Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-04 00:00:00

У лютому 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астер-Фінанс» до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання права іпотекодержателя нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири [ADDRESS] та визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію припинення іпотеки вказаного нерухомого майна. У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.06.2006 між ТОВ КБ «ЕКСПОБАНК», в подальшому який змінив назву на ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» (надалі - Банк або АТ «КБ «ЕКСПОБАНК») та [PERSON] укладено договір відновлювальної кредитної лінії №30/06-USD-CK про надання кредитних коштів з максимальним лімітом у розмірі 260000,00 доларів США (Кредитний договір). Згідно п. 1.2. Кредитного договору остаточний строк повернення кредиту - 12 червня 2009 року. У забезпечення виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений 14.06.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плахутою Б.П., реєстр. №1189 (надалі разом з усіма змінами - Договір іпотеки), за умовами якого Іпотекодавець передає Банку в іпотеку - трикімнатну квартиру номер [ADDRESS] , загальною площею 122,9 кв.м, житловою 90,20 кв.м (надалі Предмет іпотеки). У зв?язку із укладенням між сторонами Договору іпотеки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плахутою Б.П. 19.06.2006 до Державного реєстру іпотек внесено запис: 9793537. У зв?язку із порушенням Позичальником умов Кредитного договору, рішенням від 07.07.2012 Апеляційного суду міста Києва у справі №2-1597/11 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 6 184 614,14 грн. Між АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАДІС» (надалі - ТОВ «МАДІС»), яке діяло від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АСТЕР-ФІНАНС», на підставі Договору комісії №02122019 від 02.12.2019 року, укладено Договір №1 від 20.01.2020 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г., реєстровий №270, (надалі - Договір-1). У порядку та на умовах, визначених Договором-1 та Додатком №1 до цього договору, АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» відступив ТОВ «МАДІС» права вимоги Банку до: - [PERSON] за Кредитним договором в розмірі 9 580 135,66 грн., - [PERSON] за Договором іпотеки, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. У подальшому між ТОВ «МАДІС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АСТЕР-ФІНАНС» укладено Договір №1/2020 від 21.01.2020 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г., реєстровий №6347 (надалі - Договір-2). У порядку та на умовах, визначених Договором-2 та Додатком №1 до цього договору, ТОВ «МАДІС» відступило ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» права вимоги Банку до: - [PERSON] за Кредитним договором в розмірі 9 580 135,66 грн., - [PERSON] за Договором іпотеки, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. 3 інформаційної довідки №243426477, яка сформована 08.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г., позивачу стало відомо, що 26.05.2015 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Томащук Оленою Дмитрівною прийнято рішення №21572441 про державну реєстрацію припинення іпотеки нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] (номер запису про іпотеку: 9793537). Позивач не погоджується із вказаним рішенням державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Томашук Олени Дмитрівни та внесеним на його підставі записом про припинення іпотеки. Позивач вважає, що іпотека на теперішній час є дійсною, а позивач - належним іпотекодержателем. При цьому зазначає, що рішенням від 13.08.2018 Окружного адміністративного суду у справі №826/4711/16, яке набрало законної сили 11.12.2018, визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві Томащук Олени Дмитрівни від 26.05.2015 номер 21571589 про державну реєстрацію припинення обтяження об`єкту нерухомого майна - трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, судом було встановлено, що Державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Томащук Оленою Дмитрівною не досліджено питання відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, у тому числі наявність факту припинення зобов`язань за Договором іпотеки та наявність підстав для проведення державної реєстрації припинення обтяження на об`єкт нерухомого майна. Зазначає, що звертаючись із позовом щодо оскарження реєстраційної дії, задля ефективного захисту одночасно необхідно заявляти позовну вимогу щодо речового права, обтяжень речових прав, зокрема, щодо визнання права іпотекодержателя. Ураховуючи вищевикладене, позивач просив: - визнати право ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» іпотекодержателя нерухомого майна - трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; - визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві Томащук Олени Дмитрівни від 26.05.2015 номер №621572441 про державну реєстрацію припинення іпотеки нерухомого майна - трикімнатної квартири, розташовано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2021 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 29.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.08.2021 на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову. У вказаній заяві відповідач повідомляв суд про визнання позовних вимог в повному обсязі. 16.08.2021 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] щодо позову. У вказаних поясненнях [PERSON] зазначала, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог. 13.06.2022 на адресу суду надійшла заява ТОВ «ФК «ПАРУС» про процесуальне правонаступництво. У вказаній заяві повідомлено, що між ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПАРУС» укладено Договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги, посвідчений 19.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г., реєстровий №1623 (надалі - Договір). У зв`язку з чим ТОВ «ФК «ПАРУС» просило залучити до розгляду справи №761/6472/21 ТОВ «ФК «ПАРУС» у якості правонаступника Позивача. 25.07.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення ТОВ "ФК "Астер-Фінанс" на заяву про процесуальне правонаступництво, у якому зазначало, що ТОВ "ФК "Астер-Фінанс" не заперечує проти залучення процесуального правонаступника позивача - ТОВ "ФК "Парус". 28.07.2022 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] щодо позову. У вказаних поясненнях третя особа не заперечувала проти залучення процесуального правонаступника позивача - ТОВ "ФК "Парус" та не заперечувала проти задоволення позовних вимог ТОВ "ФК "Парус". 28.07.2022 на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову. У вказаній заяві відповідач вказував, що він не заперечував проти залучення процесуального правонаступника позивача - ТОВ "ФК "Парус" та не заперечував проти задоволення позовних вимог ТОВ "ФК "Парус". 27.04.2023 надійшло клопотання ТОВ "ФК "Астер-Фінанс" про долучення доказів, а саме: витягу з Державного реєстру речових прав. Позивач у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі, проти залучення правонаступника позивача не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у заяві про визнання позову просив проводити розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, у письмових поясненнях просила проводити розгляд справи без її участі. Представник третьої особи Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві, повідомленої належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Судом встановлено, що 14.06.2006 між позивачем та [PERSON] було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 30/06-USD-CK. У забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Договором кредиту, 14.06.2006 року між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, за яким [PERSON] передав в іпотеку трикімнатну квартиру номер [ADDRESS] , загальною площею 122,90 м. кв., житловою площею 90,20 м. кв. 15.06.2006р. реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плохутою Б. П. - в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було здійснено державну реєстрацію обтяження та встановлено заборону розпоряджатися власником майна ( [PERSON] ) предметом іпотеки. 19.06.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плохутою Б. П. до Державного реєстру іпотек було внесено відомості по Договору іпотеки від 14.06.2006. 26.05.2015 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Томащук Оленою Дмитрівною прийнято рішення №21572441 про державну реєстрацію припинення іпотеки на вищезазначене майно. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 590 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Отже, за вказаних умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Статтею 23 Закону України "Про іпотеку" визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 зроблено висновок, що: - виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі; - запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя; - за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають; - у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішення суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя; - у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно Судом у справі встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року, у справі №826/4711/16 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві Томащук Олени Дмитрівни від 26.05.2015р. номер 21571589 про державну реєстрацію припинення обтяження об`єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . При цьому суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві Томащук Оленою Дмитрівною не досліджено питання відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, у тому числі наявність факту припинення зобов`язань за договором іпотеки, за яким [PERSON] передав в іпотеку трикімнатну квартиру номер [ADDRESS] , загальною площею 122,90 м. кв., житловою площею 90, 20 м. кв., та наявність підстав для проведення державної реєстрації припинення обтяження на об`єкт нерухомого майна. Судами у справі №826/4711/16 було встановлено відсутність підстав для проведення державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві Томащук Оленою Дмитрівною державної реєстрації припинення обтяження на об`єкт нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , у зв`язку із чим позов задоволено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Верховного Суду від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Отже, у справі №826/4711/16 встановлено протиправність та скасовано рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві Томащук Олени Дмитрівни від 26.05.2015р. номер 21571589 про державну реєстрацію припинення обтяження об`єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що в свою чергу, на думку суду, свідчить про протиправність і рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві Томащук Олени Дмитрівни від 26.05.2015 номер №21572441 про державну реєстрацію припинення іпотеки нерухомого майна - трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , не потребує додаткового доказування, визнається сторонами спору та є підставою для скасування такого рішення. Ураховуючи, що судом встановлено протиправність рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві Томащук Олени Дмитрівни від 26.05.2015 номер №21572441 про державну реєстрацію припинення іпотеки нерухомого майна, підлягає визнанню право Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Парус» іпотекодержателя нерухомого майна - трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , отримане позивачем за Договором №1/2020 від 21.01.2020 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Після набрання законної сили рішенням суду у разі задоволення позову про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. При цьому запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя (постанова Верховного Суду від 18.01.2023 у справі 18 січня 2023 року № 686/11864/20 (провадження № 61-3037св22)). Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду окрім того на визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, їх задоволення. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат у виді судового збору. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.ст. 141 та 142 ЦПК України. За умовами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 4 540 грн 00 коп. Судового збору. Відтак, ураховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 2 270 грн 00 коп, а інші 50 відсотків судового збору (2 270 грн 00 коп) - стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved