Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач покликається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.02.2021 року,\~від шлюбу\~мають неповнолітню\~дитину:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Однак подружнє\~життя з\~відповідачем не\~склалося,\~тривалий час\~шлюбних стосунків\~вони не\~підтримують. Жодного матеріального утримання для дитини відповідач не надає, хоч отримує регулярний значний дохід, є працездатним, інших утриманців не має. Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трьох річного віку, тому ніде не працює, доходів немає. З урахуванням наведеного, [PERSON] просить шлюб розірвати, так як він існує формально, визначити місце проживання дитини з нею, а також стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , у розмірі 2500 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття; а також утримання в розмірі 2500 грн., щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку, тобто до [INFO] , починаючи з 19.12.2022 року, а також просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору. Клопотання, процесуальні дії у справі. 21.12.2022 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі. 08.02.2023 року сторонам у справі, за заявою відповідача [PERSON] надано строк для примирення. 03.10.2023 року поновлено провадження у даній справі. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась; згідно письмової заяви підтримала позовні вимоги повністю, просить провести розгляд справи у її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Судова повістка надіслана відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, що вказана у довідці отриманої від УДМС України в Рівненській області. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається із довідки про причини повернення судової повістки від 01.09.2023 року (поштове повідомлення №3460003236660), [PERSON] за зареєстрованою адресою відсутній. Крім того, оголошення про виклик відповідача в судове засідання розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. На підставі вказаних положень ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Із свідоцтва про шлюб встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.02.2021 року. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 08.01.2022 року, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Із довідки про реєстрацію місця проживання №1946 від 23.06.2021 року, виданої ЦНАП Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно положень ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Судом із позовної заяви встановлено, що між подружжям склались відносини, які унеможливлюють подальше збереження шлюбу, повторного клопотання про надання строку для примирення жодною зі сторін не заявлено, після надання строку для примирення позивач наполягає на розірванні у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про розірвання шлюбу. Також, зважаючи на вік дитини, після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити дитину проживати з матір"ю, будь-якиїх заперечень з ціього приводу від відповідача не надійшло. Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію\~ратифіковано Законом\~№475/97-ВР\~від 17.07.1997\~року) передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину, а тому з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка має право на утримання від своїх батьків, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). Визначаючи розмір аліментів, суд приймає до уваги наступні обставини. Відповідно до положень ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Відповідно до положень ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, не висловив своє відношення до заявлених позовних вимог шляхом подання письмової заяви, не з`явився в судове засідання і представив суду будь-яких доказів на спростування обставин, яким обґрунтовуються позовні вимоги. Не надано доказів наявності у відповідача інвалідності, його непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов`язку утримувати дитину та дружину, зокрема у визначеному позивачем розмірі. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працювати та виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню дитини та дружини, з якою проживає дитина. Враховуючи вищевикладені обставини, вік дитини та її потреби, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, що є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, суд вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача утримання для дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років в розмірі 2500 грн., щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трьохрічного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати у справі зі сплати судового збору, в частині розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача; в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Згідно платіжного документу від 19.12.2022 року позивач [PERSON] сплатила 992 грн. 40 коп. судового збору при зверненні із позовом до суду, а тому дані судові витрати підлягають стягнення з відповідач на користь позивача.

Outcome: approved