Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-25 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач) про поділ майна подружжя, в якому вказав, що з 09.05.2004 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , за час перебування в якому у них народилися дитина: донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року у справі №761/2152/18 шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі з відповідачем ними було придбано земельну ділянку площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Колонщина, кадастровий номер 3222782601:01:001:0205, яку зареєстровано на відповідача. Звернувшись до відповідачки з наміром продати земельну ділянку або добровільно провести її поділ відповідач йому відмовила, тому за захистом своїх прав звернувся до суду з даним позовом. Позивач просить суд: провести поділ спільного сумісного майна подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Колонщина, кадастровий номер 3222782601:01:001:0205, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 398162932227. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 08.02.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 21.03.2023 року дану справу передано за підсудністю до Макарівського районного суду Київської області, яка надійшла до суду 24.04.2023 року та передана на розгляд судді Білоцькій Л.В. Відповідачем подано відзив на позов, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач вказала, що проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає до них мають бути застосовані наслідки спливу позовної давності. Також відповідач вказала, що позивач при поділі між ними майна приховав ту обставину про наявність у нього транспортного засобу, який належить [PERSON] , та після розірвання шлюбу залишився у користуванні позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони у справі, [PERSON] , та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.05.2004 року (а.с. 10). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року у справі №761/2152/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 40). За час перебування сторін у справі у шлюбі, 02.07.2015 року [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Колонщина, кадастровий номер 3222782601:01:001:0205 (а.с. 41-42). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2015 року власником вказаної земельної ділянки є [PERSON] (а.с. 43). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.12.2022 року власником земельну ділянку площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Колонщина, кадастровий номер 3222782601:01:001:0205 є [PERSON] (а.с. 8-9). Вирішуючи заявлений спір, суд керується також наступним. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статей 256, 257 та частини першої статті 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Згідно зі статтею 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Не варто прирівнювати момент розірвання шлюбу із моментом початку перебігу строку позовної давності щодо вимог про поділ майна. Обов`язок доведення часу, з якого одному із подружжя стало відомо про порушення його права, покладається на позивача. У відповідності з частинами першою, третьою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. За правилами, встановленими частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило застосовується, зокрема, при вирішенні судом спорів за позовами про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, заявленими після розірвання шлюбу ( ч.2 ст.72 СК України) . У випадках передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 СК України мають застосовуватися правові приписи, закріплені в частині третій статті 267 ЦК України (Висновок ВСУ №6-617цс17 від 27.04.2017 року). Якщо один з подружжя вважає, що його право власності було порушено, він може звернутися до суду за захистом цього права, але не пізніше, ніж через три роки. Вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 345/2962/14. Відповідно до статті 72 СК України позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Тобто, якщо жоден із співвласників не вчиняє дій, які порушують або заперечують права іншого співвласника, або такий співвласник не знає і не може знати про такі порушення, то позовна давність не обчислюється. Факт розлучення не свідчить про порушення права власності. Такого висновку дійшов також і Верховний Суд у своїй Постанові від 06.11.2019 р. Зокрема судом було зазначено, що неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розлучення, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на спільне майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Якщо позивач посилається на те, що він не знав і не міг знати про порушення свого суб`єктивного права, він має довести цю обставину в суді. Так само, якщо відповідач твердить, що позивач знав або повинен був знати про порушення свого суб`єктивного права, він не звільняється від обов`язку подання з цього приводу доказів. Оцінюючи подані докази в їх сукупності суд визначає початковий момент перебігу строку позовної давності. У позовній заяві позивач не зазначає коли саме він дізнався про порушення свого права власності щодо земельної ділянки, яка є предметом спору. У свою чергу відповідач посилаючись на наявність підстав для застосування позовної давності у даному спорі, обґрунтовує їх тим, що 05.10.2018 року шлюб між ними було розірвано. В Постанові Великої палати Верховного суду від 19.01.2023 року №141/1770/19 зазначено, що порівняльний аналіз словоформ "дізналася" та "повинна була дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Також відповідач вказує, що позивач не враховує ту, обставину, що після розірвання шлюбу земельна ділянка отримала поліпшення у вигляді підведення до неї електроенергії (на підтвердження цьому відповідач надала відповідну довідку а.с. 44). А також відповідач посилається на те, що позивач приховав ту обставину, що має значення при поділі майна, а саме після розірвання шлюбу у нього знаходиться транспортний засіб, який належить [PERSON] , що свідчить про його недобросовісність. Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, оскільки позивач не звернувся до суду із заявою про поновлення терміну позовної давності, а відповідач подала клопотання про її застосування, суд зазначає про обґрунтованість позовних вимог, проте з врахуванням вимог ч. 2 ст. 72 СК України,

Outcome: dismissed