Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 17 квітня 2023 року близько 02:00 год, відповідач [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на [ADDRESS] пошкодив металеву браму з хвірткою на вхідних воротах його домоволодіння, спричинивши йому матеріальних збитків на суму 7000 гривень. Ухвалою від 24.07.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, суду пояснив, що 17.04.2023 близько 02:00 год він перебував у себе вдома за адресою: [ADDRESS] . В цей час почув стук у браму, вийшовши на вулицю побачив відповідача, який перебував в стані алкогольного сп`яніння та почав вимагати в нього алкоголь, супроводжуючи це нецензурною лайкою. Після того як він відмовив йому у цьому, [PERSON] почав ногами наносити удари по його металевій брамі, хвіртці, пошкодив металевий профіль. Просив стягнути з відповідача на його користь вартість брами та засовів до неї в сумі 6280 гривень, а також 720 гривень сплачених ним коштів за установку брами, а всього 7000 гривень. Представник позивача - адвокат Совгира В.Д. позов свого довірителя підтримала за обставин у ньому викладених. Просила задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнав, підтвердив факт пошкодження воріт, погодився із сумою завданих позивачу матеріальних збитків. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Так, згідно з правилами ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.4 ЦПК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) Позивача порушені, невизнані або оспорювані Відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) Позивач звернувся до суду. При оцінці обраного Позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 17 квітня 2023 року близько 02:00 год, відповідач [PERSON] знаходячись на [ADDRESS] наніс удари ногами по металевій брамі та хвіртці позивача, в результаті чого вони були пошкоджені та прийшли в непридатний до використання стан. 18.04.2023 року Позивач звернувся з заявою до Могилів-Подільського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області. За фактом порушення громадського порядку і спокою громадян, було складено протокол серії ВАВ №430801 від 03.05.2023 року стосовно [PERSON] про вчинення ним дрібного хуліганства, тобто адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП. Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 09.05.2023 у справі №139/350/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 гривень (а.с.6,7). Як убачається з відповіді про результати звернення [PERSON] , наданої Могилів-Подільським районним відділом поліції за №6172/223/05 2023 від 08.05.2023 (а.с.8), під час опитування гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , жителів с.Посухів Могилів-Подільського району Вінницької області, останні підтвердили факт пошкодження [PERSON] металевої брами домогосподарства гр. [PERSON] . Відповідно до накладної №26 від 21 березня 2019 року, виданої ПП [PERSON] , вартість брами металевої з хвірткою, завісами та коликами становить 5960 грн., вартість засовів до брами становить 320 гривень (а.с.4). Крім того, за роботу по установці брами позивачем було сплачено додатково 720 гривень. В судовому засіданні відповідач погодився з визначеною позивачем сумою завданих матеріальних збитків. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників, їхніх представників. Відповідно до положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням, речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 рокуу №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. У даному випадку пошкоджено майно позивача, в результаті чого воно прийшло в непридатний до використання стан, сталось у зв`язку з неправомірними діями відповідача, а тому, враховуючи вищевикладене, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача матеріальні збитки в розмірі 7000 грн. Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1073, 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved