Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-21 00:00:00

В провадженні суду перебувала справа № 752/18909/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, та визнання права власності на 1/2 частину майна. До суду від представника позивача надійшла заява, в якій сторона позивача просила суд стягнути із відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40350,00 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у справі слід ухвалити додаткове рішення в частині розподілу судових витрат за наступних підстав. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2023 року, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, та визнання права власності на 1/2 частину майна, було задоволено. Встановлено факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період із 24.11.2013 р. по 29.04.2022 р., включно. Визнано об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , наступне майно: апартаменти, групу нежитлових приміщень № 137, загальною площею 45,5 кв.м за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль «Toyota RAV4», номер шасі/кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ; загальний причіп бортовий Сантей, номер шасі/кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ; спеціалізований вантажний фургон малотоннажний «Opel Movano», номер шасі/кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] право власності на частину апартаментів, групи нежитлових приміщень № 137, загальною площею 45,5 кв.м за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] на частину легкового автомобіля «Toyota RAV4», номер шасі/кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] на частину загального причепу бортового Сантей, номер шасі/кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] на частину спеціалізованого вантажного фургону малотоннажного «Opel Movano», номер шасі/кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Однак, зі змісту зазначеного рішення суду вбачається, що між сторонами не було здійснено розподіл судових витрат, а саме: судового збору та витрат на правову допомогу, в порядку ст. 141 ЦПК України. Стороною позивача в позові вказувалось про орієнтовний розрахунок суми судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, та після ухвалення у справі судового рішення представником позивача було подано відповідну заяву, а відтак у справі наявні підстави для ухвалення додаткового рішення в частині розподілу між сторонами судового збору та витрат позивача на правову допомогу. Із матеріалів справи вбачається, що позов було задоволено, однак, питання щодо стягнення із відповідачів на користь позивача судового збору та витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, судом вирішено не було. Так, при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 12405,00 грн., що підтверджується оригіналом квитанції, який міститься в матеріалах справи. Однак, подавши до суду заяву про стягнення витрат на правову допомогу, стороною позивача не ставилось питання про стягнення із відповідачів судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову. Крім того, на підтвердження витрат на правову допомогу сторона позивача вказує, що позивачем було отримано правову допомогу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 20 від 21.09.2022 року та позивачем було сплачено за надані послуги суму в розмірі 40350,00 грн. Однак, стороною позивача не надано суду належних доказів, які б вказували про фактичну сплату позивачем коштів на користь адвоката в сумі 3000,00 грн. При вирішенні вимог заяви сторони позивача, суд звертає увагу на те, що згідно положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що у справі відсутні достатні, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, докази на підтвердження факту оплати наданої правової допомоги в пред`явленому до стягненні розмірі, а тому суд дійшов висновку про недоведеність заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити, ухваливши в цій частині додаткове рішення. Крім того, з огляду на те, що при подачі в порядку ст. 141 ЦПК України, заяви про розподіл судових витрат, сторона позивача не просила стягнути суму судового збору із відповідачів, а відтак зазначені витрати з огляду на суб`єктний склад сторін, характер спірних правовідносин слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі наведеного та

Outcome: partial