Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-27 00:00:00

Представник позивача Нофенко Л.В., діючи в інтересах АТ «Криворізька теплоцентраль», звернулася до суду з позовною заявою 03 грудня 2020 року, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з 01 жовтня 2013 року по 01 листопада 2020 року в розмірі основного боргу 39 244 грн. 46 коп., інфляційні втрати 3 772 грн. 85 коп., 3% річних 3 576 грн. 28 коп.; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2\~102 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де споживачем послуг є [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01 жовтня 2013 року по 01 листопада 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 39 244 грн. 46 коп., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 3 772 грн. 85 коп., 3% річних 3 576 грн. 28 коп. Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 03 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.16-17). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача [PERSON] адвокат Скоробогатько В.Ю. подав відзив на позов (а.с.52-55). Свої заперечення по суті пред`явлених вимог мотивував тим, що [PERSON] не є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», оскільки в його житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] встановлено автономне опалення. Підтвердженням цьому є акт №2 від 02 березня 2012 року про відключення КПТМ «Криворіжтепломережа» квартири від централізованого опалення, робочий проект автономного опалення, розроблений на підставі технічних умов на проектування газопостачання автономного опалення в квартирі, акт приймання в експлуатацію газифікованого об`єкта від 12 листопада 2010 року. Таким чином, з 02 березня 2012 року відповідач не споживає послуги з централізованого опалення, а тому ніякого відношення до нарахованого боргу не має. Окремо зазначив, що відповідач не є єдиним власником квартири, яка належить йому на праві спільної часткової власності. У договірних відносинах з АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідач не перебуває та протягом періоду з 2013 по 2017 рік жодних послуг не отримував, доказів протилежного позивач не надав. Також зазначив про свою незгоду з наданим позивачем розрахунком заборгованості, а саме без врахування показів лічильника обліку. Крім того, з огляду на відсутність у додатках до позову рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль» та безпосередньо буд. [ADDRESS] . З поданого позову не можливо встановити, з якого періоду АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги та які конкретно. Оскільки питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення, в той час позивачем не доведено, що [PERSON] є споживачем послуг, користувався ними, тому підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, 13 травня 2022 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності (а.с.68-69), адже позовні вимоги заявлено за період з 01 жовтня 2013 року по 01 листопада 2020 року, в той час як позов пред`явлено до суду 03 грудня 2020 року, тобто поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Відтак представник вважає, що стягнення заборгованості можливе лише в межах періоду з жовтня 2018 року по листопад 2020 року. 14 червня 2022 року від представника позивача адвоката Морозової О.С. надійшла відповідь на відзив (а.с.71-76). Представник позивача зазначила, що рішенням виконкому Криворізької міської ради №343 від 12 жовтня 2011 року було надано згоду КПТМ «Криворіжтепломережа» передати ДП «Криворізька теплоцентраль» на балансовий облік та в повне господарське відання окремі об`єкти теплопостачання без передачі права власності, що знаходяться у Довгинцівському, Саксаганському, Жовтневому та Інгулецькому районах м. Кривого Рогу, у тому числі й буд. [ADDRESS] . При передачі вказаних об`єктів теплопостачання інформація про відключення кв. [ADDRESS] від системи централізованого опалення та встановлення автономного від КПТМ «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль» не надходила. Відтак посилання відповідача на законність встановлення у квартирі автономного опалення є нікчемними та такими, що спрямовані на введення суду в оману: за відсутності у відповідача акта та Витягу, затвердженого рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання таке відключення є самовільним. 18 серпня 2022 року представник відповідача подав пояснення на відповідь на відзив (а.с.85-90). Представник зауважив, що регламентована законом процедура відключення квартири від системи централізованого опалення з боку відповідача була повністю дотримана. Додатково зазначив, що [PERSON] не є належним відповідачем по справі, оскільки належним відповідачем є [PERSON] , яка є власником квартири, отримувала дозвільні документи на влаштування автономного опалення в квартирі. При вирішенні справи також як за преюдицію просив врахувати висновки судів першої та апеляційної інстанцій, викладені у судових рішення по справі №214/1648/19, де спір є аналогічним. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] попередньо подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Скоробогатько В.Ю. в судове засідання не з`явились, однак останній подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечував повністю та просив застосувати строк позовної давності. Суд неодноразово викликав відповідача та його представника в судове засідання для з`ясування окремих обставин справи, однак незважаючи на це вони не заявили про свою участь в судовому засіданні. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення учасників справи, висловлену ними позицію по справі у поданих процесуальних документах, суд вважає за можливе ухвалити рішення за їх відсутності за обсягом наявних у справі доказів. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження у справі не вживались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники -\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем\~(крім\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. За\~бажанням споживача\~оплата житлово-комунальних\~послуг може\~здійснюватися шляхом\~внесення авансових\~платежів згідно\~з умовами\~договору про\~надання відповідних\~житлово-комунальних\~послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] , значиться зареєстрованим в житловому приміщенні з 15 лютого 2016 року (а.с.15). Разом з ним в житловому приміщенні з 29 липня 2008 року значиться зареєстрованою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] , а.с.94) дружина відповідача. При цьому, [PERSON] є власником 1/3 частки вказаної квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 30 квітня 2014 року (а.с.95, 96-97). На підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 жовтня 2011 року № 343 та згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 липня 2013 року № 01/25-0940 щодо надання погодження на передачу теплових мереж та ТРП) державному підприємству «Криворізька теплоцентраль», яке перетворено на АТ «Криворізька теплоцентраль», доручено прийняти функцію забезпечення тепловою енергією споживачів міста у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах міста. Отже, надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення відповідачеві за адресою:\~ [ADDRESS] здійснювалось АТ «Криворізька теплоцентраль». Вказана інформація є загальновідомою та не потребує окремого доказування. Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачеві надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, та постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Скоробогатька В.Ю. на встановлення у квартирі за адресою: [ADDRESS] автономного опалення та відключення від системи централізованого опалення, що виключає необхідність в наданні послуг АТ «Криворізька теплоцентраль» суд оцінює критично, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини вони суду не надали. Суд зауважує, що питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила). Відповідно до пункту 24 Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (п.25 Правил). Згідно з п.26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (далі Порядок №4, втратив чинність з 17 вересня 2019 року), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази установлення системи автономного опалення з відключенням від системи централізованого опалення в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , у встановленому законом порядку. Сам по собі факт отримання технічних умов ВАТ «Криворіжгаз» на реконструкцію системи газопостачання шляхом встановлення автономного опалення в приміщенні квартири з установкою котла в приміщенні кухні (а.с.49), виготовлення ЧП «БИН-ВАМ СЕРВІС» на замовлення [PERSON] робочого проекту реконструкції системи газопостачання, акта від 02 березня 2012 року №2 (а.с.67) у сукупності не визначають можливість відключення приміщення від системи централізованого опалення поза визначеним законом порядком та не звільняють від обов`язку сплачувати послуги з централізованого опалення. Однак, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача після відключення від мережі централізованого опалення до створеної рішенням виконкому Криворізької міської ради міжвідомчої комісії з питання відключення споживача від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, прийняття комісією відповідного рішення. Тому об`єктивно встановити, що відповідач не користувався послугами позивача з теплопостачання - неможливо. У зв`язку з вищенаведеним, суд зауважує, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не тягне за собою зняття теплового навантаження на будинок та припинення нарахувань за користування централізованою системою опалення, та не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Докази звернення відповідача з претензіями, скаргами щодо порушення порядку\~надання житлово-комунальних\~послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни їхніх споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в матеріалах справи відсутні. Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з 2013 року по 2020 рік, позивач нараховував відповідачеві плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів та опалювальної площі житлового приміщення 57,60 кв.м., відсутності пільг та субсидії, однак останній кошти за вказані послуги належним чином не сплачував, внаслідок чого станом на 01 листопада 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 39\~244 грн. 46 коп. Як слідує з наданого позивачем розрахунку (а.с.6, 7), в межах заявленого періоду відповідач жодних платежів на оплату поточних нарахувань та погашення облікованої заборгованості не вносив жодних платежів. У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в попередній редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що сума заборгованості за послуги теплопостачання за 01 жовтня 2013 року по 01 листопада 2020 року розрахована вірно та складає 39 244 грн. 46 коп., що підтверджується доказами у матеріалах справи (а.с.6, 7). При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат 11\~084 грн. 51 коп. та 3% річних від простроченої суми боргу 3 576 грн. 28 коп. вважає вірним (а.с.8, 8-зворот). Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», тому доводи представника відповідача щодо недоведеності вимог у частині розміру заборгованості та його невірності є необґрунтованими. Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між\~відповідачем і\~позивачем існували\~фактичні договірні\~відносини, суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов договору та наявність підстав для стягнення з нього заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами, з огляду на таке. Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 зазначила, що для цілей застосування ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи теж заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Аналогічна позиція щодо застосування строку позовної давності до солідарних вимог за заявою одного з відповідачів висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2022 року по справі № 367/8426/17. Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Частиною 1\~статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку. Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як встановлено судом, в межах заявленого у позові періоду з 01 жовтня 2013 року по 01 листопада 2020 року відповідач жодних платежів не здійснив. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 03 грудня 2020 року відповідно до штемпелю реєстрації вхідних документів судом, а заборгованість заявлено за період з 01 жовтня 2013 року по 01 листопада 2020 року, суд приходить до висновку про дійсність пропуску позивачем трирічного строку позовної давності до вимог по заборгованості, нарахованим до 03 грудня 2017 року. Відтак, оскільки відповідач, діючи через представника, звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку, суд,

Outcome: partial