Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати недійсним та незаконним укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (філією ВАТ «Укрексімбанк» в м. Чернігові) Кредитний договір № 7607С29 від 24.05.2007 року, визнати незаконними та недійсними дванадцять Заявок про видачу готівки від 24.05.2007 року за №№ 1186, 1187, 1192, 1195, 1200, 1202, 1207, 1220, 1223, 1225, 1226 у розмірі 5500,00 швейцарських франків і № 1227 у розмірі 4932,09 швейцарських франків, визнати незаконними та недійсними дванадцять Квитанцій про здійснення валютно - обмінної операції або операції з купівлі-продажу банківського металу від 24.05.2007 за №№ 1235,1238, 1241, 1244, 1249, 1253, 1261, 1266, 1269, 1272, 1273 у розмірі 5500,00 швейцарських франків і № 1278 у розмірі 4932,09 швейцарських франків, визнати незаконними дії Відкритого акціонерного товариства «Державний експортно- імпортний банк України» по створенню 24 травня 2007 року обліку заборгованості [PERSON] на позичковому рахунку № [NUMBER] у розмірі 65432,09 швейцарських франків, що є еквівалентом 269 548,80 гривень, на підставі дванадцяти Заявок про видачу готівки від 24.05.2007 та скасувати нарахування кредитної заборгованості, відсотків, комісій, штрафів, пені та інших нарахувань, виконаних Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» відповідно до умов Кредитного договору № 7607С29 від 24.05.2007 року, укладеному між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України». Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач не згодний із встановленими обставинами рішеннями судів протягом 10 років у справах за участю Банку та Позивача, не доведенням Банком факту заборгованості, нечесною підприємницькою практикою Банку при кредитуванні Позивача, введенням Банком позивача в оману щодо умов кредитування та природи Кредитного договору, відсутності повноважень у філії АТ «Укрексімбанк» в м. Чернігові на укладення Кредитного договору від свого імені, не узгодженням з його боку надання кредитних коштів у швейцарському франку в готівковій формі з одночасним утворенням заборгованості на позичковому рахунку, що свідчить про неприйняття позивачем від відповідача виконання його зобов`язання за договором в готівковій формі на підставі дванадцяти заявок на видачу готівки, а також утворенням фіктивного обліку кредитної заборгованості. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачем надіслано відзив на позовну заяву, в якому вважає вимоги позивача необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.08.2023 року відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження у зв`язку з відсутністю на те підстав. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 22.05.2007 року між сторонами було укладено Договір банківського рахунка фізичної особи (далі - Договір банківського рахунка). 24.05.2007 року Банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір №7607С29 (далі - Кредитний договір). У п.2.1, ст.2 Кредитного договору визначено, що відповідно до положень та умов цього Договору Банк надає Позичальнику Кредит у сумі 65 432,09 (шістдесят п`ять тисяч чотириста тридцять два) швейцарських франків 09 центів, що є еквівалентно 265 000,00 (Двісті шістдесят п`ять тисяч) гривень за курсом купівлі швейцарських франків на дату видачі кредиту (24.05.2007 року курс купівлі - 4,05 гривень за 1,0 швейцарський франк), з кінцевою датою погашення «29» грудня 2020 року для оплати пайової участі у будівництві житла: 3 - х кімнатної квартири, яка займає загальну проектну площу 89,52 кв.м. та розташована за адресою: [ADDRESS] , зі сплатою за користування кредитними коштами не менше 10,24 процентів річних. 3а змістом Кредитного договору визначено назву пункту «п.2.3 Надання Кредиту», який в свою чергу має підпункти, у т.ч. 2.3.1-2.3.5. Відповідно до п.п.2.3.1. п.2.3. ст.2 Кредитного договору визначено, що кредит надається у безготівковій формі. Платіж за Кредитом здійснюється у швейцарських франках одночасним утворенням заборгованості за Кредитом на позичковому рахунку Позичальника № [NUMBER] у філії ВАТ «Укрексімбанк» в м. Чернігові, код 353649 після укладення Гарантійних документів, як це зазначено в п.2.8. цього Договору, та після оплати Позичальником авансового платежу відповідно до п.2.1.1. цього Договору. Умовами п.п.2.3.2 п.2.3. ст.2 Кредитного договору визначено, що кредит надається шляхом продажу кредитних коштів через касу Банку за рахунок Позичальника з подальшим зарахуванням кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] відкритий у Банку, та перерахуванням на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Регіон Капітал», код ЄДРПОУ 33939607, р/р [NUMBER] в ЧОФ АКБ «Укрсоцбанк», м. Чернігів, код банку 353014. Згідно із п.п.2.3.3. п.2.3. ст.2 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику Кредит відповідно до Графіка погашення Кредиту за Договором. У п.п.2.3.4. п.2.3. ст.2 Кредитного договору визначено, що за власного ініціативою Банк може зупинити чи відмінити виплату Позичальнику Кредиту або його частини, проінформувавши про це Позичальника, за таких умов: надані для здійснення платежів документи не відповідають вимогам чинного законодавства; Позичальник не дотримується Графіка погашення Кредиту за Договором. Відповідно п.п.2.3.5. п.2.3. ст.2 Кредитного договору, за своєю власного ініціативою Банк може припинити надання Кредиту, якщо виникла і триває Подія невиконання зобов`язань. Банком на виконання умов Кредитного договору, було видано кредитні кошти, у подальшому у визначеному вище порядку було перераховано 265 000 грн. для інвестування коштів у будівництво квартири і у 2008 році [PERSON] оформив право власності на трикімнатну квартиру. Одночасно було утворено заборгованість за Кредитом на позичковому рахунку Позичальника у валюті кредиту. На ім`я [PERSON] . Банком було відкрито поточний рахунок для сплати ним заборгованості з кредиту. На виконання умов укладеного договору [PERSON] до квітня 2013 року сплачував кошти на погашення кредиту, чим фактично схвалював встановлений порядок погашення кредиту, умов у п.п.2.3.1.-2.3.5. п. 2.3. ст.2 Кредитного договору. Такі обставини свідчать про те, що Банк як сторона за Кредитним договором виконав умови з надання кредиту, а Позивач прийняв їх і схвалив у подальшому. Наведені факти неодноразово підтверджувалися у різних судових процесах і були предметом розгляду судів всіх інстанцій. Так, при розгляді справи № 750/3453/16-ц апеляційний суд Чернігівської області встановив, що підписавши у 2007 році договір про надання кредиту, позичальник [PERSON] погодився, що укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції, яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів банку, а також те, що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Протягом тривалого часу [PERSON] сплачував кошти в погашення отриманого кредиту, які зараховувались банком на гривневий рахунок. [PERSON] , отримав у власність квартиру за кредитні кошти банку, яких на час укладення договору купівлі-продажу квартири у [PERSON] не було у достатньому розмірі. Суд апеляційної інстанції у справі №750/3453/16-ц у рішенні вказав, що виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору та підписанням додаткових угод до Договору [PERSON] фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні Кредитного договору. Апеляційним судом Чернігівської області у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним Кредитного договору від 24.05.2007 р. № 7607С29 було відмовлено. Тобто, судом апеляційної інстанції було визнано Кредитний договір правомірним та встановлено обставини щодо виконання оспорюваного п.п.2.3.2 п.2.3. ст. 2 Кредитного договору. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду у справі №750/3453/16-ц [PERSON] подав касаційну скаргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.11.2017 у справі №750/3453/16-ц касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 24.10.2016 року залишено без змін. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.11.2017 у справі №750/3453/16-ц, зазначено: «Судами встановлено, що 24 травня 2007 року сторони уклали договір про надання [PERSON] кредитних коштів в сумі 65 432,09 швейцарських франків, що становить 265 000,00 грн. на оплату пайової участі у будівництві житла - трикімнатної квартири, розташованої в будинку за адресою: [ADDRESS] , строком до 29 грудня 2020 року, зі сплатою за користування кредитними коштами не менше 10,24% річних. ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було перераховано 265 000 грн для інвестування коштів у будівництво квартири і у 2008 році [PERSON] оформив право власності на трикімнатну квартиру. На виконання умов укладеного договору [PERSON] до квітня 2013 року сплачував кошти в погашення кредиту.» Отже у справі №750/3453/16-ц предметом розгляду суду були як обставини укладення Кредитного договору, у т.ч. волевиявлення сторін при укладення правочину, відповідність умов Кредитного договору вимогам закону на дату його укладення, порядок виконання договору, правомірність виникнення та обґрунтованість суми кредитної заборгованості із урахуванням вже здійсненого обліку кредитної заборгованості Банком та обліку кожного платежу вчиненого на погашення боргу. Відповідно до положень ст.6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець] зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Певні особливості регулювання відносин за договорами про надання споживчого кредиту встановлено Законом України «Про захист прав споживачів». 3а загальним правилом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та б ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, є нечесною підприємницькою практикою, а тому встановлено заборону на таку діяльність. Пунктом 2 ч.1 ст. 19 вказаного Закону визначено, що практикою, яка вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема, таких, як її наявність, переваги, очікувані результати споживання, є підприємницька практика, що спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Також згідно частини 2 вказаної статті Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення Кредитного договору (далі - Закон), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д)орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є)варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Недотримання зазначених вимог відповідно до ч.б ст.19 Закону є підставою для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений з використанням нечесної підприємницької практики. Згідно з ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення ст.230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. 0бман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає ЇЇ волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. При цьому, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України). На підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Лише в разі встановлення цих обставин норми ч.1 ст.229, ст.230 та ст.203 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Отже, згідно зі ст.ст. 16, 203, 215 ЦК для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.06.2020 року в справі №177/1942/16-ц вказано, що «наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору». У справі №750/3453/16-ц суд апеляційної інстанції зауважив, що виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору та підписанням додаткових угод до Договору [PERSON] фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні Кредитного договору. Судами встановлено, що відповідно до наданого розрахунку Банком [PERSON] сплатив 190 459 грн. 39 коп. в погашення заборгованості по кредитному договору, та 219 608 грн. 56 коп. процентів за користування кредитом, а тому різниця між отриманими кредитними та сплаченими коштами по кредиту підлягає стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] в розмірі 74 540 грн. 61 коп., з розрахунку: 265 000 грн. - 190 459, 39 грн. Судом у цій справі було досліджено як обставини видачі кредиту [PERSON] так і докази на підтвердження часткового погашення кредитної заборгованості. Тобто, судами при ухваленні рішення про стягнення суми боргу вже було надано оцінку доказам на підтвердження формування та обліку кредитної заборгованості. Таким чином, вимоги Позивача про визнання договору недійсним, визнання дій незаконними та скасування заборгованості не ґрунтуються на законі та не підтверджується обставинами справи, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed