Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-24 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом до [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовують тим, що 12 лютого 2021 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який був народжений до реєстрації шлюбу. Періодично в сім`ї виникали непорозуміння щодо виховання дитини. З початку повномасштабної агресії російської федерації\~ [PERSON] , як військовослужбовець, продовжив захищати країну в місцях ведення бойових дій.\~ Відповідачка разом з сином в той час виїхали за межі України, оскільки проживали поблизу міста Буча Київської області. Після свого повернення восени 2022 року, відповідачка повідомила про закінчення сімейних відносин. Однак позивач [PERSON] , бажаючи зберегти сім`ю, заради сина помирився з дружиною.\~ Невдовзі, відповідачка знову зібрала свої речі і виїхала разом з сином за кордон. Весь цей час [PERSON] повністю забезпечував фінансово дружину та сина. Повернувшись на початку березня 2023 року додому, відповідачка повідомила про намір розлучитися, оскільки зустріла іншого чоловіка. Після цього [PERSON] зібравши свої речі, повернувся до своєї матері у місто Шостка разом з дитиною. Через деякий час позивач\~ хотів привезти сина до дружини, однак остання повідомила, що має намір знову виїхати за кордон. Дитина залишилась мешкати разом з бабусею [PERSON] . За весь час перебування відповідачки за кордоном, вона ні разу особисто не телефонувала свекрусі і не цікавилась дитиною, фактично вона самоусунулась від виховання сина. Батько дитини періодично приїздить додому та провідує сина, матеріально забезпечує всім необхідним. Мати залишила дитину добровільно, без будь-якого примусу.\~ Наразі дитина проживає із\~ своєю бабусею та батьком. Тому позивачі просили суд визначити місце проживання дитини разом з батьком, а на час проходження військової служби останнього - разом з бабусею, та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини.\~ В судове засідання позивачі\~ не з`явились,\~ через свого представника надали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять справу розглядати без участі сторони позивача. Відповідачка в судове засідання також не з`явилась, надала суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, просила справу слухати без її участі. Від представника третьої особи надійшла заява з проханням слухати справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку: Із свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 12 лютого 2021 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] \~ та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с.21) Батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с.22) Згідно довідки, виданої командиром ВЧ [NUMBER] від 30.08.2022 року за № 9345, [PERSON] з 27.02.2021 року по теперішній час перебуває на військовій службі в ВЧ [NUMBER] . (а.с.23) Відповідно до Актів, складених сусідами позивачів від 21.06.2023 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із бабусею та дідусем, мати дитини не приїзжає та не цікавиться дитиною. (а.с.25,26) Згідно довідки, виданої в.о. завідувача ЗДО №4 «Казка» м. Шостка, [PERSON] відвідує ЗДО № 4 «Казка» з 26.05.2023 року. Життям дитини цікавляться тільки батько та бабуся. (а.с.28)\~ Відповідно до Акту обстеження умов проживання в будинку [ADDRESS] , в якому проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , умови проживання добрі, стосунки в сім`ї теплі, дружні, батько дитини привітний, доброзичливий, дитина має все необхідне. (а.с.29); Згідно висновку від 30.08.2023 року за № 261 органу опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради вважає,\~ виходячи з інтересів дитини, доцільним рекомендувати місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час дитині\~ доцільно проживати саме з батьком, а на час його відсутності - з бабусею,\~\~ позовні вимоги щодо визначення місця проживання\~ малолітнього\~ [PERSON] \~ підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обов`язку утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.184 ч.3 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволених позовних вимог, а також з відповідача на користь держави. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачами і документально підтверджені судові витрати в розмірі 1073,60 грн по сплаті судового збору та на користь держави в розмірі 1073,60 грн. Щодо відшкодування витрат на послуги правничої допомоги в розмірі 5000 грн. (відповідно до договору про надання правової допомоги від 23.06.2023 року, укладеного з адвокатом Островською Г.В.), заявлених позивачами, то слід зазначити наступне. Відповідно до частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом указаної норми процесуального закону до складу судових витрат належать витрати на професійну правничу допомогу, до яких відповідно до статті 137 ЦПК України належать витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. В обґрунтування розміру цих витрат позивачем надано Договір про надання правової допомоги від 23.06.2023 року, в якій вказано, що розмір гонорару успіху адвоката складає 5000 грн. (а.с.32) З огляду на викладене, понесені позивачами витрати в сумі 5000 грн, підлягають компенсації за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved