Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

03 квітня 2023 року до Заводського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, в якій позивач просить: 1) позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути аліменти з [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява обґрунтована тим, що батько дитини проживає окремо, участі у вихованні дитини не приймає, ніколи не навідував, не цікавиться дитиною. Дитина перебуває на повному забезпеченні позивачки, всі питання по вихованню, навчанню та лікуванню дитини вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Також вважає, що він є працездатним, здоровим та зможе сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від його доходу щомісячно. 10 квітня 2023 року відкрито провадження, призначено підготовче засідання, зобов`язано третю особу надати висновок щодо розв`язання спору. 21 червня 2023 року надійшов висновок органу опіки та піклування. 27 липня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 12 вересня 2023 року надійшла заява представника органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про розгляд справи без участі представника органу опіки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, пояснила, що вона з відповідачем розірвала шлюб у 2016 році, дитина залишилася проживати з нею. На даний час вона перебуває у шлюбі з іншим чоловіком і має ще одну дитину. Коли дитині було 4 місяці, відповідач проїхав та приїжджав на 1-2 дні, а через два роки вони розлучились. Відповідач з 2014 року не проживає в Україні,, матеріально не допомагає, з дитиною не спілкується, не цікавиться ним. З цих підстав просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, відзиву не подав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2016, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 14 січня 2017 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] навчається в Миколаївському ліцеї № 55. Його батько - [PERSON] контакту зі школою не підтримує,, із вчителем не спілкується. Дитину приводить і забирає мама (довідка в.о. директора Миколаївського ліцею № 55 від 17.02.2023 № 82). Відповідно до довідки керівника Миколаївського обласного осередку Всеукраїнської федерації рукопашного бою України від 22.02.2023, видана [PERSON] , матері учня [PERSON] , його батько [PERSON] контакту з клубом не підтримує, із тренером не спілкується. Дитину на тренування приводить і забирає мати. Згідно з відповіддю КНП ММР «ЦПМСД №6» від 17.03.2023 № 140/01-09, [PERSON] проживає з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] знаходиться на обліку у сімейного лікаря [PERSON] . На прийом з`являвся з мамою, звернення у телефонному режимі проводились виключно мамою, інформовані згоди пацієнта підписувались мамою. Отже встановлено, що батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує матеріально та медичним доглядом, не спілкуються з дитиною. Про це також свідчать покази допитаних в судовому засідання свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що батько дитини ніколи ним не цікавився, матеріально не допомагає, вихованням дитини займається позивач і її чоловік. Відсутність заперечень відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав, суд також розцінює як про втрату інтересу до його дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Тому зазначені вище фактори, суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, який свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Окрім цього, згідно з висновком органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 20.06.2023 №2270/02.02.01.-22/03/14/23, на повідомлення служби у справах дітей батько дитини відреагував електронним повідомленням на телефон спеціаліста служби у справах дітей та підтвердив своє перебування у росії, заперечень щодо позбавлення його батьківських прав не надав. Враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно його сина [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав та наявність підстав для їх задоволення, виходячи з інтересів дитини. Щодо стягнення аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням викладеного, та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви - 03 квітня 2023 року та до повноліття дитини, на користь позивача. Розподіляючи судові витрати відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з дотриманням положення ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн., та на користь держави - 1073,60 грн.

Outcome: approved