Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-03 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.06.2019 року між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір № 18-2019, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 50000 грн. Відповідно до договору добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 від 01.12.2018 року, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», останнє приймає на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами договору страхування, виплатити АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування. З 27.05.2020 року відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 38125,56 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом понад шістдесят календарних днів, настав страховий випадок. Платіжним дорученням №35397 від 24.03.2021 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» виплатило АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування по зобов`язанню відповідача в сумі 24284,56 грн. До ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» перейшло право вимоги до відповідача на вказану суму. Між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та ФОП [PERSON] укладено договір № 01-05 про відступлення права (цесії) від 20.05.2021 року. Відповідно до цього договору ФОП [PERSON] набуває право вимоги первісного кредитора за укладеними договорами добровільного страхування кредитів. З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію, однак станом на дату подання позовної заяви відповідачем не відшкодовано фактичних витрат в порядку регресу, а тому позивач просить суд стягнути в її користь з відповідача 24284,56 грн. фактичних витрат в порядку регресу, а також 10073,60 грн. судових витрат, які складаються з судового збору та витрат з надання професійної правничої допомоги. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Суд вважає, що відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: 27.06.2019 року між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір № 18-2019, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 50000 грн, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99 % річних, з кінцевим строком повернення до 26.06.2022 року, а позичальник зобов`язаний належним чином використати та повернути в передбачений кредитним договором строк кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі. Відповідно до договору добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 від 01.12.2018 року, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.ЕС.ФЙ.», останнє приймає на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбачено умовами договору страхування, виплатити АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування. Страховим випадком за договором страхування є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків страхувальника АТ «Ощадбанк» внаслідок невиконання /часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту ( або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором, з будь-яких причин. З 27.05.2020 року [PERSON] не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 38125,56 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 36042,80 грн., проценти за користування кредитом в сумі 2082,76 грн. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом понад 60 календарних днів, настав страховий випадок. За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку, яку отримано від АТ «Ощадбанк», ТДВ «СК «Ю.ЕС.ФЙ.» складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Платіжним дорученням № 35397 від 24.03.2021 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» виплатило АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування по зобов`язанню [PERSON] в сумі 24284,56 грн.Таким чином до ТДВ «СК «Ю.ЕС.ФЙ.» перейшло право вимоги до [PERSON] на виплачену суму. Між ТДВ «СК «Ю.ЕС.ФЙ.» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021 року. Відповідно до п.2.1., п.п.1.1.3 вказаного договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами добровільного страхування кредитів. Відповідно до п.п.1.1.1 договору , боржники особи, які відповідальні за завдання матеріальних збитків, за фактом настання яких первісний кредитор визнав завдані матеріальні збитки страховими випадками та здійснив страхові виплати/страхові відшкодування на користь страхувальника по укладеному договору добровільного страхування кредитів. Перелік боржників, до яких новий кредитор має права вимоги на визначену суму зазначені у реєстрі прав вимоги, що наведені у додатку 1 до договору 01-05 при відступлені права вимоги (цесії) від 20.05.2021 року. З метою досудового врегулювання спору, позивачем надіслано відповідачу претензію (повідомлення) № 10019.07.20-1 від 28.07.2021 року. Однак, станом на дату подання позовної заяви, відповідачем не відшкодовано фактичних витрат в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, то такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду, зокрема із позовною заявою про відшкодування збитків у порядку регресу. Згідно із положеннями ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування(подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування (ст. 8 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно із ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги в частині стягнення фактичних витрат в порядку регресу у розмірі 24284,56 грн. підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання обгрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. Матеріалами справи\~підтверджується факт\~отримання позивачем\~послуг адвоката.Згідно договору № 5 про надання професійної правничої допомоги від 20.07.2023 року, ФОП [PERSON] доручила, а ФОП [PERSON] прийняв на себе зобов`язання надавати правову допомогу з усіх питань щодо провадження господарської діяльності клієнта, сторони домовилися, що розмір винагороди виконавця за надання професійної правничої допомоги клієнту становить 1200 грн. за одну годину надання правничої допомоги. Згідно акту-розрахунку №23-Б приймання-передачі послуг професійної правової допомоги від 24.07.2023 року, виконавець надав клієнту професійну правничу допомогу загальною вартістю 9000 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано платіжне доручення №746 від 24.07.2023року, відповідно до якого підприємець [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] згідно акту приймання-передачі послуг професійної правової допомоги № 23-Б від 24.07.2023 року 9000 гривень. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд приходить до висновку, що на виконання умов договору складено акт-розрахунку № 23-Б приймання-передачі послуг професійної правової допомоги від 24.07.2023 року та надано платіжне\~доручення №746\~від 24.07.2023року\~ на суму 9000грн., проте виходячи з того, що види робіт зазначені адвокатом мають не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на складність справи та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг), вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] \~ витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000грн., при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України та конкретних обставин справи.

Outcome: approved