Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

28 лютого 2022 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, оформленого розпискою від 12 червня 2020 року, у сумі 1\~329 500 грн., індекс інфляції від суми позики за період з початку прострочення за кожним платежем по день ухвалення рішення суду, які станом на 17 січня 2022 року складають 143 026 грн., три процента річних з простроченої суми позики за період з початку прострочення за кожним платежем по день ухвалення рішення суду, які станом на 17 січня 2022 року складають 45 727,50 грн., а також документально підтверджені судові витрати у розмірі 41 159,12 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000 грн. та судового збору у розмірі 13 159,12 грн. \~У ході судового розгляду 30 серпня 2022 року позовні вимоги було збільшено у зв`язку із збільшенням курсу долара відносно гривні, відповідно до яких позивач просив стягнути з відповідача суму 1\~828 430 грн., де індекс інфляції від суми позики за період з початку прострочення за кожним платежем по день ухвалення рішення суду станом на 17 січня 2022 року складає 143 026 грн., три процента річних з простроченої суми позики за період з початку прострочення за кожним платежем по день ухвалення рішення суду станом на 17 січня 2022 року складає 45 727,50 грн., а також документально підтверджені судові витрати у розмірі 41 159,12 грн., які складаються з: витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000 грн. та судового збору у розмірі 13 159,12 грн. 05 липня 2022 року після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. 02 лютого 2023 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися, суд вживав заходи щодо їх повідомлення про час і місце розгляду справи. Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та згоду на заочний розгляд справи. Раніше в засіданні також підтримав вимоги. Відповідач про дату, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, проте вона повернулася до суду без вручення адресату з довідкою Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою», отже відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотання не звертався. Представник відповідача адвокат Овсяніченко О.В. була повідомлена про слухання справи шляхом направлення судової повістки у вигляді смс-повідомлення на вказаний нею номер телефону. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 12 червня 2020 року [PERSON] отримав в позику від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1\~329\~500 грн., що на момент складання розписки за офіційним курсом НБУ становило 50 000 дол. США. У розписці сторони встановили строки та суми повернення грошових коштів частинами, щомісячно у розмірі 5\~000 дол. США у гривневому еквіваленті за офіційним валютним курсом гривні до долару США з останнім платежем не пізніше 01 травня 2021 року. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення боргу у встановлений спосіб і строки не виконав і на даний час ухиляється від їх виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом\~статей 626,\~628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.\~1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. За викладених обставин, наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Таким чином з урахуванням офіційного курсу долара 35,5686 грн. за 1 дол. США станом на момент подачі заяви про збільшення позовних вимог розмір основного боргу складає 1\~828\~430 грн. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, враховуючи вказані норми, вимоги про стягнення 3 % річних та індексу інфляції підлягають задоволенню з моменту прострочення першого платежу з 02 серпня 2020 року за кожним платежем станом на 17 січня 2022 року та, виходячи із суми заборгованості у розмірі 1\~828\~430 грн., складають: 45\~727,50 грн. 3 % річних, 143\~026 грн. - індекс інфляції. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). З боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу. На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов`язання, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) \~ \~ \~ \~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) \~ \~ \~ \~ розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги № 83/21 від 16 грудня 2021 року, складений між адвокатським об`єднанням «Магістр» та [PERSON] , акт приймання-передачі наданих послуг від 17 січня 2022 року, рахунок № 001/21 від 16 грудня 2021 року за надання правничої допомоги на суму 28\~000 грн., яка складається із: 3\~250 грн. усне консультування, обговорення правової позиції; 2\~750 грн. ознайомлення з матеріалами справи, збір доказів; 4\~000 грн. підготовка, складання та подання позовної заяви; 4\~000 грн. представництво інтересів у суді; 14\~000 грн. гонорар адвокатського об`єднання; а також квитанція № 020688 від 16 грудня 2021 року про оплату послуг правничої допомоги за договором № 83/21 на суму 28\~000 грн. Аналізуючи наданий рахунок та вчинені дії по правничій допомозі, суд дійшов висновку, що вимога по витратам підлягає частковому задоволенню, оскільки окрема сума в 14000 грн як гонорар адвокатського об`єднання не обгрунтована. Отже, враховуючи вказані норми та додані докази про розмір правничої допомоги, з відповідача підлягає стягненню сума витрат у розмірі 14000 грн . При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Великої Палати Верховного Судуу постановах від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 щодо оцінки витрат, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінки їх необхідності. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 13\~159,12 грн.

Outcome: approved