Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.03.2021 року між [PERSON] (надалі - [PERSON] ) (мати позивача) та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено міжнародний договір страхування подорожуючих осіб за кордон № EMB.09468183, умовами якого передбачено добровільне страхування медичних витрат та страхування фінансового ризику, пов?язаного із непередбачуваними витратами під час поїздки за кордон (в межах країн Шенгенської зони); добровільне страхування від нещасних випадків та добровільне страхування відповідальності перед третіми особами. Перебуваючи на території Республіки Австрія, мати позивача [PERSON] раптово захворіла на COVID-19, через що 18.03.2021 року була терміново госпіталізована, проте через складний перебіг хвороби [INFO] померла. Після смерті [PERSON] , її син [PERSON] повідомив страховика про цю подію через зазначений у страховому полісі контактний телефон [NUMBER] і звернувся із проханням надати допомогу із забирання тіла із лікарні з подальшою його репатріацією і похованням. Рішенням АТ «СК «ПЗУ Україна» по справі №?000005455 було відмовлено у страховій виплаті з відшкодування медичних витрат з посиланням на п.п. 3.5.1, 3.5.1.1, 3.5.1.2 та 3.5.4.25 Загальних умов страхування (несвоєчасне повідомлення в асистуючу компанію про страховий випадок; репатріацію організовано без участі асистуючої компанії). Згодом, відповідачем було переглянуто попереднє рішення і здійснено страхове відшкодування в сумі 3 000 євро, які оплачені медичному закладу за лікування [PERSON] . 14.12.2022 року [PERSON] , звернувся до АТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків в сумі 30 000 євро. 06.01.2023 року відповідачем відмовлено у виплаті вказаного страхового відшкодування з посиланням на п. 4.2. розділу 4 договору добровільного страхування від нещасного випадку. Причиною такої відмови вказано: «COVID-19 є захворюванням і не є наслідком нещасного випадку». Тобто за договором добровільного страхування від нещасного випадку, відповідач вважає, що смерть внаслідок COVID-19 не є страховим випадком. З листа клініки в якій на стаціонарному лікуванні перебувала [PERSON] вбачається, що вартість наданої медичної допомоги складає 8 057 євро, з яких відповідачем було сплачено 3 000 євро. Заборгованість станом на теперішній час складає 5 057 євро. Згідно з рахунком, який наданий похоронним агентством Bestattung Hanser вартість наданих послуг по підготовці тіла, кремації тіла, перевезення останків становить 6 905,95 євро, з яких станом на 27.03.2021 року позивачем сплачено 2161,95 євро, залишок суми, яка підлягає оплаті 4 744 євро. Тобто всього сума страхового відшкодування за договором міжнародного страхування подорожуючих осіб за кордон №?EMB.09468183 від 01.03.2021 року має становити: 5 057 євро + 4 744 євро. = 9 801 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 11.04.2023 року (39,825 грн./ 1євро) становить 390 324,82 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Абассовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.04.2023 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2023 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 07.06.2023 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що в усному порядку у квітні 2021 року [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із повідомленням про подію, що сталася із [PERSON] , а саме [INFO] в Австрії внаслідок захворювання на COVID-19 вона померла у лікарні. Після розгляду відповідних документів та обставин події Страховиком було прийнято рішення (страховий акт від 18.04.2021 року) про виплату 3 000,00 євро страхового відшкодування (витрати пов?язані із лікуванням COVID-19), що по курсу НБУ на дату події дорівнювало 99 456,60 грн. 14.12.2022 [PERSON] письмово звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про повторне здійснення страхової виплати за подією, що сталася 24.03.2021 в Австрії із [PERSON] . Заявник просив виплатити 30 000,00 євро страхового відшкодування внаслідок репатріації тіла померлої. ПрАТ СК «ПЗУ України» відмовило у виплаті страхового відшкодування та повідомило, що здійснило виплату в межах максимального ліміту, передбаченого для випадків COVID-19, отже підстав для перегляду немає. Договір страхування чітко визначає межі та суму страхового відшкодування у разі захворювання особи на COVID-19 та зазначає, що дана виплата складається із витрат на: діагностику; лікування; репатріацію тіла (у разі смерті), та припиняється з 31 дня після набуття чинності Договору страхування. Інших витрат та інших строків при виплаті за COVID-19 Договором страхування не передбачено.Такі особливі обмеження та ліміти при виплаті за COVID-19 є винятком зі стандартного договору добровільного медичного страхування, оскільки COVID-19 належить до особливо небезпечних інфекцій та не покривається загальним лімітом Договору страхування через його ризиковість. Крім того відповідач звертає увагу, що позивачем не надано доказів щодо оплати основного зобов?язання на рахунок медичної установи та бюро ритуальних послуг, яке позивач вимагає стягнути зі Страховика. Лише у випадку самостійної оплати рахунків медичної установи, позивач мав би право пред?являти вимоги щодо їх відшкодування у національній валюті НБУ на момент здійснення витрат, проте позивач відповідних доказів не надав. 16.06.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що наявність у страховому полісі застереження про те, що страховий захист надається згідно з рішенням ради ЄС №2004\\17\+COVID-19 відносно медичного страхування подорожуючих осіб означає, що умови договору страхування мають відповідати уніфікованим умовам страхування, встановленими нормативними актами ЄС і не можуть їм суперечити. Нормативними актами ЄС не встановлено обмежень чи лімітів при захворюванні страхувальником на COVID-19, як і немає особливих умов страхування в залежності від типу будь-якого захворювання, а є лише вимога про те, що мінімальне страхове покриття по договором страхування подорожуючих має дорівнювати 30 000 євро. Позивач звертає увагу, що до нього як до спадкоємця померлої перейшов обов`язок по сплаті витрат на її лікування, кремацію та репатріацію тіла. У судове засіданні представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.03.2021 року між [PERSON] (мати позивача) та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір страхування подорожуючих осіб за кордон №EMB.09468183, умовами якого передбачено добровільне страхування медичних витрат та страхування фінансового ризику, пов?язаного із непередбачуваними витратами під час поїздки за кордон (в межах країн Шенгенської зони); добровільне страхування від нещасних випадків та добровільне страхування відповідальності перед третіми особами. Згідно з укладеним договором, ліміт страхової суми 30 000 євро, ліміт внаслідок нещасного випадку - 30 000,00 грн. Згідно з п.п. 3.2.1. п. 3.2. Загальних умов страхування страховим випадком за даним договором страхування в частині добровільного страхування медичних витрат вважаються медичні витрати та витрати, що з ними пов?язані в залежності від програми страхування (додаток №1 до даного договору) на послуги, що надавались застрахованій особі при раптовому захворюванні та/або нещасному випадку, коли відсутність негайного медичного втручання могла призвести до серйозних порушень функцій організму (в т.ч. стійкій дисфункції якого небудь органу) або до виникнення загрози життю. Згідно додатку до договору страхування, ліміт страхового відшкодування встановлено лише на невідкладну стоматологічну допомогу, жодних інших обмежень чи встановлених лімітів не передбачено. Згідно з п.п. 3.2.1.2.7. договору страховик крім відшкодування витрат на медичні послуги відшкодовує витрати пов?язані із репатріацією тіла застрахованої особи із за кордону до місця попереднього (постійного) проживання, а саме: витрати на оформлення документів для репатріації, кремації, поховання; підготовка тіла до репатріації, кремації, поховання з дотриманням всіх достатніх формальностей у відповідності до норм та вимог здійснення міжнародних перевезень та законодавства країни де настала смерть; транспортування тіла (останків), процедуру кремації. [INFO] перебуваючи на території Республіки Австрія, мати позивача [PERSON] померла внаслідок складного перебігу хвороби COVID-19. Після смерті [PERSON] , її син [PERSON] повідомив страховика про цю подію через зазначений у страховому полісі контактний телефон [NUMBER] . Рішенням АТ «СК «ПЗУ Україна» по справі №?000005455 було відмовлено у страховій виплаті з відшкодування медичних витрат з посиланням на п.п. 3.5.1, 3.5.1.1, 3.5.1.2 та 3.5.4.25 Загальних умов страхування (несвоєчасне повідомлення в асистуючу компанію про страховий випадок; репатріацію організовано без участі асистуючої компанії). 14.12.2022 року [PERSON] , звернувся до АТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків в сумі 30 000 євро. Як вбачається з листа ПрАТ «ПЗУ Україна від 06.01.2023 року, відповідачем було переглянуто попереднє рішення і здійснено страхове відшкодування в сумі 3 000 євро, які оплачені медичному закладу за лікування [PERSON] . Разом з тим, у вище зазначеному листі, відповідачем вказано, що COVID-19 є захворюванням та не є нещасним випадком, тому не є страховим випадком. 3 листа клініки в якій на стаціонарному лікуванні перебувала [PERSON] вбачається, що вартість наданої медичної допомоги складає 8 057 євро, з яких відповідачем було сплачено 3 000 євро. Заборгованість станом на теперішній час складає 5 057 євро. Згідно з рахунком, який наданий похоронним агентством Hanser вартість наданих послуг по підготовці тіла, кремації тіла, перевезення останків становить 6 905,95 євро, з яких станом на 27.03.2021 року позивачем сплачено 2161,95 євро, залишок суми, яка підлягає оплаті 4 744 євро. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 15 Візового кодексу ЄС особи, які подорожують країнами Європейського Союзу, повинні мати адекватну та діючу медичну страхівку на весь термін поїздки, яка покриває будь-які витрати, які можуть виникнути у зв?язку із репатріацією по медичним показникам, терміновим медичним обслуговуванням та/ або терміновим стаціонарним лікуванням або смертю. Відповідно до ч. 3. ст. 15 Візового кодексу ЄС, страхування повинне бути дійсним на всій території держав-членів ЄС та діяти протягом всього періоду запланованого візиту чи транзиту особи. Мінімальне покриття повинне дорівнювати 30 000 євро. На договорі страхування подорожуючих за кордон вказано, що «Страховий захист надається відповідно до Рішення Ради ЄС 2004/17/EG щодо медичного страхування подорожуючих осіб та був призначений для страхування на території ЄС, тому даний страховий договір відповідно до частини шостої статті 16 Закону України «Про страхування» повинен відповідати Візовому Кодексу ЄС та покриття повинно дорівнювати не менше 30 000 євро без виключень щодо захворювань, зокрема COVID-19. У відповідності зі ст. 979 ЦК України,за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, зазначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Відмовляючи у здійсненні страхової виплати у повному обсязі відповідач посилається на підставу, що зазначена у п. 4.2. розділу 4 договору страхування. Так, відповідно до п. 4.2. договору страхування, страховим випадком є події, що стались внаслідок нещасного випадку, який відбувся протягом дії договору страхування, а саме: смерть застрахованої особи; встановлення застрахованій особі інвалідності І, ІІ, ІІІ групи; травматичні ушкодження та функціональні розлади у застрахованої особи, які зазначені у додатку № 1 «Таблиця розмірів страхових виплат у разі травматичних ушкоджень та функціональних розладів внаслідок нещасного випадку» до Правил добровільного страхування від нещасних випадків №210.1/1 від 09.12.2008. Слід зазначити, що Верховний Суд переглядаючи в касаційному порядку рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 351/2021/15-ц залишив в силі рішення судів попередніх інстанцій і в постанові від 03.04.2019 р. зробив наступний правовий висновок: «суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що на полісі страхування, який скріплений підписами сторін та печаткою страхувальника, покриття за цим договором становить 30 000 євро. На отриманому [PERSON] полісі міжнародного договору страхування від 02 червня 2015 року МВ/НВ-1_L№132859 вказано, що «Страховий захист надається відповідно до Рішення Ради ЄС 2004/17/EG щодо медичного страхування подорожуючих осіб та був призначений для страхування на території ЄС, тому даний страховий договір відповідно до частини шостої статті 16 Закону України «Про страхування» повинен відповідати Візовому Кодексу ЄС та покриття повинно дорівнювати не менше 30 000 євро без виключень щодо захворювань, зокрема інсульту.». Статтею 1229 ЦК України встановлено, що страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах. Якщо страхувальник у договорі особистого страхування призначив особу, до якої має перейти право на одержання страхової виплати у разі його смерті, це право не входить до складу спадщини. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. № 35/01-16 від 14.03.2023 року, внаслідок смерті [INFO] [PERSON] єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та оформив її є син померлої [PERSON] . Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Щодо заперечень відповідача, слід зазначити, що нормативними актами ЄС не встановлено обмежень чи лімітів при захворюванні страхувальником COVID-19, як і немає особливих умов страхування в залежності від типу будь-якого захворювання, а є лише вимог про те, що мінімальне страхове покриття по договором страхування подорожуючих має дорівнювати 30 000 євро. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, до приходить до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому на користь позивача підлягає виплата сума страхового відшкодування, а саме 9 801 євро, що відповідно до офіційного курсу становить 390 324,82 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про відшкодування шкоди, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 904 грн.

Outcome: approved