Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в сумі 26492,80 гривень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~ власника наземного транспортного засобу марки «Фіат» днз. [NUMBER] укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] внаслідок страхового випадку, який настав з вини відповідача водія автомобіля марки «Тойота» днз [NUMBER] під керуванням\~ [PERSON] позивач перерахував на рахунок ТОВ «Союз Автомотів» страхове відшкодування за пошкодження автомобіля марки «Фіат» днз. [NUMBER] в сумі 75982.80 гривень. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Тойота» днз [NUMBER] була застрахована ПРАТ «Саламандра Україна». 17.06.2015 ПРАТ «Саламандра Україна» відшкодувало\~ ПРПТ «СК «Арсенал Страхування» 49490 гривень\~ - розмір страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом АІ 6272944 за вирахуванням франшизи 510 гривень. 26.06.2015 на адресу відповідача [PERSON] позивачем надіслана претензія з вимогою добровільного відшкодування завданих ним збитків\~ у дорожньо-транспортній пригоді, яка трапилася з вини відповідача 06.01.2015 в розмірі 26492.80 гривень, проте вимоги заявлені в претензії відповідач не виконав. Тому, зважаючи на вказану виплату страхового відшкодування позивачем, останній просить в порядку регресу стягнути з відповідача 26492.80 гривень страхового відшкодування та 1218 гривень судових витрат. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що 06.01.2015 в зв`язку із службовою необхідністю він був відряджений на службовому транспортному засобі ТОYОТА РRADO днз [NUMBER] до м. Житомира під час якого потрапив у ДТП. Тому, вважає що є неналежним відповідачем, оскільки позов було подано до нього як до фізичної особи, хоча позивачу було відомо, що власником джерела підвищеної небезпеки є державне підприємство, з яким він перебував в трудових відносинах і у вказаний період він працював та проживав в [ADDRESS] . Представник третьої особи ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» в судове засідання не з`явився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі обставини. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.02.2015, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 гривень. Відповідно до постанови суду, [PERSON] 06 січня 2015 року близько 17 год. 15 хв. в м.Житомирі по вул.Київське шосе, керуючи транспортним засобом марки «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , порушив ПДР, а саме не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримав безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Фіат», д.н.з. [NUMBER] , який почав зупинятися перед нерегульованим пішохідним переходом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт винуватості відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.01.2015, є встановленим та не підлягає доказуванню. Встановлено, що 31.10.2014 між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №155/14-Т/ж, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Фіат» днз. [NUMBER] Пунктом 22.2 вказаного договору, до страхових ризиків відносяться: викрадення, збитки внаслідок ДТП будь яке пошкодження або знищення\~ транспортного засобу його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Строк дії договору з 02.02.2015 до 02.11.2015 включно. Загальна страхова сума 165000 гривень. Страхова сума по транспортному засобу 157500 грн. Страхова сума по додатковому обладнанню 7500 грн. Страховий платіж 9900 грн. Франшиза: збитки внаслідок ДТП, що призвела до пошкодження транспортного засобу\~ - 825 грн. ( що складає 50% від страхової суми вказаної у розділі 10 з врахуванням певних умов, що зазначенні у п.12.3.1 12.3.2 . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Фіат» днз. [NUMBER] зареєстрований 12.10.2013 за [PERSON] 06.01.2015 власник автомобіля марки «Фіат» днз [NUMBER] [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» із заявою про настання страхового випадку, який трапився\~ 06.01.2015 та виплату страхового відшкодування . Із довідки про дорожньо-транспортну пригоду №55874593 вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] безпечної дистанції та інтервалу. Згідно звіту №1232 від 17.02.2015 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Фіат» днз [NUMBER] гр. [PERSON] в результаті його пошкодження внаслідок ДТП склала 91575.28 грн. Відповідно до страхових актів №155/14-Т/ж-1 та №155/14-Т/ж-1-2, а також\~ рахунку № [NUMBER] від 06.01.2015 та рахунку № [NUMBER] від 05.03.2015 наданих ТОВ Союз Автомотів» вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Фіат» днз [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП склала 75982.80 грн. Відповідно до платіжних доручень №8574 від 04.03.2015 та №9780 від 16.03.2015, ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплатила ТОВ Союз Автомотів» 61482.80 грн. та 14500 грн. страхового відшкодування [PERSON] 17.06.2015 ПРАТ «Саламандра Україна» відшкодували ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» 49490 грн. розмір страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом АІ6272944, за вирахуванням франшизи 510 грн., що стверджується карткою рахунку: 37.4. 26.06.2015 позивачем ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» надіслано на адресу відповідача [PERSON] претензію з вимогою добровільного відшкодування завданих останнім збитків заподіяних ДТП, яка трапилася 06.01.2015 в розмірі 26492.80 гривень (розрахунок: 75982.80 49490 = 26492.80 грн.) Вказана претензія отримана відповідачем, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Як вбачається із довідки №1.1.-1.12.1/7кд виданої 21.06.2023 Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», вбачається, що [PERSON] , працював на ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» з 29.04.2014 по 23.10.2015 на посаді заступника генерального директора з питань безпеки ДП «Укрспирт» та з 19.01.2017 по 29.08.2018 на посаді заступника керівника з питань безпеки Залозецького МПД ДП «Укрспирт». Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними однак недостатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, проте у своїй сукупності вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до положень статті 979 ЦК України, статті 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто, зазначеною нормою ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18), у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі №654/4218/15-ц (провадження №61-1192св18). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] станом на дату ДТП 06.01.2015 перебував у трудових відносинах з Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», де він працював на посаді заступника генерального директора з питань безпеки ДП «Укрспирт», та здійснив ДТП під час виконання своїх трудових обов`язків. Будь-які відомості про незаконне заволодіння [PERSON] транспортним засобом «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , відсутні та судом в ході розгляду справи по суті не здобуті. Оскільки відповідач [PERSON] керував транспортним засобом, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ДП Спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ», у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, так як перебував у трудових відносинах з Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а тому в цих правовідносинах він є неналежним відповідачем, в тому числі і щодо вимог про стягнення з нього шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, давши оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, а також заслухавши доводи відповідача наведені ним в судовому засіданні, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed