Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] , у якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 02 червня 1990 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №676. В обґрунтування позову зазначено, що з 02.06.1990 року позивач перебуває у шлюбі із відповідачем. Спільне подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Вже тривалий час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Фактично сім`я припинила своє існування з 2005 року. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Спору про поділ спільного майна сторони не мають. Ухвалою суду від 13.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, в позові прохав суд про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 02.06.1990 року, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №676, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 2). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки на даний час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, спір щодо поділу майна відсутній, відтак є усі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності\~ до ст. 113 СК України суд залишає відповідачу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved