Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що з вони з відповідачем з 01 жовтня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 11 лютого 2015 року між ними розірвано, та є батьками [PERSON] , [INFO] . Батько дитини належним чином не піклується про доньку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з донькою, що свідчить про ухилення відповідача від виховання дитини та свідоме нехтування своїми обов`язками та підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 31 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 червня 2023 року зобов`язано Виконавчий комітет Новомиргородської міської Ради Кіровоградської області (як орган опіки та піклування), надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору з приводу позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Протокольною ухвалою від 25 липня 2023 року підготовче судове засідання закрите та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Захарова М.В. вимоги позову підтримали з підстав, викладених в позові, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи Шевченко Г.Д. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її донькою, відповідач - колишній зять, [PERSON] - онука. Донька з онукою проживає разом із нею в [ADDRESS] . [PERSON] приїхала із [PERSON] до неї, коли дитині був один рік. Останній раз [PERSON] вона бачила в суді років 5 тому, після того його не чула і не бачила. Його батьки два роки тому поїхали з Новомиргорода до Кривого Рогу. Ще коли вони жили в Новомиргороді, [PERSON] до них приїздив на свята, але жодного разу не приходив до дитини, навіть проїжджаючи на вулиці повз [PERSON], не зупинявся. До [PERSON] неможливо додзвонитися, її донька відправляла йому лист, так він його отримав, але жодної відповіді не надійшло. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та відсутність заяви позивача про розгляд справи в заочному порядку з винесенням по справі заочного рішення, що є обов`язковою підставою для розгляду справи в заочному порядку (п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України), суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідка, з`ясувавши думку малолітньої дитини та дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Вирішуючи даний позов, суд згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. У судовому засіданні встановлено, що з 01 жовтня 2011 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року між ними розірваний (а.с. 9 - копія рішення суду). Сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10), яка зареєстрована та проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні (а.с. 18-20 58- копії довідок, актів). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2016 року стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] (а.с. 11, 12 - копія рішення суду). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] (а.с. 13, 14 - копія рішення суду). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому судом [PERSON] було попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, усунувши перешкоди у спілуванні з донькою та сплативши в повному обсязі заборгованість по аліментам (а.с. 16, 17 - копія рішення суду). Згідно акту сусідів з місця проживання позивачки, батько дитини [PERSON] за адресою проживання дитини ні разу не з`являвся, дитину не відвідував, дитиною не цікавився, та його ніхто не знає (а.с. 19 - копія акту). Також, як вбачається з копій довідок, наданих ДНВК «Калинонька» Новомиргородської міської ради від 27.04.2023 та Новомиргородським ліцеєм № 2 від 02.05.2023, батько дитини [PERSON] [PERSON] за час перебування дитини у дитячому садку та школі дитиною не цікавився, не приймав участі в її вихованні, батьківські збори не відвідував. Відповідно до висновку Новомиргородської міської Ради Кіровоградської області (як орган опіки та піклування) від 20.07.2023 №02-22/400/1 щодо доцільності/не доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , Новомиргородська міська Рада Кіровоградської області (як орган опіки та піклування) вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки службою у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради не змогла надати будь-які документи, що підтверджують або спростовують виконання батьківських обов`язків громадянином [PERSON] по вихованню та утриманню доньки [PERSON] та унеможливленням з`ясувати особисту думку громадянина [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав (а.с. 78, 79). За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Так, опитана в суді за відсутності батьків, [PERSON] пояснила, що вона ніколи не бачила і не спілкувалась зі своїм батьком. Вона проживає із матір`ю та бабусею в м.Новомиргород, ходить до п`ятого класу. На запитання головуючої пояснила, що не бажає спілкуватись із батьком, оскільки у нього було багато часу, щоб з`явитись у її житті. Він жодного разу її не привітав зі святами, нічого не подарував, не зателефонував. За статтями 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу України. При вирішенні питання щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , суд не вважає за доцільне повторно попереджувати відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків. Також суд бере до уваги те, що з часу ухвалення Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області рішення від 26 квітня 2018 року, яким [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , відповідач так і не почав спілкуватися зі своєю малолітньою донькою, цікавитися її життям, займатися її вихованням. Також суд не погоджується з висновком Новомиргородської міської Ради Кіровоградської області (як орган опіки та піклування) від 20.07.2023 №02-22/400/1 щодо доцільності/не доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки такий є необґрунтованим та суперечить інтересам малолітньої дитини. Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач просить залишити за собою судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Outcome: approved