Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Представник позивача Патрик Г.Г. яка діє в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) 24.07.2023 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, яким просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 5957,57 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 2597,94 грн., 3 % річних в розмірі 408,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2019 року було задоволено позов Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 76753,06 грн., яке набрало законної сили 30.04.2019 року. В подальшому між позивачем та відповідачем було укладено договір про порядок повернення коштів від 15.05.2019 року, строком на 36 місяців, починаючи з 25.05.2019 року по 15.04.2022 року. Зазначила, що останнє надходження суми боргу від відповідача на рахунок позивача відбулось 17.01.2022 року. Станом на даний час загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 9626,36 грн., яку відповідач відмовляється відшкодовувати. Враховуючи той факт, що рішенням суду на даний час виконано не в повному обсязі, просив стягнути на користь позивача пеню в розмірі 5957,57 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 2597,94 грн., 3 % річних в розмірі 408,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідача та/або позивач до суду не подавали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2019 року було задоволено позов Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 76753,06 грн В подальшому на виконання вказаного рішення Святошинським районним судом м. Києва 27.05.2019 року було видано виконавчий лист (а.с. 6). 15.05.2019 року між МТСБУ та [PERSON] було укладено договір № 41467/41515/0978 про порядок повернення коштів, відповідно до якого було [PERSON] приймає на себе зобов`язання сплатити МТСБУ протягом 36 місяців починаючи з 25.09.2019 року по 15.04.2022 року борг у розмірі 76753,06 грн. на відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2019 року по справі № 759/3617/19 (а.с. 7). З надано МТСБУ виписки з карткового рахунку за період з 01.01.2016 року по 17.07.2023 року відповідачем на виконання рішення суду по справі № 759/3617/19 було сплачено 67126,70 грн. (а.с. 8-9). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його вини конання (договір чи діалект) Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Як зазначив позивач, на даний час заборгованість відповідача по виконанню рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2019 року по справі № 759/3617/19 становить 9626,36 грн., протилежного суду не надано. Згідно розрахунку наданого позивачем, загальний розмір інфляційних втрат за період з 16.02.2022 року по 17.07.2023 року становить 2597,94 грн., 3 % річних за період з 16.02.2022 року по 17.07.2023 року становить 408,00 грн., пеня за період з 16.02.2022 року по 17.07.2023 року становить 5957,57 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Стороною відповідача не спростовано розмір нарахованих 3 відсотків річних та інфляційної складової, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності", тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 2597,94 грн. та 3 % річних у розмірі 408,00 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 5957,57 грн., то суд вважає за необіднє відмовити в цій частині, оскільки до даних правовідносин стягнення пені не передбачено законом. Судові витрати у справі, що складаються з судового збору, суд покладає на відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial