Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

10.04.2023р. позивач звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що між ними 14.05.2013р. шляхом підписання відповідачкою Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанке було укладено договір про надання банківських послуг, частиною якого є кредитний договір. Відповідно до умов договору Банк видав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 50000,00грн. Відповідачка зобов`язана була здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно у розмірі мінімального обов`язкового платежу, який розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості. Відповідачка неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 13.02.2023р. в загальному розмірі 63104,56грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 51621,58грн., заборгованості за простроченими відсотками - 11482,98грн. Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 11.04.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. 28.08.2023р. до суду від представника відповідачки - адвоката Пономаренко О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в Анкеті-заяві від 14.05.2013р., яка за твердженням позивача, є складовою кредитного договору, не вказано до якої саме послуги приєдналась відповідачка, розмір кредитного ліміту та процентної ставки, порядок та строки повернення кредиту. Посилання позивача на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів Банку є безпідставним, оскільки ці документи відповідачкою не підписані і відповідно не є складовими частинами кредитного договору. Доказів того, що саме ці Умови становлять кредитний договір, суду не надано. У зв`язку з цим у Банку відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій. В той же час, відповідачка не заперечує, що фактично отримала кредитні кошти, користувалась ними із наступним частковим погашенням. Тому Банк має права вимагати повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованості за тілом кредиту. Відповідачка погоджується із існуванням заборгованості за тілом кредиту, яка згідно її власного розрахунку становить 37527,04грн. Вказана сума вирахувана шляхом зменшення суми заборгованості за тілом кредиту, яка заявлена позивачем в позові, на суму сплачених процентів та штрафів протягом усього строку користування банківською карткою. Проти стягнення такої суми заборгованості вона не заперечує. Просить позов задовольнити частково. 08.09.2023р. від представника позивача Меркулової В.В. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що в даному випадку між сторонами було укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг. Заява про приєднання, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи Банку складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Заяву про приєднання, відповідачка підтвердила, що ознайомилася з цими документами, погодилася з ними та зобов`язалась їх виконувати. Відповідачка активно користувалася виданою карткою, чим засвідчила свою волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З приводу неправильного нарахування відсотків вона до Банку не зверталася. До певного часу вона належним чином виконувала свої зобов`язання за договором, тобто визнавала їх. Розмір заборгованості підтверджується наданою випискою з особового рахунку. Тому твердження відповідачки про відсутність доказів отримання кредиту є безпідставними. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. 22.09.2023р. до суду від представника відповідачки - адвоката Пономаренко О.О. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що законодавство допускає укладання договору приєднання, проте при цьому мають бути виконані усі умови, передбачені законодавством щодо узгодження сторонами усіх істотних умов. Однак з матеріалів справи не можна дійти висновку, що між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить підпису відповідачки. Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може. Крім того, відсутні підстави вважати, що Банк при укладанні договору дотримався вимог ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Надана позивачем Анкета-заява не містить домовленостей про сплату конкретних відсотків, пені та штрафів. Щодо наданого ним розрахунку заборгованості, то його виконано шляхом зменшення суми заборгованості, заявленої Банком як ціна позову, на суму коштів, які були стягнуті з відповідачки в рахунок погашення процентів за користування кредитом та штрафних санкцій. Труднощів у Банку щодо перевірки правильності такого розрахунку немає. Просить позов задовольнити частково. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити повністю. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Пономаренко О.О. в судовому засіданні позов визнали частково з підстав, викладених в заявах по суті. Відповідачка також додатково пояснила, що вона дійсно в 2013р. звернулась до Банку, підписала Анкету-заяву, їй було видано картку, на яку встановлено кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 50000,00грн. Вона користувалась карткою та вносила на неї грошові кошти. Певний період у неї не було заборгованості. Якщо заборгованість виникала, вона погашала її. Потім тих коштів, що вона вносила, не вистачало на погашення заборгованості. З грудня 2022р. картка заблокована і вона нею не користується. Вона не згодна з нарахованими їй відсотками і вважає, що стягненню підлягає сума, визначена з урахуванням фактично отриманих та сплачених нею коштів. Суд, вислухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Суд встановив, що 14.05.2013р. відповідачка [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. В Анкеті-заяві (арк.47) зазначено, що відповідачка згодна з тим, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором та погодилася з його умовами. Екземпляр договору згодна отримати шляхом роздруківки з сайту http.//privatbank.ua. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www. privatbank.com.ua. Вона зобов`язується виконувати їх та регулярно ознайомлюватись із змінами до них на сайті банку. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» без номера та дати Банк видав відповідачці [PERSON] такі банківські картки: 14.05.2013р. - № [NUMBER] зі строком дії до 07/16, 31.08.2016р. - № [NUMBER] зі строком дії до 10/18, 24.01.2019р. - № [NUMBER] зі строком дії до 11/22 (арк.46). 14.05.2013р. на банківську картку № [NUMBER] Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00грн., 27.07.2013р. його збільшено до 2000,00грн., 03.07.2015р. - зменшено до 1890,00грн., 24.01.2019р. - збільшено до 4500,00грн., 24.07.2019р. - збільшено до 10000,00грн., 30.10.2019р. - збільшено до 12000,00грн, 29.01.2020р. - збільшено до 15000,00грн, 21.02.2020р. - збільшено до 25000,00грн, 11.03.2020р. - збільшено до 50000,00рн., 26.12.2022р. - зменшено до 0,00грн.(арк.45). Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За цим позовом АТ КБ «Приватбанк» вимагає стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитом станом на 13.02.2023р. в загальному розмірі 63104,56грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 51621,58грн., заборгованості за простроченими відсотками - 11482,98грн. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що укладений між сторонами 14.05.2013р. кредитний договір є договором приєднання та складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] дійсно 14.05.2013р. звернулась до Банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписала її, чим надала згоду на отримання банківських послуг і відповідно уклала з Банком договір приєднання. На виконання цього договору Банк видав [PERSON] банківську картку № [NUMBER] , в подальшому 31.08.2016р. відповідачці в порядку перевипуску була видана нова картка № [NUMBER] зі строком дії до 10/18 та 24.01.2019р. - № [NUMBER] зі строком дії до 11/22. 14.05.2013р. на картку № [NUMBER] Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00грн., який поступово збільшувався, максимальний розмір кредитного ліміту становив 50 000,00грн., 26.12.2022р. кредитний ліміт було зменшено до 0,00грн. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем копією Анкети-заяви, довідками про видані банківські картки та встановлення/зміну кредитного ліміту, а також випискою з особового банківського рахунку, відкритого на ім`я відповідачки. Ці докази суд вважає належними та допустимими, тому приймає їх до уваги при ухваленні цього рішення. Крім того, факт звернення до Банку, підписання Анкети-заяви, отримання банківської картки, встановлення на неї кредитного ліміту відповідачка [PERSON] в ході судового розгляду не оспорювала і жодними доказами не спростувала. Разом з тим, судом встановлено, що в Анкеті-заяві від 14.05.2013р. не зазначений порядок та строки повернення кредиту, розмір процентів за користування ним, а також не встановлена відповідальність за порушення зобов`язання. На обґрунтування позовних вимог до позовної заяви позивач також додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (арк.48 ) та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2013-6528929 від 11.02.2013р. (арк.49-83), вказуючи, що ці документи разом із Анкетою-заявою становлять Договір про надання банківських послуг, який є договором приєднання і який було укладено між сторонами. З огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Однак надані суду Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не містять підпису відповідачки [PERSON] , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 14.05.2013р. Анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містили умови щодо порядку та строків повернення кредиту, щодо розміру, порядку та строків сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо відповідальності за порушення зобов`язання з відповідним порядком нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»). У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Виходячи з основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови надання банківських послуг, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачкою цих умов шляхом підписання відповідного документу, надані Банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а відтак підстави брати їх до уваги при вирішенні цього спору відсутні. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження досягнення між сторонами у письмовому вигляді згоди щодо істотної умови кредитного договору - ціни у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності за невиконання позичальником зобов`язання з повернення кредиту в розмірах, визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, про що зазначено в позовній заяві та доданому до неї розрахунку заборгованості. У зв`язку з цим вимога позивача про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 11482,98грн. є безпідставною і в її задоволенні слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, то суд вважає встановленим та доведеним факт отримання відповідачкою [PERSON] кредитних коштів шляхом встановлення кредитного ліміту на банківську картку первісно в сумі 300,00грн. з подальшим його збільшенням до 50000,00грн. Після встановлення кредитного ліміту відповідачка активно користувалася грошовими коштами - здійснювала оплату послуг, товарів, мобільного зв`язку тощо, вносила кошти на поповнення карткового рахунку. Вказані обставини достовірно підтверджуються наданою позивачем випискою з особового банківського рахунку, яка є первинним бухгалтерським документомі відповідно належним, допустимим доказом у цій справі. Отже, незважаючи на те, що сторонами в належній письмовій формі не були погоджені усі істотні умови кредитного договору, але враховуючи, що відповідно до положень ст.1046 ЦК України такий договір є укладеним з моменту передання грошей, суд вважає належним чином доведеним факт отримання і користування відповідачкою [PERSON] кредитними коштами. Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019р., справа №342/180/17. Крім того, ці обставини також не заперечувались відповідачкою [PERSON] в судовому засіданні. Таким чином, беручи до уваги безпідставність нарахування Банком відповідачці процентів за користування кредитом та штрафів за порушення зобов`язань, розмір яких згідно з випискою про рух коштів склав за період з 14.05.2013р. по 01.01.2023р. 30567,89грн., а також те, що в іншій частині розрахунок Банку відповідачка та її представник не оспорювали, суд вважає, що заборгованість відповідачки [PERSON] за тілом кредиту становить 32 536,67грн. (63104,56грн. - 30567,89грн.), яка і підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі вищевикладеного, позов АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Так, позивач первісно просив стягнути заборгованість в сумі 63104,56грн., судом стягнуто 32 536,67грн., що становить 51,56% від первісно заявлених вимог (32 536,67грн.х 100% : 63104,56грн). У зв`язку з цим, пропорційно задоволеним вимогам (51,56%) підлягають відшкодуванню позивачу судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1383,87грн. (2684грн х 51,56% : 100%).

Outcome: partial