Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-01 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ\~«УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС»\~від імені\~якого діє\~Руденко Костянтин\~Васильович звернулося\~до суду\~з позовом\~до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики у сумі 83000,00 грн., а також судових витрат у вигляді сплаченого судового збору - 2684,00 грн. та витрат на правничу допомогу - 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в процесі цивільно-правової реалізації укладеного між позивачем та відповідачем договору позики, зобов`язання відповідача зі сплати позики та інших нарахувань залишилися невиконаними, внаслідок чого відповідач заборгував перед позивачем станом на 28 липня 2023 року суму за предметом позову. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. За умовами Договору позики № 51/95819966 від 4 січня 2021 року (надалі Договір, а.с. 5-6) ТОВ «Партнер Фінанс», надало [PERSON] (далі - Позичальник) позику в сумі 10000,00 гривень для споживчих цілей на 365 днів (а.с. 5-6). Згідно пункту 3.2 цього Договору, Позичальник підтвердив, що він отримав суму позики у повному обсязі у дату підписання цього Договору. Відповідач ознайомився з паспортом споживчого кредиту, в якому було визначено основні умови кредитування, орієнтовний графік платежів та підтвердив це своїм підписом у документі (а.с. 9-10). 12.07.2023 року між ТОВ «ПАРТНЕР ФІНАНС» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» було укладено договір відступлення прав вимоги №12072023, відповідно до якого позивач прийняв належні ТОВ «ПАРТНЕР ФІНАНС» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників. З витягу реєстру боржників вбачається, що ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло право вимоги в тому числі і до [PERSON] (а.с. 23). ТОВ «ПАРТНЕР ФІНАНС» листом від 12.07.2023 №3/07-23, повідомило позивача, що заборгованість [PERSON] за Договором станом на 12.07.2023 року становить: 10000,00 гривень заборгованість за позикою, 70200,00 гривень заборгованість по процентам, 2800,00 гривень - заборгованість за комісією. Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга ст. 1050 Цивільного кодексу України). Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент ухвалення судового рішення по справі,\~ зобов`язання за\~ Договором відповідачем не виконані. Заборгованість Позичальника станом на 28 липня 2023 року за предметом позову у сумі 83000,00 гривень (в т.ч. 10000,00 гривень заборгованість за позикою, 70200,00 гривень заборгованість по процентам, 2800,00 гривень - заборгованість за комісією) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування даних витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, представник позивача надав суду: договір №03/07/2023 про надання юридичних послуг від 03.07.2023 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність на представництво інтересів, акт приймання-передачі наданих послуг №2 до договору №03/07/2023 від 03.07.2023 року, платіжну інструкцію №151 від 27.07.2023. Так, вартість послуги представника позивача щодо складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника становить 5000,00 грн. (п. 3.1 Договору №03/07/2023 про надання юридичних послуг від 03.07.2023 року). Представник позивача\~надав зазначену\~послугу ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг №2 до договору №03/07/2023 від 03.07.2023 року (а.с. 29) та платіжною інструкцією №151 від 27.07.2023, якою було здійснено відповідну оплату (а.с. 30). Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 01.02.2022 року по справі №910/10935/20, укладання договору про надання правничої допомоги адвокатом як фізичною особою-підприємцем не позбавляє його статусу адвоката, а тому не впливає на правильність розподілу судових витрат у справі. Разом з тим, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не подавав до суду заперечень (у випадку їх наявності) щодо розміру заявлених представником позивача судових витрат, які на його думку, підлягають до стягнення з відповідача. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що витрати понесені позивачем на правничу допомогу є обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами, а тому така вимога підлягає задоволенню. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору по справі у сумі 2684,00 грн. (а.с. 4) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved