Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті громадянки України [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Надрічне Теребовлянського (тепер Тернопільського району) Тернопільської області, померла [INFO] , місце смерті м. москва російської федерації; а також просить визначити додаткового двомісячний строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Заяву мотивує тим, що 03.07.2013 року [PERSON] заповіла позивачці належну їй на праві власності земельну ділянку. [INFO] померла [PERSON] у м. москва російської федерації. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на території російської федерації. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно позивачу для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України та вступу у спадкові права. Приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. рекомендував звернутися до суду для встановлення факту смерті [PERSON] у зв"язку із тим, що дію Мінської конвенції у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь зупинено з 23.12.2022 року, та до документів виданих на їх території застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем; а також рекомендовано звернутися до суду для продовження строку для прийняття спадщини. Представник позивача у підготовче судове засідання не з"явилася, однак попередньо просила позов задоволити. Представник відповідача Золотниківської сільської ради у підготовче судове засідання не з"явилася, однак надала заяву відповідно до якої просить розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги визнають. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Як вбачається із заповіту посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округуЛазьо В.Р. та зреєстрованого в реєстрі за №385, 03.07.2013 року [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну їй на підставі Державного акту серії ТР №024258. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.09.2018 року, перекладеного з російської мови на українську, [PERSON] померла [INFO] , місце смерті м. москва російської федерації, про що 13.09.2018 року зроблено запис акту про смерть №1370. Як вбачачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №34414866, приватним нотаріусом Лазьо В.Р., до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис параметрами якого є: реєстрація заповіту від 03.07.2013 року. Відповідно до відповіді на запит Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 16.08.2023 року, [PERSON] [INFO] є громадянкою України відповідно до ст.3 Закону України "Про громадянство України". Згідно відповіді на адвокатський запит директора департаменту консульської служби Міністерства Закордонних справ №205 від 09.08.2023 року, згідно з реєстраційними базами, станом на 13.09.2023 року відсутня інформація про звернення з клопотанням про вихід з громадянства України [PERSON] . 08.06.2023 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] за заповітом. Як вбачається із відмови приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В., спадкоємцем за заповітом [PERSON] подано нотаріусу копію свідоцтва про смерть [PERSON] , виданого державним органом Російської Федерації, здійсненого поза межами України за законами російської федерації, та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть -інформація про смерть особи відсутня, а тому рекомендовано звернутися до суду та встановлення факту смерті [PERSON] у зв"язку із тим, що дію Мінської конвенції у відносинах з російською федерацією зупинено з 23.12.2022 року, та до документів виданих на їх території застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем. А також рекомендовано звернутись до суду для продовження строку для прийняття спадщини, оскільки спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Проте, оцінюючи надані представником позивача документи про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно позивачу для реалізації її спадкових прав. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За таких певних обставин та в сенсі наведених норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та вважає можливим встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Надрічне Теребовлянського (тепер Тернопільського району) Тернопільської області; померла [INFO] , місце смерті м. москва російської федерації. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру №72697536 від 02.06.2023 року, після смерті [PERSON] , у спадковому реєстрі інформація відсутня. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Спадкоємцем за заповітом є позивач [PERSON] [PERSON] у встановлений законом строк спадщини після смерті [PERSON] не прийняла у зв"язку із тим, що вона не знала про смерть [PERSON] , тому що остання проживала у російській федерації. Заяву про відмову від спадщини позивач не подавала. Інших спадкоємців за заповітом чи законом, які б після смерті [PERSON] прийняли належну їй земельну ділянку, судом не встановлено. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки на момент смерті не була зареєстрована разом із спадкодавцем та із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку до нотаріуса не зверталася, у зв`язку із рядом поважних на те причин. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та приймаючи до увагу поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд приходить до переконання, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, а тому їй слід визначити додатковий двохмісячний строк для подання заяви у нотаріальну контору про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . При цьому, судом враховано, що невизначення судом додаткового строку для прийняття спадщини порушуватиме права позивача.

Outcome: approved