Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-20 00:00:00

29.06.2022 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, встановлення порядку користування та вселення, у якому просить: - усунути [PERSON] перешкоди у користуванні нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом вселення її до вказаної квартири, а також зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] будь-які перешкоди в користуванні даною квартирою та передати ключі від вхідних дверей до вказаної квартири. - встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : - виділити у користування [PERSON] та членів її сім`ї житлову кімнату площею 17,3 кв.м.; - виділити у користування [PERSON] та членів її сім`ї житлову кімнату площею 12,2 кв.м. з лоджією площею 1,3 кв.м.; - виділити у загальне користування [PERSON] , [PERSON] та членів їх сімей: кухню - 7,5 кв.м., вбиральню - 1,2 кв.м., ванну кімнату - 2,7 кв.м. та коридор - 9,0 кв.м. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона та відповідачка є співвласниками квартири [ADDRESS] . Так, позивачці та відповідачці належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці вказаної квартири. Оскільки з моменту набуття права власності на частку квартири, вона не може в неї потрапити, оскільки з боку відповідачки виняться їй відповідні перешкоди, тому позивачка звернулась до суду з даним позовом Ухвалою від 01.07.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 02.08.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. На адресу суду від її представника надійшов відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що останній проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторони відповідача. Вислухавши пояснення сторони позивачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування частки квартири від 11.08.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1612. Інша 1/2 частка вказаної квартири належить відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.06.2018 р. державним нотаріусом Козелецької районної державної нотаріальної контори Згідно з технічного паспорту квартири [ADDRESS] , вона складається з двох кімнат, житловою площею - 29,5 кв.м., загальною площею 51,2 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 17,3 кв.м., 2-а кімната - 12,2 кв.м., кухня - 7,5 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., ванна кімната - 2,7 кв.м., коридор - 9,0 кв.м. Квартира обладнана лоджією - 1,3 кв.м., вихід до якої наявний з кімнати площею 12,2 кв.м. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що не може знайти з відповідачкою порозуміння щодо користування спільною квартирою, і як наслідок не може вільно нею користуватись. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Крім того, у статті 150 ЖК України, зазначено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до вимог ст. 358 ч.1 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за їх згодою. Співвласники у відповідності до вимог ст.358 ЦК України можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності . У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, оскільки співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Отже, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17.02.2016 р. в справі № 6-1500цс15, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Згідно з п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 постанови № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Судом встановлено, що ідеальна частка кожного з співвласників становить 14,75 кв.м. від житлової площі та 25,6 кв.м. від загальної площі. В судовому засіданні, встановлено, що станом на день звернення до суду з позовом між сторонами порядок користування квартирою не встановлювався. Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] та тільки з врахуванням цього просила їй виділити більшу житлову кімнату площею 17,3 кв.м., залишивши у користуванні відповідачки житлову кімнату площею 12,2 кв.м. з лоджією площею 1,3 кв.м., що у сукупності становитиме 13,5 кв.м. Разом з тим, відповідачка під час розгляду справи іншого порядку користування не запропонувала. Наявність вчинення позивачці перешкод з боку відповідачки щодо користування належним їм майном підтверджується заявою позивачки, поданою до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.10.2021 р. (кримінальне провадження № 12021105100003448 від 28.09.2021р.). Стороною відповідачки на спростування вказаних обставин жодного доказу суду надано не було. За таких обставин, враховуючи розміру житлової площі квартири, а також приймаючи до уваги, що кожна з кімнат є ізольованою та їх площа майже відповідає розміру часток у праві власності на спірну квартиру, при цьому запропонований позивачкою варіант користування квартирою [ADDRESS] не буде порушувати права співвласників, які самостійно його погодити не мають можливості, суд приходить до висновку, що позов у даній частині вимог є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : - виділити у користування [PERSON] та членів її сім`ї житлову кімнату площею 17,3 кв.м.; - виділити у користування [PERSON] та членів її сім`ї житлову кімнату площею 12,2 кв.м. з лоджією площею 1,3 кв.м.; - виділити у загальне користування [PERSON] , [PERSON] та членів їх сімей: кухню - 7,5 кв.м., вбиральню - 1,2 кв.м., ванну кімнату - 2,7 кв.м. та коридор - 9,0 кв.м. Оскільки, судом встановлено, що відповідачка чинить позивачці перешкоди у користуванні належним їй майном, зокрема перешкоджає доступу до спірної кватири, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про усунення перешкод також є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає необхідним усунути [PERSON] перешкоди у користуванні нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом вселення її до вказаної квартири, а також зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] будь-які перешкоди в користуванні даною квартирою та передати їй ключі від вхідних дверей до вказаної квартири. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1984,80 грн.

Outcome: approved