Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Криворізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому, як члену садівничого товариства «УКРАЇНА» у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, було надано у користування земельну ділянку № [NUMBER] , яку він використовує відповідно до цільового призначення. Раніше вказана земельна ділянка, на якій була розміщена тимчасова споруда для зберігання садового інвентарю, спеціального одягу та врожаю сільськогосподарських культур, перебувала у користуванні [PERSON] . На початку травня 2006 року [PERSON] , який за віком та за станом здоров`я вже не мав наміру та можливості використовувати надану йому земельну ділянку, запропонував позивачу придбати у нього належну йому тимчасову споруду та, відповідно, отримати право користування земельною ділянкою, на що позивач погодився. Позивач сплатив [PERSON] оговорену грошову суму, в свою чергу [PERSON] передав позивачу ключі від воріт огорожі земельної ділянки та від двері тимчасової споруди, подав заяву про вихід з членів кооперативу у зв`язку з припиненням користування земельною ділянкою інвалідок укладеної між ним на позивачем угоди. При цьому [PERSON] запевнив позивача про те, що будь-яке право власності або користування третіх осіб на земельну ділянку станом на дату умалення між ними угоди не існує та, відповідно, не зареєстровано, і позивач, як наступний землекористувач, у подальшому має право на безоплатну приватизацію цієї земельної ділянки. Починаючи з травня 2006 року і по теперішній час, позивач безперервно використовує земельну ділянку під [ADDRESS] за її цільовим призначенням, своєчасно, як член садівничого товариства, вносить плату за воду, електроенергію, надання побутових послуг, тощо. В червні 2022 року, під час вирішення питання щодо приватизації земельної ділянки, позивачу стало відомо, що земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,0499 га, яку позивач використовує як член садівничого товариства «Україна», рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 08 грудня 1999 року № 559, передано у власність [PERSON] . Право власності посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії Н-ДП № 030975, зареєстрованим у Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 16 січня 2001 року за № 838, відомостей про земельну ділянку до автоматизованої системи Державного земельного кадастру не внесено. Позивач під час укладення угоди щодо придання тимчасової споруди та, відповідно, отримання права на використання земельної ділянки, не знав та не міг знати про наявність рішення виконкому про передачу вказаної земельної ділянки у власність [PERSON] , оскільки ні [PERSON] , ні голова правління садівничого товариства позивача про це не повідомили. Відповідно до відомостей Державного реєстру актів цивільного стану громадян [PERSON] помер [INFO] , про що Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис № 326 від 03 березня 2007 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно за № 308972051, право власності на земельну ділянку № [NUMBER] в садівничому товаристві «УКРАЇНА» не зареєстровано, що свідчить про те, що право власності на земельну ділянку після смерті [PERSON] до ймовірних спадкоємців не переходило. До територіальної громади міста право власності на вказану земельну ділянку також не перейшло. Позивач вважає, що оскільки йому не було відомо про власника земельної ділянки, з огляду на добросовісний характер набуття ним права користування земельною ділянкою, відкрите, безперервне користування земельною ділянкою протягом 17 років, за ним має бути визнано право власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0466 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська області, м. Кривий Ріг, садівниче товариство «УКРАЇНА», земельна ділянка № [NUMBER] , за набувальною давністю. Ухвалою суду від 18.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи провести без участі представника Криворізької міської ради. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України\~вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд\~\~дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за час свого життя з підстав, що не заборонені законом, [PERSON] набув право власності на: земельну ділянку призначену для ведення садівництва площею 0,0499 га, розташовану на території садівничого товариства «УКРАЇНА» в м. Кривому Розі, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії Н-ДП № 030975, який зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 16 січня 2001 року за № 838 на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 08 грудня 1999 року № 559. [PERSON] помер [INFO] , про що Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис № 326 від 03 березня 2007 року. Як вбачається з копії членської книжки садівничого товариства «УКРАЇНА» [PERSON] , починаючи з травня 2006 року вносить плату за воду, електроенергію, надання побутових послуг як член садівничого товариства. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач, починаючи з травня 2006 року безперервно користується вищевказаною земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська області, м. Кривий Ріг, садівниче товариство «УКРАЇНА», земельна ділянка № [NUMBER] , та продовжує добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватися нею. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2019 у справі № 465/6560/15-ц, провадження № 61-23753свІ8, зазначено про те. що правовий інститут надувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Застосовуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Має значення факт добросовісності позивача саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Таким чином, з огляду на фактичні норми закону, які регулюють спірні відносини, умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: І) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років: 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Вищевказана правова позиція узгоджується з позицією, яка викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Такий правовий висновок викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved