квитанції №33661 від 03.06.2010 року позивачем було сплачено 54 584,74 грн. заборгованості за кредитним договором № 67 від 25.03.2008 року згідно ухвали суду про затвердження мирової угоди від 05.05.2010 року. Відповідно до довідки №699 від 03.06.2020 року заборгованості за кредитним договором № 67 від 25.03.2008 року не має. Як вбачається з акту прийому-передачі оригіналів документів, які засвідчують право власності на предмет іпотеки, на виконання Мирової угоди від 05.05.2010 року, [PERSON] та [PERSON] передали, а Відкрите акціонерне товариство «БГ Банк» прийняло оригінал Державного акту № серії ЯА № 596112, виданого 8 серпня 2005 року Глевахівською селищною радою на підставі рішення Глевахівської селищної ради 13 сесії 24 скликання від 26 грудня 2003 року за № 257, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010532600654. Разом з тим, як вбачається з інформаційної довідки №199594966, станом на 10.02.2020 року земельна ділянка кадастровий номер 3221455300 01 010 0126, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебуває у власності [PERSON] . Листом № 06/874 від 11.12.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» повідомило позивача, що 03.12.2019 року між ПАТ «БГ БАНК» та ТОВ «Мані Флоу» укладено договір № 11/2019-40 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03.12.2019 року, за яким Банк відступив, шляхом продажу Новому кредитору права вимоги за Кредитним договором № 67 від 25.03.2008 року та договором іпотеки від 25.03.2008 року за реєстровим № 1748, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. 27.01.2020 року ТОВ «Мані Флоу» надіслало вимогу погасити заборгованість за кредитним договором № 67 від 25.03.2008 року у розмірі 35 543,10 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 01.12.2019 року становить 852 049,00 грн. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Отже, за змістом статей 15, 16, 215 ЦК України визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено. У постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 викладено правову позицію, яка ґрунтується на тому, що позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний: довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси. Водночас, суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, у даному випадку мало місце одночасне відступлення права вимоги як за основним зобов`язанням (кредитним договором №67 від 25.03.2008), так і за іпотечним зобов`язанням (договором іпотеки від 25.03.2008). Відповідно до п. 3.1.10 договору іпотеки від 25.03.2008, іпотекодержатель має право передавати права іпотекодержателя за цим договором третім особам на підставі окремо укладених договорів. Згідно ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Таким чином, умови договору іпотеки та норми законодавства не містять вимог щодо обов`язку іпотекодержателя отримувати згоду від іпотекодавця на укладення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Факт вчинення спірного договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором для позивача, жодним чином не змінює правового становища, яке існувало на момент укладення спірного договору. Жодних додаткових зобов`язань чи обмежень, які б не існували для власника майна через його передачу в іпотеку, для позивача не виникло, а лише змінилась особа іпотекодержателя. Окрім того, спірний договір не запроваджує іпотечного зобов`язання для позивача як не сторони цього договору, якого (зобов`язання) до того не існувало, а лише опосередковує заміну кредитора в такому зобов`язанні, що виникло по волі іпотекодавця, який обізнаний про відповідно обмеження права власності на його майно (п. 3.1.10 договору іпотеки від 25.03.2008). Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав у зобов`язанні; судом не встановлено обставин, що внаслідок укладення і виконання спірного договору, та відповідно переходу прав вимоги до нового іпотекодержателя, було змінено обсяг відповідальності іпотекодавця за зобов`язаннями, термін їх виконання, або іншим чином вплинула на правове становище боржника у грошових зобов`язаннях. Таким чином, суд дійшов висновку, що у даному випадку укладення спірного договору не вимагає погодження іпотекодавця (позивача) на таке укладення, що не тільки унеможливлює захист у судовому порядку від відсутнього порушення прав, але й свідчить про недоведеність порушення змістом такого правочину вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 24 Закону України "Про іпотеки". Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, беручи до уваги відсутність доведеного позивачем порушення його прав, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed