Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

11.07.2023 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок 1932 року побудови, позначений в технічному паспорті літерою «А-1», загальною площею 60,7 кв. м., житловою площею 27,3 кв. м. та допоміжною 33,4 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами: веранда - літера «а1», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 01.08.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою суду від 19.09.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання. В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що житловий будинок 1932 року побудови, з господарськими будівлями та спорудами, який знахожиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.1984 року, який був успадкований ними після смерті їх брата [PERSON] , котрий помер [INFO] . Останні після смерті брата в даному будинку проживати не планували, внаслідок чого запропонували позивачу придбати у них вказаний будинок. У серпні 1984 року сторони усно домовились про умови договору купівлі-продажу, внаслідок чого відповідачі передали позивачці ключі від житлового будинку та копії правовстановлюючих документів. Крім цього, [PERSON] було виготовлено технічний паспорт та передано позивачці, а вона, в свою чергу, передала кошти в якості завдатку за вказаний будинок, в сумі по 500 карбованців кожному. Позивачка вказує, що не має можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу з власниками житлового будинку, оскільки останні на зв`язок не виходять, а зі слів сусідів на даний час проживають в Республіці Казахстан. З 1984 року і по сьогоднішній час власники житлового будинку своїм майном не цікавляться, витрат на його утримання не несуть, в такому зареєстровані не були та не проживали там, чим фактично втратили інтерес до нього. Вона, в свою чергу, з серпня 1984 року на законних підставах, тобто не порушуючи інтересів третіх осіб, володіє і користується житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Весь час доглядає за будинком, здійснює капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну ділянку, що підтверджується актом обстеження домоволодіння в [ADDRESS] . Тобто, вже більше десяти років відкрито, безперервно і добросовісно володіє чужим майном, а відтак, на думку позивачки, наявні законні підстави для визнання за нею права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, але попередньо її представник - адвокат Павкович О.В. подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без її участі та участі довірительки, вказавши що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, в таке не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сколівська міська рада Стрийського району Львівської області, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, явку представника в таке не забезпечила, пояснень з приводу позову суду не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування підготовчого засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. У зв`язку з викладеним судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 серпня 1984 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк Ю.П., зареєстрованого в реєстрі за № 556, спадкоємцями до майна [PERSON] , померлого [INFO] , є в рівних частках брати такого, а саме відповідачі у справі - [PERSON] та [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво, складається з цілого дерев`яного жилого будинку, що знаходиться в с. Крушельниця Сколівського району Львівської області на земельній ділянці, закріпленій колгоспом ім. Б. Хмельницького, які належали померлому на підставі довідки про право особистої власності, виданої виконкомом Корчинської сільської Ради 04 червня 1984 року за №184. Згідно копії технічного паспорта, виготовленого 1987 року Стрийським бюро технічної інвентаризації на замовлення власника будинку [PERSON] , загальна площа житлового будинку 1932 року побудови, що знаходиться по [ADDRESS] та позначеного в технічному паспорті літерою «А-1», становить 52,4 кв.м. До будинку належать господарські будівлі та споруди, а саме веранда - літера «а1», сарай - літера «Б», убиральня - літера «В», огородження. Як зазначає позивачка, відповідачі після смерті брата в спірному житловому будинку проживати не планували та запропонували їй придбати даний будинок. В серпні 1984 року сторони домовились про умови договору купівлі-продажу, внаслідок чого відповідачі передали позивачці ключі від будинку та копії правовстановлюючих документів, а позивачка, в свою чергу, передала відповідачам в якості завдатку по 500 карбованців кожному. На даний час позивачка не має можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу з власниками житлового будинку, оскільки втратила з ними зв`язок, а зі слів сусідів відповідачі на даний час проживають в Республіці Казахстан. З 1984 року і по даний час власники житлового будинку своїм майном не цікавляться, витрат на його утримання не несуть, в будинку зареєстровані не були та не проживали там, чим фактично втратили інтерес до нього. В свою чергу, позивачка - [PERSON] , з серпня 1984 року на законних підставах, тобто не порушуючи інтересів третіх осіб, володіє і користується житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Факт добросовісного, відкритого, безперервного проживання та володіння житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS] підтверджується актом обстеження домоволодіння в [ADDRESS] , складеним 15 травня 2023 року старостою села Крушельниця [PERSON] та головним спеціалістом міської ради Дочумінською Л.Б., в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого спірний житловий будинок безперервно по даний час знаходиться у користуванні [PERSON] . Така постійно користується даним домоволодінням разом із усіма спорудами, веде господарство, підтримує будинок в належному санітарному та технічному стані, здійснює поточний ремонт, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку, сплачує всі комунальні послуги. Згідно довідки №127, виданої 15.05.2023 року старостою с. Крушельниця Стрийського району Львівської області [PERSON] , в житловому будинку по [ADDRESS] гр. [PERSON] та гр. [PERSON] з 1984 року і по даний час не були зареєстровані, не проживали в такому, не підтримували майно в належному стані, чим фактично втратили інтерес до нього. Згідно копії технічного паспорта, виготовленого 01.06.2023 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , та довідки №128 від 01.06.2023 року,загальна площа спірного житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (позначеного у технічному паспорті літерою «А-1»), збудованого у 1932 році, становить 60,7 кв. м., з них житлова площа - 27,3 кв. м., домоміжна - 33,4 кв. м. Крім цього, до вищевказаного будинку відносяться господарські будівлі та споруди: веранда - літера «а1», огорожа - №1, ворота - №2, огорожа - №3, колодязь - літера «К». Інвентаризаційна вартість даного нерухомого майна становить 83 446 грн. Свідоцтво про право на спадщину видано Сколівською державною нотаріальною конторою 09.08.1984 року за реєстровим № 556. Обставини добросовісного заволодіння [PERSON] спірним житловим будинком підтверджуються письмовими поясненнями свідків: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , які зазначили, що [PERSON] з 1984 року по даний час добросовісно заволоділа та безперервно користується житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS] , з приналежними до нього спорудами і майном. Власники даного житлового будинку гр. [PERSON] та [PERSON] з 1984 року і по даний час у такому будинку не проживали і не проживають. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119. Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У постанові від 09.07.2019 року у справі № 920/999/16 Верховний Суд роз`яснив, що набуття права власності на річ за набувальною давністю - це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК, для такого набуття необхідна сукупність умов: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. У постанові ВС від 10.02.2020 року у справі № 923/82/19 викладено наступні висновки: «Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року № 910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник». Як вбачається із матеріалів справи, позивачка добросовісно заволоділа спірним житловим будинком, володіла таким відкрито і безперервно понад 10 років, а саме з 1984 року користується даним домоволодінням разом із усіма належними до нього спорудами, веде господарство, підтримує будинок в належному санітарному та технічному стані, здійснює поточний ремонт, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку, сплачує усі комунальні послуги. В свою чергу, власники вказаного домоволодіння з 1984 року по даний час у такому не були зареєстровані, не проживали, не цікавились станом майна, чим фактично втратили інтерес до такого будинку. Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, викладені позивачкою у позовній заяві, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами та сумніву у суду не викликають. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд вважає, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном, відкрито та безперервно ним володіє більше десяти років, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved