Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк», від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник Дашко В.В., звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15.04.2013 року у розмірі 63539,14 грн, суму судового збору у розмірі 2684,00 грн просить покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 15.04.2013 року. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг та заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач порушив, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 63539,14 грн, яка складається з: 51719,65 грн - заборгованість за кредитом, 11819,49 грн- заборгованість за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за комісією; 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 червня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 липня 2023 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - Кірюшина А.А., який діє на підставі довіреності, до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість. Представник відповідача зазначив, що позивачем не надано підтвердження факту укладення між ним та відповідачем кредитного договору у формі, визначеній цивільним матеріальним правом, відсутні докази того, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомився саме з тими Правилами надання банківських послуг, які були надані суду, оскільки останні містяться виключно на сайті www.privatbank.ua та можуть бути змінені позивачем як власником веб-сайту у будь-який момент та у будь-який спосіб. Також стверджує, що відсутні підтвердження того, що з боку банку анкету-заяву підписано уповноваженою особою, що анкета-заява не містить прохання відповідача про встановлення будь-якого кредитного ліміту, видачу кредитної або дебітової картки, інформації про відкриття банківського рахунку в банку та його номеру, відсутні підтвердження отримання відповідачем графіку платежів з графіків платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту. Окрім того, заперечує проти форми та змісту розрахунку заборгованості та виписки по договору, зокрема посилаючись на те, що вказані документи не відповідають вимогам Закону України № 996-ХІV\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні», ДСТУ\~4163-2003\~«Вимоги до\~оформлювання документів»,\~п.\~3.15\~ДСТУ 2732:\~2004\~«Діловодство і\~архівна справа»,\~«Положенню про\~організацію бухгалтерського\~обліку,\~бухгалтерського контролю\~під час\~здійснення операційної\~діяльності в\~банках України»\~затвердженого Постановою\~Правління Національного\~банку України\~04.07.2018\~№ 75;\~зазначає,\~що розрахунок\~заборгованості не\~містить обчислення,\~порядку нарахування\~суми тіла\~кредиту,\~вважає,\~що позивачем\~самостійно нараховано,\~списано за\~рахунок тіла\~кредиту та\~включено до\~тіла кредиту\~11\~819,\~49\~грн,\~на які\~також,\~повторно було\~нараховано відсотки,\~та включені\~до загальної\~суми заборгованості\~за тілом\~кредиту,\~у зв`язку\~з чим\~відсутні підстави\~вважати заявлену\~до стягнення\~суму обґрунтованою;\~а у\~виписці,\~відсутня інформація\~про встановлення\~та використання\~кредитного ліміту,\~відсутній номер\~рахунку,\~щодо якого\~стосується дана\~виписка,\~та зазначені\~лише номери\~карток.\~У зв`язку\~з викладеним\~представник відповідача\~просить відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог\~в повному\~обсязіта стягнути з позивача судові витрати. Одночасно з цим просить суд про поновлення процесуального строку для подання відзиву. 08 серпня 2023 року від представника позивача Меркулової В.В., яка діє на підставі довіреності, на адресу суду надійшла відповідь на відзив, яка, за своїм змістом обґрунтована доводами, викладеними у позовній заяві, та додатково зазначено, що обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, оскільки відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач, та мобільний телефон, який вказав відповідач. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу було надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування, тим самим, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП\~пароль. Позивач вказує, що ним надана до суду копія анкети-заяви від 15.04.2013 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної карти. Відповідач надав згоду про укладання договору шляхом отримання кредитної карти «Універсальна» на яку, відповідно до Витягу з Тарифів було встановлено поточну проценту ставку у розмірі 2,5% (30 % на рік), вказано розмір комісій та штрафів, тощо. Сторонами при укладанні договору були обумовлені всі істотні умови. З моменту оформлення договору пройшло 10 років, з цього моменту за фактом неправильного нарахування відсотків позичальник в банк не зверталась, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодилась, а відсутність підпису клієнта у примірнику Умов та Правил банківських послуг і Тарифів, свідчить про те, що договір укладено у формі договору приєднання. Згідно заяви приєднання відповідач зобов`язалась самостійно ознайомлюватись зі всіма змінами Умов та Правил банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Позивач зауважує, що банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого\~наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 року №578/5,\~і з\~виписки вбачається,\~що відповідач\~знімав кредитні\~кошти,\~потім частково\~погашав заборгованість\~за договором\~і знову\~користувався кредитними\~коштами.\~З виписки\~з карткового\~рахунку чітко\~прослідковується,\~що відповідачу\~було встановлено\~кредитний ліміт,\~яким він\~користувався,\~отримав кредитну\~карту «Універсальна»,\~оскільки проведення\~вказаних операцій\~є неможливим\~без отримання\~карти.\~Також,\~з розрахунку\~заборгованості вбачається,\~що відповідач\~частково сплачував\~заборгованість за\~рахунком.\~Виписка по\~картковому рахунку\~та розрахунок\~заборгованості є\~належними та\~допустимими доказами\~по справі.\~Відповідачем розрахунок\~заборгованості не\~спростовано,\~контррозрахунок не\~наданий,\~судово-економічні\~експертизи по\~справі не\~призначались.\~Оскільки,\~банк надав\~кошти шляхом\~встановлення кредитного\~ліміту,\~таким чином\~між банком\~і відповідачем\~було укладено\~договір,\~а отже\~є всі\~законні підстави\~для стягнення\~заборгованості з\~відповідача. Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами- тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Ухвалою суду від 02 жовтня відзив на позовну заяву, відповідь на відзив прийняті судом. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Разом з позовною заявою представник позивача Дашко В.М., який діє на підставі довіреності, подав суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в якому заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] ,\~його представник\~ [PERSON] у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. За положеннями ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку. Встановлено, що 15.04.2013 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, та, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 25). Банком на підставі Договору надання банківських послуг відповідачу відкрито картковий рахунок та з 15.04.2013 року по 29.02.2020 року надавались картки за типом «Універсальна». Строк дії останньої картки, виданої 29.02.2020 року, до 12/23 (а.с. 24). Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на підставі укладеного договору б/н від 15.04.2013 року [PERSON] на базі карткового рахунку було встановлено кредитний ліміт у сумі 300,00 грн, який у подальшому змінювався, а саме: 07.09.2013 - збільшення кредитного ліміту: 1800,00; 10.10.2013 - збільшення кредитного ліміту: 3000,00; 11.10.2017 - збільшення кредитного ліміту: 6000,00; 23.10.2019 - збільшення кредитного ліміту: 50\~000,00; 21.05.2020 - зменшення кредитного ліміту: 49760,00; 01.06.2020 - зменшення кредитного ліміту: 49760,00; 26.12.2022 - зменшення кредитного ліміту: 0,00 (а.с. 23). З виписки за договором №б/н за період з 15.04.2013 року вбачається, що відповідач користувався кредитними картками, ліміт яких з часом змінювалися, проводив операції зі зняття грошових коштів, поповнення грошового рахунку, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом. 23.11.2021 року відповідачем, шляхом використання ОТР пароля, було підписано паспорт споживчого кредиту у якому він підтвердив отримання та ознайомлення з інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані із обраних ним умов кредитування (а.с. 26-30). Згідно з наданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 63539,14 грн, яка складається з: 51719,65 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11819,49 грн- заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 22). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі ч. 1 ст.\~626\~ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно з ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.\~207\~ЦК України правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона\~підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті\~10561 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 15.04.2013 року процентна ставка не зазначена. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір процентів і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.04.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини договору, а також на підписаний особисто позичальником паспорт споживчого кредиту. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 616цс15), постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~має враховуватися судами при застосуванні норм права. Так, Верховний Суд у своїх постановах зазначає, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору (далі - Закон №1023-XII). Згідно з п. 22 ч. 1 ст.1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. За положеннями ст.\~11\~Закону №1023-XII перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПриватБанк» при укладенні договору з [PERSON] дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону №1023-XII\~щодо повідомлення споживача про всі умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. У зв`язку з вищенаведеним, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування відсотків за кредитним договором від 15.04.2013 року. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період\~з часу виникнення спірних правовідносин (15.04.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При цьому, згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, у постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 191/2648/17 та від 03 березня 2021 року в справі № 669/573/18 та підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Щодо посилання позивачем на підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, як на підставу обґрунтованості заявлених вимог, слід вказати наступне. Згідно із частиною другою ст.\~9\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. У наданому до позовної заяви паспорті споживчого кредиту від 23.11.2021 року містяться тарифи щодо чотирьох продуктів\~«Platinum», «MC WorldElite», «Visa Infinite», «MC World BlackEdition», які передбачають різні відсоткові ставки для таких карт (а.с. 26-30). Однак, позивачем не надано доказів того, яку саме картку отримав відповідач із даного переліку, який стосується видів карт. Також, підписана відповідачем анкета-заява не містить умов про те, що паспорт споживчого кредиту є складовою договору банківського обслуговування. Окрім того, суд звертає увагу на те, що наданий позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 23.11.2021 року, містить зауваження про те, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Також, у розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що наведені у ньому обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування щодо різних типів кредитних продуктів є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і цей документ не є складовою укладеного договору. Таким чином, суд вважає, що банк на виконання умов Закону України\~«Про споживче\~кредитування» ознайомив відповідача, як споживача, з інформацією, необхідною для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, вказавши при цьому, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту. Більш того, відомості, що вказані в паспорті споживчого кредиту та витязі із Тарифів обслуговування карт «Platinum», «World BlackEdition», «WorldElite», «Infinite», «Visa Signature», які надані позивачем на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, і які на думку позивача є частиною укладеного договору, містять суперечності і не збігаються між собою, що також свідчить про неможливість встановлення обставин про конкретні запропоновані умови відповідачу. Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. Згідно\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, надані позивачем докази не містять чіткої інформації щодо відсоткової ставки, яка погоджена сторонами при укладенні договору, а тому не можуть бути належними доказами погодження сторонами умов кредитного договору щодо відсоткової ставки, тому суд не бере їх до уваги. Аналогічні за змістом висновки містяться в постановах від 18 січня 2021 року у справі № 748/2011/20, від 28 січня 2021 року у справі № 390/1088/20, від 26 січня 2021 року у справі № 485/1317/20, у постанові від 01 лютого 2021 року у справі № 128/715/20, від 13 січня 2021 року у справі № 607/7831/20, від 15 січня 2021 року у справі № 348/1837/20 та інших. На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 11819,49 грн суд вважає недоведеними, тому відмовляє у їх задоволенні. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.04.2013 року в розмірі 51719,65 грн. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно платіжного доручення № PROM5BВYHC від 05 травня 2023 року при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог (ст. 141 ЦПК України). Позов заявлено на загальну суму 63539,14 грн. Задоволено позовні вимоги на загальну суму 51 719,65 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2184, 72 грн (51 719,65 х 2684,00 /63539,14).

Outcome: partial