Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

У серпні 2023 р. комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (далі по тексту - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва", позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, боржник) про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території трьох відсотків річних та індексу інфляції в загальному розмірі 51 100,17 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок Розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 33 від 30.01.2015 на праві господарського відання було закріплено за позивачем. У зв`язку з тим, що відповідач жодного разу не вносив плату за отриманні послуги з 01.05.2015 по 31.05.2023 у нього виникла заборгованість в сумі 45 844,65 грн. Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язаний сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 3 694,95 грн та трьох відсотків річних в сумі 1 560,57 грн. Ухвалою від 25.08.2023 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 07.09.2023 відповідач [PERSON] отримав ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, однак у встановлений судом строк відзиву на позов не подав, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно положень частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до Розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 33 від 30.01.2015 "Про закріплення за комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва за позивачем на праві господарського відання було закріплено об`єкт комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебував у сфері управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, зокрема передано будинок [ADDRESS] (а.с. 8) Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 343759606 від 22.08.2023 та № 343345554 від 18.08.2023 квартира [ADDRESS] належить відповідачу на праві власності (а.с. 5-6). Послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій надаються позивачем відповідачу на підставі Договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, який оприлюднено в газеті "Хрещатик" від 14.04.2015 № 99 (4695) та є договором приєднання відповідно до норм статті 634 ЦК України, та вважається акцептованим усіма споживачами, які установленому порядку не надали заперечення щодо умов Договору. Позивачем житлово-комунальні послуги надавались відповідачу безперебійно та належним чином, а відповідач протягом тривалого часу не сплачував за спожиті послуги. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31 липня 2023 у відповідача виникла заборгованість за надані йому житлово-комунальні послуги, в розмірі 45 844,65 грн (а.с. 3). 3гідно до пункту 3-1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189 договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію цього закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладених за правилами, визначеними цим законом. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги». На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004 р. № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV), який визначав учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг власника, споживача, виконавця та виробника. Частиною 1 статті 20 Закону № 1875-IV передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати на укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Судом установлено, що КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" здійснювало надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій на підставі договору, який був опублікований 14.07.2015 в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» (випуск № 99 (4695) (а.с. 7). Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами частини 2 статті 638 цього Кодексу договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Заперечення щодо умов договору відповідачем не подавались, а відтак сторони уклали договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій шляхом акцепту публічної оферти відповідно до статті 642 ЦК України. З 01.05.2019 набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, далі - Закон про житлово-комунальні послуги). Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги). За визначенням, наданим у статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до положень статей 7, 9 Закону про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а стаття 322 цього кодексу передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 611 ЦК України регулює, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідач не виконав грошове зобов`язання, а отже він відповідно до положень статті 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 01 травня 2015 по 16 березня 2020 його втрати від інфляції склали 3 694,95 грн та три проценти річних за вказаний період прострочення - 1 560,57 грн (а.с. 4). Наданий позивачем розрахунок здійснений за вірною методикою і жодних доказів, які б його спростовували, стороною відповідача не надано, а тому суд покладає його в обґрунтування свого рішення. Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже на підставі наведених позивачем доводів і аргументів та оцінки наданих ним доказів суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги, які він не сплачував з урахуванням інфляційної складової боргу та трьох процентів річних в загальному розмірі 51100,17 грн. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved