Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України у рахунок компенсації моральної шкоди, завданої, на його переконання, накладенням арешту на його пенсійний рахунок, чим було позбавлено засобів для існування, грошові кошти у розмірі 175 000, 00 грн. Позов мотивував тим, що 29 травня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Качановим М.О. було відкрито виконавче провадження N [NUMBER] на підставі постанови про стягнення виконавчого збору N 52348581 від 15 травня 2018 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 326758,88 грн. 28 липня 2021 року головним державним виконавцем Відділу Єжовим М.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, в результаті винесення якої було арештовано належний йому пенсійний рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», на який позивачу надходили пенсійні виплати. 17 серпня 2021 року, коли він направив до Відділу заяву про зняття арешту з рахунку, відповідач сформував і направив до АТ КБ «ПриватБанк» платіжну вимогу від 17 серпня 2021 року на списання з пенсійного рахунку [PERSON] суми коштів у розмірі 312 480, 13 грн, за даною вимогою з його рахунку була списана вся пенсія у ромзірі 9 031, 22 грн. Він неодноразово намагався вирішити питання зняття арешту з його пенсійного рахунку в позасудовому порядку, в чому відповідач йому відмовляв. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2022 року в справі N 640/25641/21 позов [PERSON] частково задоволено, вирішено зняти арешт з коштів на вказаному рахунку та зобов`язати Відділ повернути [PERSON] кошти в сумі 7459,97 грн. Вказував, що наклавши арешт на пенсійний рахунок, відповідач фактично позбавив його засобів для існування, він не міг сплачувати комунальні платежі, придбавати продукти харчування та ліки, відповідач застосував до нього надмірні засоби впливу, чим порушив його конституційне право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї. Він є інсулінозалежним хворим на цукровий діабет II типу, що вимагає від нього дотримання спеціального режиму харчування, прийому відповідного медикаментозного лікування, а забравши з його картки останні кошти, відповідач позбавив його такої можливості. Вказані дії відповідача спричинили йому сильні душевні переживання, з початку накладення арешту на рахунок він перебував у стані постійної тривоги, це погіршило його психоемоційний стан, він став нервовим, втратив сон, його постійно турбував головний біль, від цього страждала і його дружина. Залишившись на такий тривалий час без засобів існування, він відчував себе приниженим, оскільки все життя працював одночасно на кількох роботах, сам утримував сім`ю і раптом його позбавили цієї можливості. Довготривале перебування в тривожному стані не минуло безслідно, і в січні 2022 року він був госпіталізований. Крім того, залишившись без коштів, він не зміг евакуюватись під час російської окупацій с. Димер та с. Глибівка Вишгородського району, де він фактично проживає, та пробув в окупації з 25 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року, щодня самостійно боровся за своє життя, не маючи можливості розраховувати на медичну допомогу. На даний час має погане самопочуття як фізично, так і морально, лікарі рекомендують пройти реабілітацію за кордоном, однак він не має такої можливості, оскільки кошти йому не повернені, а за станом здоров`я він працювати уже не може. Вважає, що такими протиправними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 175 000, 00 грн. У своєму відзиві відповідач не визнав позов, заперечував проти задоволення, вказуючи, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 26 липня 2023 року у справі № 757/19125/22-ц, розглянуто справу і відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 900 000, 00 грн. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону. Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. Враховуючи зазначене, підстави для зняття арешту з банківських рахунків відсутні. Окремо наголошено відповідачем, що судом встановлено, що додана до заяви позивача від 17 серпня 2021 року довідка АТ КБ «Приватбанк» від 29 липня 2021 року №F097704IL0Q56AKB не містить відомостей про те, що рахунок позивача має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Водночас, окрім повідомлення про зарахування на цей рахунок пенсії позивача, довідка містила повідомлення про можливість зарахування будь-якої виплати (переказу). Довідка не містила відомостей про джерело виплати позивачу і походження коштів у сумі 3 304, 38 грн, які становили залишок на рахунку. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 23 серпня 2023 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 25 серпня 2023 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 29 серпня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті /а. с. 24-25/. У судовому засіданні позивач і представник позивача підтримали позов з підстав наведених у заявах по суті, просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Київської міської прокуратури - Стретович М. О. і представник Головного управління Національної поліції у м. Києві Глущенко О. М. у судовому засіданні заперечували проти задоволення, просили відмовити. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, окрім вищевказаних, як заяви з процесуальних питань, як і заяви по суті, не надходили до суду, про причини неявки представника відповідача, належним чином повідомленого про час, дату і місце судового засідання, суду невідомо. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 25 травня 2018 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області Качанов М. О. постановою відкрив виконавче провадження № 56475967. 29 травня 2018 року старший державний виконавець відкрив виконавче провадження № 56475967 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору № 52348581 від 15 травня 2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 326 758, 88 грн. 03 червня 2020 року державний виконавець склав постанову про звернення про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 % від отриманої пенсії, копії постанови направлено до відповідних постанов до виконання. 28 липня 2021 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єжов М. В. склав постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 307 256, 81 грн /а. с. 6/. 17 серпня 2021 року відповідач сформував і направив до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» платіжну вимогу № 56475967/6 від 17 серпня 2021 року про списання з пенсійного рахунку суми коштів у розмірі 312 480, 13 грн. За даною вимогою з рахунку позивача була списана пенсія у сумі 9 031, 22 грн. Також 17 серпня 2021 року боржником на адресу відділу направлено заяву про зняття арешту з розрахункового рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки на нього зараховуються пенсійні виплати, котру отримано 19 серпня 2021 року. 31 серпня 2021 року за № 38743/3-21/6 державним виконавцем надано відповідь на заяву про зняття арешту з коштів боржника від 17 серпня 2021 року, по суті змісту якої відмовив у задоволенні заяви, посилаючись на те, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2022 року у справі № 640/25646/21, яке набрало законної сили 22 липня 2022 року, позов задоволено частково: знято арешт з коштів [PERSON] , які знаходяться на рахунку ІВАN: [NUMBER] , відкритому в АТ КБ »ПРИВАТБАНК», та зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути [PERSON] кошти в сумі 7 459, 97 грн /а. с. 7-13/. 16 серпня 2022 року постановою державного виконавця знято арешт з коштів [PERSON] , копію якої направлено до АТ КБ «ПриватБанк» до виконання. Згідно з випискою № 29 з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] у Димерській центральній селищній лікарні, він перебував у стаціонарі з 22 січня по 04 лютого 2022 року з діагнозом ЦВХ ГХ III, цукровий діабет, тип II, декомпенсація, ішемічний інсульт /а. с. 15/. Також у матеріалах справи наявна інша медична документація [PERSON] , а саме копія виписки № 22 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24 липня 2022 року /а. с. 15/, копія виписки з медичної карти N 8367 стаціонарного хворого від 04 серпня 2022 року (відділення офтальмологія) /а. с. 16-17/, копія виписки з медичної карти № 10894 стаціонарного хворого від 31 серпня 2022 року (відділення офтальмологія) /а. с. 18-19/, копія виписки з медичної карти № 12888 стаціонарного хворого від 05 жовтня 2022 року (відділення офтальмологія) /а. с. 20-21/. Окрім того, 01 травня 2022 року [PERSON] отримав довідку № 3240-7500845242 про статус переселенця, виданої УСЗН Вишгородської РДА, згідно з якою фактичним місцем проживання/перебування є [ADDRESS] . Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] посилався на те, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28 липня 2021 року накладено арешт на належний йому рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», на який йому надходили пенсійні виплати, і забравши кошти з його рахунку, відповідач позбавив його можливості забезпечити собі необхідне дієтичне харчування та купувати необхідні ліки, чим наразив на небезпеку його життя. Такі дії відповідача спричинили йому сильне душевне переживання. Списання останніх коштів з його пенсійного рахунку у серпні 2021 року ще більше погіршило його психоемоційний стан. Залишившись без коштів, він не зміг евакуюватись під час окупації, і на даний час має погане самопочуття як фізично, так і морально. Арешт був знятий постановою державного виконавця від 16 серпня 2022 року, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2022 року у справі № 640/25646/21, яке набрало законної сили 22 липня 2022 року. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 757/23847/21 (провадження № 61-1913св23). Доводи сторони відповідача про те, що банківською установою не повідомлено державного виконавця про цільове призначення коштів на рахунку боржника, що унеможливило зняття арешту з рахунку [PERSON] , суд оцінює критично, оскільки за приписами статті 59 Закону «Про виконавче провадження» інформація банківської установи є одним, але не єдиним джерелом інформації, яку повинен аналізувати та оцінювати виконавець при вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для накладення чи знаття арешту з грошових коштів, які перебувають на банківському рахунку, відкритому на ім`я боржника. Тобто виконавець не повинен чекати повідомлення банківської установи, а за наявною у нього документально підтвердженою інформацією про цільове призначення грошових коштів, зобов`язаний вчиняти дії, передбачені законом, щодо знаття арешту із рахунку боржника. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2023 року у справі № 754/385/16 (61-6325св23). Представник відповідача у відзиві, на п`ятому аркуші, визнав, що боржник [PERSON] повідомляв державного виконавця про те, що його рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», призначений для перерахування пенсійних виплат. У той же час, відсутні підстави для висновку, що боржник [PERSON] разом із заявою направив докази того, що його рахунок в АТ КБ «Приватбанк», на який було накладено арешт, має спеціальний режим використання, а не докази того, що на нього можуть зараховуватися, поряд з іншими виплати, у тому числі й пенсійні, зважаючи на те, що у першу чергу власне він був зацікавлений у позитивному вирішенні для себе питання щодо зняття арешту і вільного використання своїми коштами. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2022 року, яке набрало законної сили, відтак має преюдиційне значення при постановленні судового рішення у цій справі, встановлено, що при винесенні оспорюваної постанови відповідач (Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», і не допустив порушення вимог ст.ст. 48, 56 цього Закону, тому були відсутні підстави для задоволення вимог про визнання протиправною і скасування оспорюваної постанови, за відсутності порушень вимог законодавства і прав позивача при її винесенні й задоволення цих вимог не призведе до належного і ефективного захисту порушеного права. Проте, судом також встановлено у рішенні від 12 липня 2022 року, що звернення відповідачем стягнення на суму пенсії, з якої проведено відрахування 20 %, порушує ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», є надмірним тягарем для боржника і порушенням його прав на належний рівень життя, тому задоволено вимогу позову про зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути йому кошти у сумі 7 459, 97 грн. Таким чином висновок позивача про те, що рахунок ІВАN: [NUMBER] , відкритий в АТ КБ »ПРИВАТБАНК», має спеціальний режим використання, а саме є пенсійним, є хибним, оскільки використовується для зарахування грошових коштів різних категорій, що встановлено згадуваним рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2022 року із доданої до заяви позивача від 17 серпня 2021 довідки АТ КБ «Приватбанк від 29 липня 2021 року №F097704IL0Q56AKB, яка не містила відомостей про те, що рахунок позивача має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Водночас, окрім повідомлення про зарахування на цей рахунок пенсії позивача, довідка містила повідомлення про можливість зарахування будь-якої виплати (переказу). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про безпідставність позову, так, як не встановлено порушень вимог законодавства і прав позивача при винесенні постанови про арешт від 28 липня 2021 року, що підтверджено рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2022 року, що набрало законної сили, і встановлено, що банківський рахунок позивача, на який було накладено арешт (ІВАN: [NUMBER] , відкритий в АТ КБ »ПРИВАТБАНК») не має спеціального режиму використання, щоб мати підстави стверджувати про порушення виконавцем положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, підстави для покладення на відповідача відповідальності за отриману, на переконання позивача, ним моральну шкоду, не встановлені й у позові суд відмовляє. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як у задоволенні позову суд відмовляє, судовий збір позивачеві не компенсується. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed