Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Родовід Банк», третя особа: [PERSON] , в якому просив визнати припиненими зобов`язання за договором поруки від 29.12.2008 року № 77.1/АК-00527.08.2 за період з 29.12.2008 року по 22.10.2013 року. В обґрунтування позову посилалась на те, що 29.12.2008 року між ним та ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ ФК «Кредит - Капітал», укладено договір поруки № 77.1/АК-00527.08.2, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед відповідачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань третьою особою за кредитним договором № 77.1/АК-00527.08.2 від 27.02.2008 року. Зазначає, що 22.04.2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до нього та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2015 року позов ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 15 309,09 дол. США та 4 456 286,25 грн.. Вказує, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.09.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 14 463,74 дол. США та 356 881,68 грн., в решті позову відмовлено. Зазначає, що про порушення кредитних зобов`язань третьою особою йому стало відомо лише після звернення ПАТ «Родовід Банк» до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме після 22.04.2014 року, а тому вважає свої зобов`язання по договору поруки частково припиненими. Вказує, що зобов`язання за договором поруки щодо сплати чергових платежів до 22.10.2013 року є припиненими через відсутність позовів до поручителя щодо стягнення чергових платежів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2018 дана цивільна справа розподілена головуючому судді Васильченко О.В.. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 28.01.2019 року відкрито провадження у справі з розглядом в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (суддя Васильченко О.В.). 19.02.2019 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 27.02.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №77.1/АК-00527.08.2. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 26 910,00 дол. США терміном до 27.02.2015 року включно. Зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу №77.1/АК-00527.08.2-3. Додатковим забезпеченням виконання умов кредитного договору [PERSON] був договір поруки №77.1/АК-00527.08.1 [PERSON] від 18.03.2008 року. Вказує, що [PERSON] систематично порушувалися умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості за договором. Зазначає, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором перевищувала вартість проданого заставного майна, АТ «Родовід Банк» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2015 року позов ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 15 309,09 дол. США та 4 456 286,25 грн.. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.09.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 14 463,74 дол. США та 356 881,68 грн., в решті позову відмовлено. Зазначає, що п. 4.1 договору поруки від 21.02.2008 року укладеного між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] , договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного погашення позичальником [PERSON] або поручителем [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Враховуючи наявність в позичальника заборгованості за кредитним договором, дія кредитного договору триває, відповідно тривають зобов`язання за договором поруки, тобто договір поруки не припинив своєї дії. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 12.07.2019 року, зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №758/711/19 за позовом [PERSON] до ПАТ «Родовід Банк», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним договору поруки. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2021, цивільну справу № 758/12556/18 (номер провадження 2/758/1344/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Скрипник О.Г., у зв`язку із звільненням судді [PERSON] .. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Скрипник О.Г. від 14.06.2021 року справу № 758/12556/18 прийнято до провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Подільського районного суду від 31.10.2022 залучено правонаступником ПАТ «Родовід Банк» - ТОВ Фінансова компанія «Кредит - Капітал». Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 28.04.2023 року поновлено провадження у цивільній справі № 758/12556/18 за позовом [PERSON] до ТОВ ФК «Кредит - Капітал», третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, від представника позивача надійшла заява, в якій остання просила розгляд справи проводити за відсутністю позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити за його відсутністю, в задоволенні позову просив відмовити. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причину неявки до суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ ФК «Кредит - Капітал», та [PERSON] (позичальником) укладено кредитний договір №77.1/АК-00527.08.2, за яким банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 26 910,00 дол. США, з кінцевою датою повернення кредиту до 27.02.2015 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки від 29.12.2008 року №77.1/АК-00527.08.2/11, за яким він виступив як поручитель позичальника. Відповідно до п. 4.1 вказаного договору зазначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. 22 квітня 2014 року АТ «Родовід Банк» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2015 року позов ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 15 309,09 дол. США та 4 456 286,25 грн.. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.09.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 14 463,74 дол. США та 356 881,68 грн., в решті позову відмовлено. Доказів того, що [PERSON] після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості як із боржника, так і з поручителя, звертався до суду із апеляційною та/або касаційною скаргою, матеріали справи не містять, а відтак, на думку суду, позивач, знаючи про перебування зазначеного спору про стягнення із нього заборгованості, мав всі можливості ще в 2015 році реалізувати свої законні права в частині пред`явлення вимог щодо визнання поруки припиненою під час розгляду спору про стягнення кредитної заборгованості Голосіївським районним судом м. Києва. Однак, позивачем лише у вересні 2018 року пред`явлено вимогу про визнання поруки припиненою. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до норм ст.ст. 3, 6, 11, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Різновидом договору є кредитний договір, договір поруки, які обов`язково укладаються в письмові формі (ст.ст. 553, 1054, 1055 ЦК України). Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» із змінами і доповненнями, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому, в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Матеріалами справи встановлено, що банк звернувся до боржника та позивача, як поручителя, із вимогою про стягнення заборгованості в солідарному порядку в 2014 році, та судом було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог про солідарне стягнення кредитної заборгованості. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Оскільки, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.09.2015 року, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, та відповідно позивачем у даній справі не було реалізовано, на думку суду, без наявності поважних причин, своїх прав під час розгляду позову про стягнення заборгованості, а відтак підстав для застосування положень ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, - в даному спорі немає. Враховуючи викладене, а також оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed