Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Приватні Інвестиції», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги в частині. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 05.02.2020 року між ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та ПАТ «Дельта Банк», в особі представника АТ «Дельта Банк» Сорокіна М.В., який діяв на підставі довіреності, засвідченої 09.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І., за реєстровим № 1430, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В., було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2151/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 218, відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом № UА-ЕА-2019-12-10-000006-b від 15.01.2020 року. Згідно з Додатком № 1 до Договору № 2151/К про відступлення прав вимоги від 05.02.2020 року до нього входить Договір іпотеки № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005. На підставі цього договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було здійснено державну реєстрацію змін до запису про іпотеку №16338823 було змінено Іпотекодержателя на ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції». Договір іпотеки № 8-6КМ/12-2005МК (житлове приміщення) від 22.12.2005 року був укладений між [PERSON] та АК ІБ «УкрСиббанк», згідно якого позивач виступила майновим поручителем за кредитним зобов`язаннями фізичної особи - [PERSON] .. Так, відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки № 8-6КМ/12-2005МК (житлове приміщення) від 22.12.2005 року, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Боржника, за Кредитним договором № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 та за Додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту № 1 до Договору № 2212/32 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 22.12.2005. 17 лютого 2020 року у відділенні поштового зв`язку за зареєстрованим місцем свого проживання, [PERSON] отримала від ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» лист з вимогою-повідомленням про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку») вих. № Рі0010572022020о (1369953) від 12.02.2020 року. Згідно із даною вимогою-повідомленням, ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» являється новим кредитором за Кредитним договором та Іпотекодержателем за Договором іпотеки. Також, було зазначено, що станом на дату укладення Договору №2151/К про відступлення прав вимоги від 05.02.2020 року, за Кредитним договором сума заборгованості складає 2 396 460,57 грн. Крім того, даною вимогою-повідомленням про усунення порушення зобов`язань та виселення, ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» вимагало у позивачки виконати порушене основне зобов`язання, пов`язане із сплатою заборгованості за Кредитним договором № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року в сумі 2 396 460,57 грн., а також добровільно звільнити квартиру під номером [ADDRESS] , всім мешканцям протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги-повідомлення та передати всі приналежності до квартири Іпотекодержателю. Проте станом на день подачі позову позивачка не отримувала від ПАТ «Дельта Банк» жодного повідомлення про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року. Позивачка вважає вищезазначений договір недійсним, посилаючись на те, що договір про відступлення прав вимоги укладений між ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та ПАТ «Дельта Банк» за своєю правовою природою є договором факторингу. За умовами Договору про відступлення прав вимоги №2151/К від 05.02.2020 року, фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. Таким чином ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» набуло права вимоги виключно на всі грошові кошти, які можна одержати у зв`язку з отриманим правом вимоги за кредитним договором, що є також ознакою договору факторингу. А тому просить суд визнати Договір про відступлення прав вимоги №2151/К в частині відступлення прав вимоги за Договором іпотеки (житлове приміщення) №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року, недійсним. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою судді від 18.05.2020 року було задоволено заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру [ADDRESS] та заборони Державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, інших органів державної реєстрації прав, нотаріусам та іншим спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації переходу права власності на квартиру [ADDRESS] . 13.07.2020 року на адресу суду від представника відповідача ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» надійшов відзив на позовну заяву, з викладеними запереченнями проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що 05.02.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2151/К, який посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстровано за № 218. Відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги № 2151/К від 05.02.2020 до ТОВ «ФК«Приватні інвестиції» перейшли всі права вимоги в тому числi за кредитним договором №8-6КМ/12-2005МК, укладеним 22.12.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , а також Іпотекодержателем за договором іпотеки №8-6КМ/12-2005МК (житлове приміщення), укладеним 22.12.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] .. Всупереч твердженням позивачки, які викладені у позовній заяві, повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та відступлення прав за договором іпотеки вих. № 10/02-1 від 10.02.2020 було надіслано на адресу [PERSON] та [PERSON] .. Таким чином ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» є новим кредитором за кредитним договором №8-6КМ/12-2005МК, укладеним 22.12.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , а також Іпотекодержателем за договором іпотеки №8-6КМ/12-2005МК (житлове приміщення), укладеним 22.12.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] .. Позивачкою не надано жодних доказів оплати заборгованості первісним кредиторам, а тому відповідач має право вимагати виконання своїх забов`язань за Кредитним договором від позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] .. Договором № 2151/К про відступлення прав вимоги також зазначено, що договору являється ПАТ «Дельта Банк» в особі представника АТ «Дельта Банк» Сорокіна М.В., який діє на підставі Довіреності, посвідченої 09.07.2019 року Щадко О.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реестров виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банк» Кадировим Владиславом Володимировичем, який діє на підставі ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №181 від 02 жовтня 2015 року «Про початок процедури ліквідації» АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора від 20 лютого 2017 року за № 619...», а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню, у зв`язку з чим просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 16.12.2020 року на адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої остання заперечує проти викладених обставин у відзиві на позовну заяву, оскільки спірний договір про відступлення права вимоги позивачка вважає недійсним та просить суд скасувати державну реєстрацію змін до запису про іпотеку №16338823, а саме зміну іпотекодержателя на ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», а тому твердження відповідача вважає нічим не підтвердженими. 01.03.2021 суду надійшли заперечення на подану позивакою відповідь на відзив, відповідно до яких представник ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» зазначає, що ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» є фінансовою установою, яка має право здійснювати фінансові послуги без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, зокрема таких, як факторинг. Між АТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» були укладені договори відступлення прав вимог, що не передбачає наявність індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до розпорядження від 12.11.2021 року у зв`язку з прийняттям 19 жовтня 2021 року Вищою радою правосуддя рішення №2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва Клочко І.В., на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/5627/20 за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги в частині. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.11.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Зотько Т.А. Ухвалою судді від 15.11.2021 було прийнято справу до провадження з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні. Згідно ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 17.08.2022 року було залучено до участі у справі в якості 3-особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. 12.09.2022 року на адресу суду від представника ПАТ «Дельта Банк» Петренко Г. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким представник просить ухвалити рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 15.09.2022 від представника 3-особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачкою було обрано неналежний спосіб обрання вирішення даного спору, а викладені у позові вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. 07.11.2022 до суду від представника позивачки надійшла відповідь на відзив ПАТ «Дельта Банк», згідно з якої заперечує щодо викладеного та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 07.11.2022 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 10.11.2022 на адресу суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли додаткові аргументи по справі. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Стрикаль О.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові та поданих по суті спору заявах. Представник відповідача ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» - адвокат Цимбал В.І. категорично заперечував проти позовних вимог, надаючи пояснення посилався на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ході розгляду справи проти вимог позивачки категорично заперечував, просив суд відмовити в позові посилаючись на обставини викладені в поданих на адресу суду письмових поясненнях. Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не прибув, про розгляд судом даного провадження повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, що підтверджується матеріалами справи. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність представників сторін, які не з`явились в судове засідання. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмову матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до наступних висновків. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 22.12.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 8-6КМ/12-2005МК. Згідно із п. 1.1. Кредитного договору банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 40 000,00 дол. США у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 202 000 грн. 00 коп. по курсу НБУ на день укладання цього договору. Відповідно до п. 1.2.2. Кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін, або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 даного договору на підставі будь-якого з п.п. 2.З., 4.9., 5.З., 5.5., 5.6, 5.6., 7.4., 9.2. даного договору. Згідно із п.2.1 Кредитного договору у забезпечення виконання зобов`язання позичальник за даним договором Банком прийнято заставу нерухомого майна, згідно Договору іпотеки № 8-6КМ/12-2005МК (житлове приміщення) від 22.12.2005 року. За п. 1 Додатку № 1 до Кредитного договору Графік погашення кредиту є невід`ємною частиною Кредитного договору № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року. Пунктом 2 Додатку № 1 до Кредитного договору Графіку погашення кредиту передбачено, що позичальник зобов`язується виплатити Банку суму кредиту відповідно до наступного графіку платежів. Виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 має відбуватися у іноземній валюті (доларах США). За договором іпотеки №8-6КМ/12-2005МК від22.12.2005 року укладеним між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до якого позивачка виступила майновим поручителем за кредитним договором №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року. Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Боржника, за Кредитним договором № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 та за Додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту № 1 до Договору № 2212/32 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 22.12.2005. Згідно із п.п. 2.2.1. Договору іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний повідомити Іпотекодавця про відступлення прав за цим договором іпотеки чи за Кредитним договором. За п.п. 1.4. Договору іпотеки предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS] , площею 55,40 кв.м. (загальна) 30,20 кв.м. (жила). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по № 200620119 вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває на праві приватної власності позивачки [PERSON] 05.02.2020 року між ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та ПАТ «Дельта Банк», в особі представника АТ «Дельта Банк» Сорокіна М.В., який діяв на підставі довіреності, засвідченої 09.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І., за реєстровим № 1430, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В., було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2151/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 218, відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом № UА-ЕА-2019-12-10-000006-b від 15.01.2020 року. Відповідно до п. 1 Договору Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та договорами поруки, договорами застави, договорами іпотеки (іпотечними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Згідно із Протоколом електронного аукціону №№ UА-ЕА-2019-12-10-000006-b від 15.01.2020 року переможцем торгів стало ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції». На підставі цього договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було здійснено державну реєстрацію змін до запису про іпотеку № 16338823 було змінено Іпотекодержателя на ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції». Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки; підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частини першої статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, законодавством передбачений перелік підстав для визнання правочину недійсним. Підставою звернення до суду з даним позовом є невизнання позивачкою договору про відступлення прав вимоги від 05.02.2020 року, оскільки вона не отримувала від відповідача ПАТ «Дельта Банк» жодного повідомлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 22.12.2005 року та вважає укладений договір про відступлення прав вимоги - договором факторингу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до положень статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, урегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл. Майно банку, що включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом. Перелік майна банку, що підлягає оцінці суб`єктами оціночної діяльності, встановлюється Фондом. Для проведення оцінки майна Фонд має право залучати суб`єктів оціночної діяльності з оплатою їх послуг за рахунок ліквідаційної маси банку. Інвентаризація майна банку та формування ліквідаційної маси мають бути завершені у строк до шести місяців з дня прийняття рішення про ліквідацію банку та відкликання банківської ліцензії. Результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. За ст. 51 цього Закону після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. 24.03.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 388, яким затверджено Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються (Положення № 388), яким визначено порядок організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, крім майна, визначеного у ч. 30 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів Фізичних осіб», у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів (майна). Відповідно до п. п. 1,3 розділу V Положення № 388 протягом п`яти робочих днів після рішення Фонду щодо затвердження умов продажу активу(ів) (майна) банк на своєму веб-сайті і Фонд на своєму офіційному веб-сайті оприлюднюють публічні паспорти активів (майна) та паспорти відкритих торгів (аукціонів) за формою та структурою інформації, визначеними у додатках 7 - 16 до цього Положення. Протягом п`яти робочих днів після оприлюднення банком, що ліквідується, на своєму веб-сайті і Фондом на своєму офіційному веб-сайті публічних паспортів активів (майна) та паспорта відкритих торгів (аукціонів) Фонд розміщує оголошення щодо продажу активів (майна) в друкованих засобах масової інформації, визначених виконавчою дирекцією Фонду. За п. 1 розділу VI Положення № 388 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: основні засоби; майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження; дебіторська заборгованість; права вимоги. У разі, якщо відкриті торги (аукціон) відбулися, Фонд отримує від організатора торгів протокол відкритих торгів (аукціону) із зазначенням ціни продажу лота. Банк укладає договір купівлі-продажу активу (майна) не раніше трьох робочих днів та не пізніше 20 робочих днів з дати завершення відкритих торгів (аукціону) з можливістю продовження такого строку за рішенням Фонду у разі отримання Фондом обґрунтованого подання від банку та здійснення переможцем таких відкритих торгів (аукціону) повної оплати коштів за лот (загальний строк не може перевищувати 132 робочих дня та не може закінчуватись пізніше завершення строку ліквідації банку), забезпечує проведення розрахунків відповідно до нього та протягом наступного робочого дня після дня проведення розрахунків інформує про завершення розрахунків уповноважений структурний підрозділ Фонду (п. 4 розділу VII Положення № 388). Таким чином, переможець торгів (аукціону) здійснює повну оплату за лот, після чого Банк укладає договір купівлі-продажу активу (майна). У зв`язку із набранням чинності рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 21.11.2016 № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.12.2016 за № 1611/29741), пункт 5.11 глави 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05 липня 2012 № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за № 1581/21893, був викладений у наступній редакції: «Реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу». Згідно абзацу 21 пункту 1 розділу 2 Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженим Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 № 388 (далі - Положення 388) потенційний покупець - фізична або юридична особа, яка має намір придбати актив (майно) банку та може набути такий актив (майно) у власність чи на підставі іншого речового права. Умови та порядок продажу активів (майна) безпосередньо юридичній чи фізичній особі врегульовано Розділом VIII Положення 388. Тобто, придбати право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання, шляхом проведення відкритого конкурсу, мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, так і інші фізичні та юридичні особи, котрі не віднесені до банків та небанківських фінансових установ. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено порівняльний аналіз договорів відступлення права вимоги та факторингу і зроблено правовий висновок наступного змісту. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)). Договір факторингу має наступні ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)). З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються. Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги є договором факторингу). Якщо право вимоги відступаються за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому. Таким чином, відносини між ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та ПАТ «Дельта Банк» регламентуються нормативно-правовими актами Фонду, тобто спеціальними нормами, які поширюються саме на діяльність банку та можливість реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури, а відтак Договір № 2151/К від 05.02.2020 є договором відступлення права вимоги в розумінні ст.ст. 512-519 ЦК України, і його метою є передача прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а не договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) у розумінні ст. ст. 1077-1086 Цивільного кодексу України. Крім того, положення нормативно-правових актів, які врегулювали процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи, вказана позиція висвітлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З огляду на вказане, суд вважає, що продаж і відступлення прав вимоги за договором іпотеки може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи. Тому помилковими є твердження позивачки про те, що ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» в силу вимог закону, не могло бути стороною договору купівлі-продажу майнових прав та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що між сторонами фактично укладено саме договір відступлення права вимоги, тому посилання позивачки що укладення угоди суперечить актам цивільного законодавства є безпідставними, а відтак доводи позивачки про визнання вказаного правочину недійсним, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд вважає позов про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги в частині необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову в задовленні позовних вимог, відтак відсутні підстави для вирішення питання по відшкодуванню понесених позивачкою судових витрат, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed