Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Черкаської окружної прокуратури про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2004 році постановою старшого слідчого прокуратури Придніпровського району м.Черкаси Власенко К.Ю. було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка на прави приватної власності належить позивачу. 23.11.2018 року СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області винесена постанова про закриття кримінального провадження., у зв`язку з відсутністю кримінального правопорушення. Арешт майна, що є предметом даного позову, порушує права та інтереси позивача та позбавляє його можливості розпоряджатися майном на власний розсуд. 25 травня 2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси позовну заяву залишено без руху з наданням терміну на усунення недоліків. 06.06.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 25 травня 2023 року недоліки вказані в ухвалі позивачем усунуті. Ухвалою суду від 08 червня 2023 року відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам роз`яснено прядок розгляду справи, подання відзиву і доказів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Разом з тим, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник Черкаської окружної прокуратури в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засідання встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 09.02.1998 р. належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №224969092 від 22.09.2020 вбачається, що тип обтяження: арешт, режстраційни номер обтяження 5081681, зареєстровано: 06.06.2007 за №5081681 реєстратором: Перша черкаська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова 05-769НП/03, 10.03.2004, прокуратура Придніпровського району Черкаської області, об`єкт обтяження квартира, адреса [ADDRESS] , власник: [PERSON] . З листа першого заступника начальника МВС України в Черкаській області Кожухівського В.О. за №5/3-4 від 11.03.2014 року вбачається, що кримінальна справа №0210400162 порушена прокуратурою Придніпровського району Черкаської області в 2004 році. Досудове слідство у вказаній справі слідчими ОВС в Черкаській області не провалилося, рішення про накладення арешту на належне майно [PERSON] не приймалося. Також рекомендовано звернутися з клопотанням про зняття арешту до прокуратури Черкаської області або до прокуратури м.Черкаси. Також, відповідно до листа т.в.о. МВС України в Черкаській області Гусаченко Д.В. від 03.04.2015 року №3-6,7 вбачається, що кримінальна справа №0210400162 порушена прокуратурою Придніпровського району Черкаської області в 2004 році. Досудове слідство у вказаній справі слідчими ОВС в Черкаській області не провалилося, рішення про накладення арешту на належне майно [PERSON] не приймалося. Також в райвідділі відсутня інформація про надходження зазначеної кримінальної справи з прокуратури для проведення досудового слідства. Арешт на квартиру за адресою [ADDRESS] накладено відповідно до постанови слідчого прокуратури Придніпровського району м.Черкаси від 10.03.2004. На даний час обтяження не скасовано. Рекомендоване з даним питанням звернутися до прокуратури м.Черкаси або до прокуратури Черкаської області. Відповідно до листа Черкаської окружної прокуратури від 11.10.2022 №163-3095-22 встановлено, що в провадженні СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області перебували матеріали кримінального провадження № 12013250050002126 від 25.06.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Постановою Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області від 23.11.2018, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013250050002126 від 25.06.2013 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.1 КК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Між тим, ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У рішенні ЄСПЛ у справі «Uzan та інші проти Турції» (скарги № 19620/05, 41487/05, 17613/08 и 19316/08) від 05.03.2019 року, Європейський Суд встановив, що заявники скаржилися на тривале застосування тимчасових заходів щодо їхнього майна та відмову органів влади скасувати ці заходи протягом кількох років, навіть з урахуванням того, що заявників не було визнано винними у кримінальному провадженні або відповідачами у цивільному провадженні. Європейський Суд прийшов до висновку, що влада не змогла встановити «справедливий баланс» між захистом суспільних інтересів та вимог захисту прав заявників на повагу їх власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на мирне володіння майном). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Як встановлено судом, через наявність обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо арешту нерухомого майна позивач обмежений у праві здійсненні свого права на розпорядження власністю. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року в справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Outcome: approved