Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Третьої краматорської державної нотаріальної контори Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Полянських Владимира Валеріївна, про розірвання договору довічного утримання (догляду). В позові зазначається, що позивачу належала одна друга частина квартири [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.11.1994 року Відділом по обліку та розподілу житлової площі Краматорського міськвиконкому, право власності зареєстроване в БТІ м. Краматорська за № 19399-П. 13 грудня 2022 року між позивачем та відповідачем [PERSON] , було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений Полянських В.В., державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори Краматорського районного нотаріального округу Донецької області. Відповідно до умов договору довічного утримання (догляду), відповідач [PERSON] (Набувач за договором), зобов`язувалась за договором, а саме: щомісячно матеріально забезпечувати позивача; надавати побутові послуги, прати постільну білизну; забезпечити належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів. Після укладання договору довічного утримання (догляду), відповідач не тривалий час виконувала свої обов`язки за договором, але пізніше припинила допомагати та виконувати свої зобов`язання. В теперішній час відповідач взагалі не приходить до позивача, хоча та потребує майже постійного догляду та допомоги. Зазначені обставини є підставою для розірвання укладеного договору довічного утримання (догляду) згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М.. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 28 червня 2023 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 06.09.2023 року закрито підготовче провадження. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивач зазначила, що на теперішній час сторонні люди допомагають їй, оскільки жодних умов договору довічного утримання відповідач з початку 2023 року не виконує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є родичкою позивачки. Їй відомо, що з метою отримання догляду, [PERSON] уклала договір довічного утримання з [PERSON] .. Разом з тим, остання з початку 2023 року не виконувала жодним чином своїх обов`язків за договором. Позивачу допомагають сусіди або вона. Відповідач будучи повідомленою про день та час розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилась, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалась. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Заслухавши осіб, що брали участь у справі, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, відзив на позов та відповідь на відзив суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13 грудня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений Полянських В.В., державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори Краматорського районного нотаріального округу Донецької області, за умовами якого частина квартири, в якій проживає позивач ( [ADDRESS] ), була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на відповідачку. Відповідно до п. 2 вказаного договору [PERSON] зобов`язувалась щомісячно матеріально забезпечувати Позивача (сума забезпечення визначено у 100 грн. на місяць); надавати побутові послуги, прати постільну білизну; забезпечити належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів (200 гривень на місяць). Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1 ст.756 ЦК України). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до правових висновків Верховного Суду: «не усяке порушення договору, навіть якщо це прямо прописано у договорі, - є підставою для розірвання договору. Вирішуючи питання про розірвання договору в зв`язку з його невиконанням, - суд має враховувати права та інтереси обох сторін договору, з`ясувати, чи є порушення суттєвим для сторони, яка вимагає розірвання договору та чи не поставить розірвання договору у явно невигідне становище іншу сторону договору». Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2020р. у справі № 199/3846/19 навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання. Істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач вказувала, що відповідачем умови договору довічного договору не виконуються взагалі з 2023 року. Вказані твердження підтверджуються зібраними по справі доказами, показами свідка [PERSON] , та стороною відповідача спростовані не були. Порушення відповідачем вищенаведених умов договору довічного утримання, на думку суду, є істотними, оскільки сторона відчужувача була значною мірою позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору: отримання довічного утримання (догляду), що полягає не лише в матеріальному забезпеченні, а й у наданні догляду. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved